Провадження № 2/521/5569/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 вересня 2015 року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Гуревського В.К.,

за секретаря - Гресько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування. Після уточнення своїх позовних вимог просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 150,6 кв. м., розташований за адресою: м. Одеса, вул. Малиновського, 148, який в цілому складається: з житлового будинку - літера «А», загальною площею 112,7 кв. м., житлового будинку - літера «Б», загальною площею 37,9 кв. м., господарських споруд: літньої кухні - літера «В», сараю - літера «Г», гаражу - літера «Е», огородження - літера «1-4», мостіння - літера «І» в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 24 квітня 2013 року помер ОСОБА_3, батько позивача. Після його смерті залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: м. Одеса, вул. Малиновського, 148. Померлому належав спірний житловий будинок з господарськими спорудами на підставі свідоцтва про право на спадщину, але оформити право власності не встиг. Спадкоємцем за законом є позивач, оскільки його мати, ОСОБА_2, дружина померлого, подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь позивача. У встановлений законом шестимісячний строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене майно не отримав, так як батько позивача не зареєстрував своє право власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами. За викладених обставин позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх прав.

Позивач надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю та на позовних вимогах наполягав у повному обсязі.

ОСОБА_2 надала до суду заяву про визнання позову ОСОБА_1 у повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.

06 березня 1974 року народився ОСОБА_1, позивач по справі, відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖД №421839 від 19 квітня 1974 року, запис №841, де батьками зазначені: батько ОСОБА_3, мати ОСОБА_2, відповідач по справі.

24 квітня 2013 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №338586 від 25 квітня 2013 року, запис №4219, у звязку з чим відкрилася спадщина.

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право спадщину за законом від 15 квітня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-642, після смерті батька ОСОБА_4, належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташованого в м. Одесі по вулиці Малиновського (колишня вул. Кордонна (ОСОБА_5) Іллічівського району міста Одеси) під №148 на земельній ділянці площею 510 кв. м. Будинок в цілому закінчений будівництвом на 100%, але не зданий в експлуатацію. Цей будинок належав ОСОБА_4, померлому 01 серпня 1993 року, на підставі Договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори 26 серпня 1950 року за реєстровим №51381, котрий додається до цього свідоцтва з тим що всі права та обовязки по здачі будинку в експлуатацію переходить до спадкоємця.

В зв'язку з тим, що домоволодіння, а саме будівлі (житловий будинок (А, Б), літня кухня (В), сарай (Г), гараж) побудовані до 05 серпня 1992 року, відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, яке затверджене наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773 (із змінами та доповненнями) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року, не належать до самочинного будівництва.

Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до технічного паспорту від 06 липня 2015 року виданого на імя ОСОБА_1, житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 150,6 кв. м., розташований за адресою: місто Одеса, вулиця Малиновського, 148, який в цілому складається: з житлового будинку - літера «А», загальною площею 112,7 кв. м., житлового будинку - літера «Б», загальною площею 37,9 кв. м., господарських споруд: літньої кухні - літера «В», сараю - літера «Г», гаражу - літера «Е», огородження - літера «1-4», мостіння - літера «І».

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 24 квітня 2013 року, на підставі ст. 1261 ЦК України, є тільки його син ОСОБА_1, позивач по справі.

У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 звернувся до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Інший спадкоємець дружина померлого ОСОБА_2 також звернулась із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь сина ОСОБА_1. Однак свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене майно позивач не отримав, у зв'язку з тим, що відсутня державна реєстрація на спірне майно, про що свідчить відповідь нотаріуса від 20 вересня 2013 року за №3637/02-14.

Таким чином, у зв'язку зі смертю ОСОБА_3, померлого 24 квітня 2013 року, відкрилась спадщина, враховуючи, що позивач подав заяву про прийняття спадщину за правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину, суд вважає доведеним, що позивач вступив у спадщину, набувши на неї право. Позивач прийняв цю спадщину, інші особи відсутні, які вправі претендувати на спадкове майно, суд вважає за необхідне визнати право позивача таким, що підлягає захисту, визнавши за ним право власності в порядку спадкування за законом.

На сьогоднішній момент позивач позбавлений можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі через відсутність правовстановлюючих документів, оскільки померлий за час свого життя не зареєстрував в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок з надвірними спорудами під №148, розташований в м. Одесі по вулиці Малиновського, який належав ОСОБА_3, який помер 24 квітня 2013 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори 15 квітня 2008 року за реєстровим №1-642.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). За п. 6 цього ж Пленуму незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.

Враховуючи обставини справи, а також визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне визнати позов у повному обсязі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За ч. 1 статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 392,1259, 1261, 1268, 1270, Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 61, ч. 4 ст. 174, 212-215, 217 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 150,6 кв. м., розташований за адресою: місто Одеса, вулиця Малиновського, 148, який в цілому складається: з житлового будинку - літера «А», загальною площею 112,7 кв. м., житлового будинку - літера «Б», загальною площею 37,9 кв. м., господарських споруд: літньої кухні - літера «В», сараю - літера «Г», гаражу - літера «Е», огородження - літера «1-4», мостіння - літера «І», в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, померлого 24 квітня 2013 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Гуревський В.К.