Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак Ірина Василівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Захарченко Вікторія Вікторівна, Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що ОСОБА_9 є його батьком та з 1997 року був зареєстрований та проживав у квартирі АДРЕСА_1

13 квітня 2013 року, коли позивач приїхав провідати батька за зазначеною адресою, оскільки не міг з ним зв'язатись за телефоном, то зі слів сусідів дізнався, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько помер.

У позивача з померлим батьком завжди були добрі приязні стосунки, але з 2011 року вони перестали з ним часто спілкуватись як раніше, оскільки в них виникла конфліктна ситуація, з приводу проживання у батька співмешканок та вживання алкоголю, яка посприяла погіршенню стосунків між ними.

Також позивач вказував, що ОСОБА_5 повідомила, що квартира в якій проживала вона з померлим тепер належить їй, оскільки 11 березня

2013 року було складено заповіт від імені померлого, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак І.В., зареєстрований в реєстрі за № 510,511,512, яким ОСОБА_9 заповів своє майно відповідачці, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належала померлому. Вказаний заповіт було посвідчено в присутності двох свідків та підписаний він був громадянкою ОСОБА_10, за проханням померлого, як вказано в заповіті, оскільки ОСОБА_11 був хворим та не міг самостійно прочитати та підписати текст заповіту. Крім того, заповіт від 11 березня 2013 року посвідчений за адресою, за якою проживав померлий, у зв'язку з хворобою ОСОБА_9

Оскільки позивач вважав, що ОСОБА_9, перебуваючи у тяжкому, критичному стані, у зв'язку з онкологічним захворюванням, не міг усвідомлювати значення своїх дій, коли складав заповіт на ім'я

ОСОБА_5, та здійснив це під її впливом, збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив суд визнати заповіт від 11 березня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак І.В., зареєстрований в реєстрі № 510,511,512, недійсним; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане

15 жовтня 2013 року приватним нотаріусом КМНО Захарченко В.В. на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада

2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано заповіт, складений 11 березня 2013 року ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 510, 511, 512 недійсним.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане

15 жовтня 2013 року зареєстроване в реєстрі № 1304 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В. на ім'я

ОСОБА_5, недійсним.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє

ОСОБА_8, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що в основу рішення суду про недійсність правочину не може бути покладено висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях, підстави для задоволення позову, передбачені ст. 225 ЦК України, відсутні.

Із матеріалів справи та змісту ухвалених судами рішень не вбачається, що апеляційним судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення апеляційного суду у справі - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана