Справа № 359/2609/15-ц Головуючий у І інстанції Журавьский В.В.
Провадження № 22-ц/780/4853/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 49 17.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та пені за прострочення зобов'язання за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2015 року,

встановила:

Наприкінці березня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 20 березня 2012 року ВДВС Бориспільського МРУЮ відкрито виконавче на підставі виконавчого листа №2-480, виданого Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 25000 та додаткових витрат на навчання дитини у розмірі 13400 гривень, а всього 38400 гривень. ОСОБА_3 був встановлений строк для самостійного виконання рішення суду до 27 березня 2012 року. У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 є боржником за кількома виконавчими документами, ВДВС Бориспільського МРУЮ їх було об'єднано у зведене виконавче провадження №38484071. Станом на 12 червня 2014 року залишок заборгованості ОСОБА_3 становить 35757 гривень 56 копійок. ОСОБА_2 вказує, на те, що невиконання рішення суду є підставою для відповідальності, встановленої законом, а саме: ч.2 ст.625 ЦК України. Тому просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь інфляційні втрати за період з 27 березня 2012 року по 01 березня 2015 року у розмірі 15770 гривень 79 копійок та три проценти річних від простроченої суми за період з 27 березня 2012 року по 20 березня 2015 року у розмірі 3201 гривень 66 копійок, а всього 18972 гривень 45 копійок.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що судом при винесенні рішення не повно з'ясовані всі фактичні обставини справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2011 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, додаткових витратах на дитину, призначення аліментів у твердій грошовій сумі, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 25000 гривень, у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с.46-50).

Рішенням апеляційного суду м. Києві від 08 лютого 2012 року залишено без змін рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2011 року в частині розміру пені та додатково стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 13400 гривень.

20 березня 2012 року державним виконавцем ВДВС Бориспільського МРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-480, виданого 14 березня 2012 року Подільським районним судом м. Києва (а.с.10-11).

З листа ВДВС Бориспільського МРУЮ на запит ОСОБА_2 вбачається, що у відділі на виконанні перебуває зведене виконавче провадження 38484071, відкрите на підставі виконавчого листа №2-480/11 від 14 березня 2012 року, виданого Подільським районним судом м. Києва. Боржнику надано термін для самостійного виконання рішення до 27 березня 2013 року. Станом на 12 червня 2014 року залишок заборгованості становить 35757 гривень 56 копійок (а.с.12-13).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що положення ч.2 ст. 625 ЦК України до спірних сімейних правовідносин не застосовується.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та зроблені в результаті порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Судом установлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 25000 гривень.

Рішенням апеляційного суду м. Києві від 08 лютого 2012 року залишено без змін рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2011 року в частині розміру пені та додатково стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 13400 гривень.

Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річнихвід простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входятьдо складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На вказані порушення закону суд уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми, яка стягується на підставі судового рішення у цивільній справі про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 25 гривень та додаткових витрат на навчання дитини у розмірі 13 400 гривень.

За таких обставин з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати за період з 27 березня 2012 року по 01 березня 2015 року у розмірі 15770, 79 грн. та три проценти річних від простроченої суми за період з 27 березня 2012 року по 20 березня 2015 року у розмірі 3 201, 66 грн., а разом 18 972,45

Керуючись ст. ст. 209, 218, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати за період з 27 березня 2012 року по 01 березня 2015 року у розмірі 15770, 79 грн. та три проценти річних від простроченої суми за період з 27 березня 2012 року по 20 березня 2015 року у розмірі 3 201, 66 грн., а разом 18 972,45 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят дві гривні сорок п'ять копійок).

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.