Справа № 377/264/15 Головуючий у І інстанції Орел А. С.
Провадження № 22-ц/780/4036/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 23 17.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів : Даценко Л.М., Савченка С.І.,

з участю секретаря Нагорної Г.О. ,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами комунального підприємства "Житлово-комунальний центр" та ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 21 травня 2015 року за позовом комунального підприємства "Житлово-комунальний центр" до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги ,-

встановила:

У березні 2015 року позивач - комунальне підприємство "Житлово-комунальний центр" звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на таке.

Позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг в м. Славутичі, а відповідач є наймачем квартири АДРЕСА_1, однак свого обов'язку по сплаті житлово-комунальних послуг у повному обсязі не виконує, у зв'язку з чим за період з 26 березня 2013 року по 28 жовтня 2014 року виникла заборгованість на суму 10099,45 коп.

Враховуючи викладене позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 10099, 45 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 21 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» заборгованість за житлово-комунальні послуги на суму 3903 гривні 41 копійка, судові витрати на суму 243 гривні 60 копійок, всього 4147 гривень 01 копійку.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач комунальне підприємство "Житлово-комунальний центр" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляції вказано, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення плати за утримання будинку, прибудинкових територій та утримання ліфта за період тимчасової відсутності відповідача у квартирі, оскільки чинним законодавством така можливість не передбачена. Крім того, суд безпідставно узяв до уваги заяву ОСОБА_2 про не нарахування житлово-комунальних послуг у зв»язку із тимчасовою відсутністю, оскільки вона містить незаповнений штамп ЖКЦ та не підтверджена офіційним документом. Також суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення, розмір якої розраховано за нормами споживання, оскільки за актом ЖКЦ засіб обліку води у квартирі відповідача є пошкодженим.

Відповідач ОСОБА_2, не погодившись із судовим рішенням, також подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що суд не узяв до уваги невірність розрахунку позивача, яки нарахував подвійну оплату за користування ліфтом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону судове рішення, що переглядається, відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, комунальне підприємство "Житлово-комунальний центр" є виконавцем житлово-комунальних послуг в м. Славутичі, а відповідач ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_1, в якій, крім неї, зареєстровані її сини ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Ці обставини підтверджені матеріалами справи та сторонами не оспорюються.

Як вбачається з розрахунку розміру заборгованості( а.с.15), за період з 26 березня 2013 року по 28 жовтня 2014 року за ОСОБА_2 рахується борг за житлово - комунальні послуги на загальну суму 10099 грн. 45 коп. ( за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 33385 грн. 41 коп., за опалення у розмірі 3990 грн. 71 коп., холодне водопостачання 2178 грн. 83 коп., стоки 1952 грн. 74 коп., ліфт 448 грн. 66 коп., вивезення сміття 338 грн. 02 коп.).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2, як наймач вказаної квартири, споживала житлово - комунальні послуги, тому повинна їх оплачувати, за винятком періоду з 26 березня по 20 грудня 2013 року, коли мала право на їх несплату.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст.ст. 68, 160 ЖК України, п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до положень п. 6. ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні.

Згідно з п. п. 1, 3 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 31 липня 2010 подала заяву директору КП «ЖКЦ» з проханням не нараховувати комунальні послуги щодо її квартири, оскільки в ній тривалий час ніхто проживати не буде; вказана заява містить штамп КП «ЖКЦ» та підпис від імені директора. Обставини щодо не проживання мешканців у даній квартирі об»єктивно підтверджуються копіями квитанцій за електроенергію, згідно яких за спірний період не було споживання електроенергії, листом збутового підрозділу Чернігівобленерго про те, що протягом 2012-2013 років не було зафіксовано без облікового підключення за адресою відповідачки, довідками про навчання третьої особи ОСОБА_3 за денною формою в Севастопольському національному університеті ядерної енергії і промисловості 01.09.2009 р. по 31.07.2013 р., довідкою головного бухгалтера ТОВ «Глобал Лоджик Україна» від 9 січня 2014 року про те, що ОСОБА_3 надавав послуги переважно за місцем знаходження замовника в м. Києві (а.с. 36, 37, 71, 70, 35).

Оцінивши надані докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що в період з 26 березня по 20 грудня 2013 року ОСОБА_2 мала право на несплату житлово - комунальних послуг, за винятком опалення будинку, у зв»язку з їх не споживанням. За таких обставин посилання в апеляційній скарзі КП "Житлово-комунальний центр" про неналежне документальне оформлення заяви ОСОБА_2, відсутність її оригіналу у позивача як на підставу позбавлення права ОСОБА_2 на несплату неспожитих житлово-комунальних послуг спростовуються вищезазначеними доказами, тому є безпідставними.

Не визнає обґрунтованими колегія суддів і доводи апеляційної скарги КП "Житлово-комунальний центр" про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення плати за утримання будинку, прибудинкових територій та утримання ліфта за період тимчасової відсутності відповідача у квартирі.

Відповідно до положень ст.1,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Із наведеного законодавства випливає, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є житлово-комуанольними послугами, право на несплату яких має споживач в період тимчасової відсутності згідно з вимогами п. 6. ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", тому суд вірно відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог.

Також суд першої інстанції вірно виходив з того, що розмір плати за водокористування для відповідачки слід розраховувати не за нормами споживання, а відповідно до показань приладу обліку води, встановленого у її квартирі, оскільки згідно з п. 10 Правил справляння плати за нормами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається за винятком несправності засобів обліку, що не підлягають усуненню.

При цьому колегія суддів погоджується з критичною оцінкою судом акту ЖКЦ № 12-а від 18 вересня про несправність приладу обліку води у квартирі відповідачки, оскільки він не підтверджений висновком спеціаліста та спростовується документом про метрологічну повірку приладу від 8 травня 2014 року про справність зазначеного приладу.

Отже, доводи апеляційної скарги КП ЖКЦ про те, що прилад обліку води у квартирі відповідача є пошкодженим і тому по ньому не може нараховуватись плата за водокористування, є безпідставними.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 про подвійне стягнення з неї плати за користуванням ліфтом, оскільки з розрахунку розміру заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг вбачається, що за користуванням ліфтом щомісячно нараховується 22 грн. 30 коп. і зазначена сума повторно не нараховується у графі у тримання будинку та прибудинкової території ( а.с.15).

Посилання ОСОБА_2 на те, що розрахунок позивача є невірним через завищення площі її квартири колегія суддів не бере до уваги, оскільки ці доводи ОСОБА_2 вказала лише у суді апеляційної інстанції і не зазначила в апеляційній скарзі, суд першої інстанції ці заперечення ОСОБА_2 не перевіряв, в судовому рішенні їх не оцінив, тому суд апеляційної інстанції в силу вимог ст. 303 ЦПК України їх відкидає.

Отже, суд першої інстанції вірно надав оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги комунального підприємства "Житлово-комунальний центр" та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :