АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/496/15 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ТОВ "Тернопільбуд", виконавчого комітету Тернопільської міської ради, ТзОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" про визнання недійсними договору дольової участі у фінансуванні будівництва, рішення виконкому Тернопільської міської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, ТОВ «Тернопільбуд», виконавчого комітету Тернопільської міської ради, ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсними договору дольової участі у фінансуванні будівництва, рішення виконкому Тернопільської міської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином відповідачки ОСОБА_3 з 05 серпня 2006 року до 12 травня 2014 року. Від даного шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Наприкінці 2006 року їх сім'єю було укладено договір дольової участі у фінансуванні житлового будівництва з TOB «Тернопільбуд» на будівництво для сім'ї трикімнатної квартири АДРЕСА_1, який був оформлений на чоловіка. Наприкінці будівництва вказаного будинку було внесено зміни в проект цієї квартири, і вона була переобладнана під нежиле приміщення - приміщення промислового магазину. Після розірвання шлюбу між позивачем та сином відповідачки та вирішення питання розподілу набутого ними спільно майна ОСОБА_1 дізналася, що ОСОБА_5 перед завершенням будівництва будинку злочинним шляхом, підкупивши відповідальних працівників ТзОВ «Тернопільбуд», без згоди дружини переоформив вказаний договір дольової участі на свою матір - відповідачку ОСОБА_3, про що їй не було відомо, оскільки вона була впевнена, що після вказаних змін в проекті квартири, договір і надалі є оформленим на її чоловіка. Всі кошти за вказане приміщення були сплачені повністю саме їх сім'єю на прізвище ОСОБА_5 безготівковим шляхом через касу центрального відділення Приватбанку, розташованого в приміщенні TOB «Тернопільбуд». Інколи позивач особисто вносила сімейні кошти через касу цього банку на прізвище чоловіка, ставлячи свій особистий підпис на відповідній банківській квитанції. Після завершення будівництва вказаного будинку рішенням Тернопільської міської ради від 10 вересня 2008 року № 1718 за відповідачем ОСОБА_3 було незаконно визнано право власності на вказане приміщення.

Таким чином позивачка просила суд визнати недійсними: договір дольової участі у фінансуванні будівництва нежилого приміщення, приміщення промислового магазину АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 і TOB «Тернопільбуд»; рішення виконкому Тернопільської міської ради від 10 вересня 2008 року № 1718 про визнання права власності ОСОБА_3 на нежиле приміщення, приміщення промислового магазину АДРЕСА_1; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26 вересня 2008 року - нежиле приміщення, приміщення промислового магазину АДРЕСА_1, оформлене на ОСОБА_3

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Скасовано забезпечення позову: арешт на нежиле приміщення, приміщення промислового магазину АДРЕСА_1, що накладений на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2014 року - зі вступом рішення в законну силу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задоволити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд безпідставно не прийняв до уваги те, що ОСОБА_5 вніс на рахунки TOB «Тернопільбуд» грошові кошти в загальній сумі 424213.00 грн., які ним сплачено за дольову участь у будівництві по АДРЕСА_1 квартирного ж/б, тобто будинку, в якому знаходилась наша квартира № 159.

Крім того, в суді першої інстанції представник ОСОБА_3 сама стверджувала, що спочатку договір дольової участі у фінансуванні будівництва був укладений на ОСОБА_5, а потім наприкінці будівництва вона надала свою згоду на переоформлення цього договору на свою свекруху.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ним не здобуто належних і допустимих доказів того, що між ОСОБА_5, який діяв в інтересах сім'ї, та ТОВ "Тернопільбуд" наприкінці 2006 року, як про це зазначається у позовній заяві, укладався договір дольової участі у фінансуванні житлового будівництва трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1, виданого виконкомом Тернопільської міської ради 26 вересня 2008 року, нежиле приміщення, приміщення промислового магазину АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_3 (підстава рішення виконкому Тернопільської міської ради від 10.09.2008 року).

Як вбачається з рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2014 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано.

На виконання ухвали суду про забезпечення доказів від 12 січня 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано інформацію про перерахування ОСОБА_5 дольових коштів на рахунки ТОВ «Тернопільбуд» за квартиру АДРЕСА_1 Згідно наданої інформації оплата проведена 04 січня 2008 року в сумі 45000 грн.; 04 лютого 2008 року в сумі 22000 грн.; 25 січня 2007 року в сумі 106123 грн.; 05 лютого 2007 року в сумі 103590 грн.; 03 квітня 2007 року в сумі 30000 грн.; 29 травня 2007 року в сумі 21000 грн.; 11 червня 2007 року в сумі 10000 грн.; 10 липня 2007 року в сумі 30000 грн.; 09 серпня 2007 року в сумі 30000 грн.; 05 жовтня 2007 року в сумі 26500 грн.

Призначення платежів для ТОВ «Тернопільбуд» за дольову участь у будівництві згідно договору № 113 від 25 січня 2007 року та договору №114 від 02 лютого 2017 року (оплата здійснена 05 лютого 2007 року).

Як вбачається з матеріалів справи на час виникнення спірних правовідносин позивач ОСОБА_1 та син відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. В цей період ОСОБА_5 вніс на рахунки ТОВ «Тернопільбуд» грошові кошти в загальній сумі 424213 грн., які ним сплачено за дольову участь у будівництві на пр.Злуки по 152-х кв. ж/б.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта, що вказаний договір № 113 фактично був укладений 25 січня 2007 року, як випливає із змісту платіжних квитанцій, а не наприкінці 2006 року, як зазначено у позовній заяві та не має істотного значення для наслідків розгляду справи, оскільки колишній чоловік апелянта - ОСОБА_5 не допускав її до цих документів і займався дольовим будівництвом виключно сам, а тому вона не могла вказати точну дату укладення цього договору.

Судом першої інстанціїі не здобуто належних і допустимих доказів того, що між ОСОБА_5, який діяв в інтересах сім'ї, та ТОВ «Тернопільбуд» наприкінці 2006 року, як про це зазначається у позовній заяві, укладався договір дольової участі у фінансуванні житлового будівництва трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Внесення ОСОБА_5 грошових коштів на рахунки ТОВ «Тернопільбуд» мало місце в період з січня 2007 року по лютий 2008 року, згідно договору № 113 від 25 січня 2007 року та договору № 114 від 02 лютого 2017 року. Оскільки договори дольової участі та первинна бухгалтерська документація за період з 2006 року по 2008 рр. ТОВ «Тернопільбуд» знищена, про що складено відповідні акти, які були предметом дослідження в судовому засіданні, а надана суду інформація ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не містить даних про сторони, характер і обсяг виниклих правовідносин, а лише констатує факт внесення коштів в певній сумі за договорами дольової участі, які позивачем не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Р.М. Кузьма