АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Крижанівської Г.В.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Державної науково-виробничої корпорації «Київський інститут автоматики» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Державної науково-виробничої корпорації «Київський інститут автоматики» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

У мотивування вимог посилалася на те, що з 1966 року вона працювала в Інституті автоматики, який у 2008 році був перейменований на Державну науково-виробничу Корпорацію «Київський інститут автоматики», на посаді завідувача лабораторії відділу «АСУ АПК».

Проте роботодавець своєчасно не виплачував їй заробітну плату, в зв'язку з чим заборгованість по заробітній платі за листопад-грудень 2012 року становить 8276,35 грн, за листопад-грудень 2013 року - 7744,45 грн, а заборгованість за невикористану відпустку в 2014 році - 3180 грн.

Оскільки з лютого 2014 року в.о. директора ОСОБА_3 не нараховував і не виплачував заробітну плату, вона була змушена звільнитися з роботи 26.1.2014 року.

В.о. генерального директора «ДНВК КІА» ОСОБА_3 постійно відмовлявся виплачувати заробітну плату, забороняв видавати та підписувати довідки по заборгованості, аби вона не мала можливості звернутися до суду.

Вважає, що діями відповідача у зв'язку з невиплатою заробітної плати заподіяно їй моральну шкоду, яку оцінює в 4000 грн. Вона була позбавлена можливості своєчасно купувати ліки, проходити лікування, здійснювати своє право на відпочинок, у неї загострилася гіпертонія.

З урахуванням наведеного, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державної науково-виробничої корпорації «Київський інститут автоматики» на користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати в розмірі 16743 грн. 45 коп.

Стягнуто з Державної науково-виробничої корпорації «Київський інститут автоматики» в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 7000 грн.

Зазначає, що за час штучного затягування справи гроші знецінилися, вона весь час перебувала в стані нервового стресу. ОСОБА_3 відсторонив її від роботи, не нараховував та не виплачував їй заробітну плату з жовтня 2013 року до 26 жовтня 2014 року. Це все відбилося на її здоровўї, вона перенесла кілька гіпертонічних кризів.

Рішення в частині стягнення з Державної науково-виробничої корпорації «Київський інститут автоматики»заборгованості по заробітній платі не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 станом на 25.11.2014 року працювала в Державній науково-виробничій корпорації «Київський інститут автоматики»на посаді завідуючої лабораторією з 01.01.2018 року (а.с. 3).

Згідно довідки про заборгованість із заробітної плати від 06.08.2015 року заборгованість відповідача по заробітній платі ОСОБА_2 становить за жовтень 2012 року - 1150,47 грн, листопад 2012 року - 3562,94 грн, грудень 2012 року - 3562,94 грн, листопад 2013 року - 1834,69 грн, грудень 2013 року - 4089,25 грн, липень 2014 року - 2543,16 грн, а всього - 16743,45 грн (а.с. 70).

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що за час штучного затягування справи гроші знецінилися, вона весь час перебувала в стані нервового стресу. ОСОБА_3 відсторонив її від роботи, не нараховував та не виплачував їй заробітну плату з жовтня 2013 року до 26 жовтня 2014 року. Це все відбилося на її здоровўї, вона перенесла кілька гіпертонічних кризів.

У силу ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У підтвердження завдання моральної шкоди, позивач посилалася на перебування її в стані нервового стресу, перенесенні кількох гіпертонічних кризів.

При цьому до суду першої інстанції позивач не надала жодного доказу на підтвердження своїх доводів.

Такі докази позивач не надала й суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування моральної шкоди не лише за умови порушення законних прав працівника, а за умови, що таке порушення призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ці обставини повинні бути належно доведені. Не відповідало б змісту ст. 237-1 КЗпП України стягнення з власника моральної шкоди лише на підстави заяви про наявність такої шкоди, якщо немає обставин, зазначених у частині першій ст. 237-1 КЗпП України (моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації працівником свого життя).

Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника.

Оскільки позивач не надала жодного підтвердження тих обставин, на які посилалася, тому відсутні умови і підстави для відшкодування моральної шкоди.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Отже, рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: