РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Здоровиці О.В.

при секретарі Сисенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його наступним. ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його та відповідача мати - ОСОБА_2. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка належала останній на праві приватної власності., що підтверджується договором купівлі-продажу вказаної квартири від 20.07.1992 року. Він прийняв спадщину, в установлений законом строк і просив нотаріуса видати йому свідоцтво про право власності на вказану квартиру в порядку спадкування, але державним нотаріусом 16.02.2015 року було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва у зв»язку з тим, що матір'ю не була проведена державна реєстрація її прав на вказану квартиру. Враховуючи те, що він не має можливості отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування на вказану квартиру в нотаріальній конторі, він звернувся до суду і просить задовольнити його позов та визнати за ним право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1.

В судове засіданні позивач не з»явився, надавши суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги до Добропільської міськради підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_3 надала суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі і справу вирішити на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованим і такими, що підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено.

З дублікату договору купівлі-продажу квартири від 20.07.1992 року, який виданий 31.10.2009 року державним нотаріусом Добропільської державної нотаріальної контори - ОСОБА_4 (а.с.82) вбачається, що ОСОБА_2 придбала квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Довідкою ТОВ «Добропільське БТІ» за № 45 від 30.01.2015 року (а.с.84) підтверджується, право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2 було зареєстровано в БТІ 21.07.1992 року.

Довідкою відділу РАЦС по м.Добрпоілля Добропільського МУЮ Донецької області № 517/06-77 від 18.08.2006 року (а.с.53), копією запису акта про укладення шлюбу № 396 від 15 грудня 1989 року, що зроблений виконавчим комітетом Добропільської міської ради (а.с.71) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 23.02.1993 року (а.с.52) підтверджується, що ОСОБА_2 з 15.12.1989 року по 23.02.1993 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5.

Стаття 16 ЗУ «Про власність», яка діяла на час придбання ОСОБА_2 квартири передбачала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ст..22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст..28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними

Враховуючи наведене, судом встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 в рівних частинах, на праві власності, належала подружжю ОСОБА_2, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, що видано 05.12.2003 року Добропільським ВРАГС Донецького обласного управління юстиції. (а.с.49).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст.525 ЦК України (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Спадкоємцями, відповідно до ст.527 ЦК України (в редакції 1963 року), можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року)).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року)).

Відповідно до ст.549 ЦК (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Позов про визнання права власності в порядку спадкування задоволений бути не може у разі неприйняття спадщини.

Копією актового запису про шлюб ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.71) підтверджується, що остання до укладення шлюбу мала прізвище «Байдікова».

Свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (а.с.6), який є позивачем у справі підтверджується, що останній та ОСОБА_2 були родичами, а саме сином та матір'ю, тобто судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2.

Матеріалами справи, а саме копією рішення Добропільського міськрайонного суду від 24.03.2009 року, яке набрало чинності 04.04.2009 року (а.с.50) та копією спадкової справи № 278/2009 від 17.06.2009 року до майна померлої ОСОБА_2 (а.с.45-47) підтверджується, що позивач - ОСОБА_1 після смерті своєї матері прийняв спадщину, шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом від 17.06.2009 року.

З матеріалів копії спадкової № 278/2009 від 17.06.2009 року до майна померлої ОСОБА_2 (а.с.45-86), яка відкрита в Добропільській державній нотаріальній конторі судом також встановлено, будь-яких інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2, які б прийняли спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори або шляхом фактичного прийняття спадщини відповідно до ст.549 ЦК (в редакції 1963 року) не має.

Постановою про відмови у вчиненні нотаріальної дії від 16.02.2015 року, яка винесена державним нотаріусом Другої Добропільської державної нотаріальної контори - Гусєвою О.В. (а.с.85) підтверджується, що ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року його матері - ОСОБА_2 на спадкову двокімнатну квартиру № АДРЕСА_1 відмовлено у зв»язку з тим, що на правовстановлювальному документі на спадкову квартиру - дублікаті договору купівлі-продажу квартири відсутні відмітки про реєстрацію права власності за спадкодавицею, що суперечить ст..182 ЦКУ п.4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Мінюсті України за № 282/20595 від 22.02.2012 року.

Судом встановлено, що вищевказана постанова нотаріуса є діючою і оскарженою ОСОБА_1 не була.

Як вже вище було встановлено, померла ОСОБА_2 квартиру № АДРЕСА_1 купила в 1992 році.

Згідно діючого на час купівлі квартири цивільного законодавства, а саме ст..227 ЦК України (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Тобто законодавством було передбачено, що для визнання права власності за громадянином жилого будинку необхідно було укласти нотаріальний договір купівлі-продажу і зареєструвати його у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Станом на 20.07.1992 року діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція від 31.01.1966 року). Дана інструкція передбачала, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Відповідно до п.7 розділу ІІ інструкції від 31.01.1966 року, реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1. Додаток № 1 до Інструкції від 31.01.1996 року передбачав, що до правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР відносяться нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (п.18 вказаного переліку).

Довідкою ТОВ «Добропільське БТІ» № 45 від 30.01.2015 року (а.с.84) підтверджується, що договір купівлі-продажу, який посвідчений Добропільською держнотконторою № 2747 від 20.07.1992 року був зареєстрований в органах БТІ 21.07.1992 року.

Аналізуючи вимоги законодавства, суд звертає увагу на те, що виникнення права власності на нерухоме майно в 1992 році не залежало від державної реєстрації речових прав на нього.

Вимоги законодавства, які передбачають, що виникнення права власності на нерухоме майно залежить від державної реєстрації цих прав діють з часу набрання чинності ЦК України та ЗУ від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто з наведеного вбачається, що ОСОБА_2 при купівлі квартири були дотримані усі вимоги діючого (на час купівлі квартири) законодавства і згідно діючого на той час законодавства вона набула право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене позивач мав право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Але, враховуючи те, що позивачу було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на спадкову квартиру і вказана постанова нотаріуса позивачем не оскаржувалась, тобто на час розгляду справи є чинною, позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері і звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, обравши саме такий спосіб захисту своїх прав, а не оскарження дій нотаріуса, суд, проаналізувавши всі надані докази, які були дослідженні в ході судового розгляду, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, але частково, так як судом достовірно було встановлено, що ОСОБА_2 за життя належала лише 1/2 частина квартири за адресою АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст 10, 11, 60, 212-216, 223 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Добропільської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем м.Добропілля Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на майно в порядку спадкування за законом, після смерті його матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а саме право власності на 1/2 частку двохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст..331 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошенні 09.09.2015 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 16.09.2015 року

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В.Здоровиця

09.09.2015