У х в а л а

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., Дербенцевої Т. П., Касьяна О. П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Національного банку України про визнання наказу незаконним і його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Національного банку України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до Національного банку України, у якому зазначав, що з 20 жовтня 1999 року по 30 жовтня 2014 року перебував з відповідачем у трудових відносинах за безстроковими трудовими договорами. Наказом від 30 жовтня 2014 року № 1881-к його було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за вчинений 30 вересня 2014 прогул. Зазначав, що 30 вересня 2014 року він здійснював виконання дорученої йому роботи, а тому відсутність на робочому місці не може бути розцінена як відсутність на роботі.

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати незаконним та скасувати наказ Національного банку України від 30 жовтня 2014 № 1881-к «Про звільнення ОСОБА_4»; визнати незаконним та скасувати наказ Національного банку України від 12 січня 2015 № 33-к «Про внесення зміни до наказу Національного банку України від 30 жовтня 2014 № 1881-к»; поновити його на попередній роботі на посаді директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України; стягнути з Національного банку України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 жовтня 2014 року по 16 січня 2015 року у розмірі 53 462 грн 84 коп. та стягнути моральну шкоду у розмірі 1 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано наказ Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №1881-к «Про звільнення ОСОБА_4», наказ Національного банку України від 12 січня 2015 року № 33-к «Про внесення зміни до наказу Національного банку України від зо жовтня 2014 № 1881-к».

Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України з 17 листопада 2014 року.

Стягнуто з Національного банку України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 листопада 2014 року по 16 грудня 2014 року у розмірі 27 353 грн 08 коп.

Стягнуто з Національного банку України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 грудня 2014 року по 16 січня 2015 року у розмірі 26 109 грн 72 коп.

Стягнуто з Національного банку України у дохід держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 534 грн 64 коп.

У поданій касаційній скарзі Національний банк України, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційну скаргу Національного банку України необхідно відхилити з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив із того, що оскільки позивач був незаконно звільнений, тому він підлягає поновленню на роботі, а з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 27 353 грн 08 коп. за період з 17 листопада 2014 року по 16 грудня 2014 року та 26 109 грн 72 коп. за період з 17 грудня 2014 року по 16 січня 2015 року.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Національного банку України відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

Т. П. Дербенцева

О. П. Касьян