Є. у. н. с. 512/596/15-ц
Провадження № 2/512/227/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року Савранський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Лепехи В.А., секретаря судового засідання Шаповал Н.Г., -

розглянувши у попередньому судовому засіданні, в залі судових засідань Савранського районного суду Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області, третя особа Служба в справах дітей Савранської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дубинівської сільської ради Савранського району, третя особа Служба в справах дітей Савранської РДА Одеської області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 09 травня 2012 року померла його мати ОСОБА_2.

Після її смерті відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Дубинове, Савранського району, Одеської області по вул. Миру буд. 18 (вісімнадцять).

ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2, що підтверджується записом про матір у свідоцтві про народження (свідоцтво про народження серія ІІ - ЖД № 328384 видане м. Саврань райбюро ЗАГС Одеської області) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану Савранського районного управління юстиції). Позивач вказує, що вона відповідно до ст. 1222 та 1261 Цивільного кодексу України є спадкоємцем першої черги.

У встановлений законом строк, позивач звернулася до Савранської районної державної нотаріальної контори, Одеської області із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, на підставі якої відкрито спадкову справу № 256/2012.

При зверненні позивача щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їй було розяснено стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно, так як померла ОСОБА_2 за життя не зареєструвала своє право власності на будинок.

Відсутність правовстановлюючих документів позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на прийняття спадщини, що змусило її звертатися до суду із вимогою про визнання права власності на зазначений спадковий будинок.

16.09.2015р. позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі (а. с. 30).

Представник відповідача в.о. голови Дубинівської сільської ради ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася надала суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності (а. с. 28).

Представник третьої особи начальник служби у справах дітей Савранської РДА ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, натомість подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути без участі представника третьої особи (а. с. 29).

Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані у справі докази у їх сукупності і дійшов до висновку про наявність достатність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено.

09 травня 2012 року померла ОСОБА_2, про що в Книзі реєстрації смертей 10 травня 2012 року зроблено відповідний запис за № 11, місце реєстрації Виконавчий комітет Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області ( свідоцтво про смерть серія І ЖД № 291508 ) (а. с. 5).

ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2, що підтверджується записом про матір у свідоцтві про народження ( свідоцтво про народження серія ІІ - ЖД № 328384 видане м. Саврань рай бюро ЗАГС Одеської області ) (а. с. 6).

Після смерті спадкодавиці відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Дубинове, Савранського району, Одеської області по вул. Миру буд. 18 (вісімнадцять ) (а. с. 9-13).

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, як спадкоємець першої черги після смерті матері (а. с. 8).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визнані у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 ЦКУ.

Нотаріусом позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння було відмовлено, оскільки позивачем не подані всі необхідні документи для вчинення нотаріальної дії.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ст.267 ЦК України при наявності поважних причин, якими в даному випадку визнано необізнаність з діючим законодавством, порушене право підлягає захисту.

Як встановлено судом, житловий будинок в спадковому домоволодінні було побудовано до 1917 році. Згідно довідок Дубинівської сільської ради № 308, 500, 502, 503 від 25.05.2015р. та 20.07.2015р. встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку який знаходиться за адресою вул. Миру, 18 в с. Дубинове, Савранського району, Одеської області. В даному будинку спадкодавиця проживала та була постійно зареєстрована по день її смерті. Разом із спадкодавицею за вказаною адресою проживали та вели спільне господарство її донька ОСОБА_1, онука ОСОБА_5, онука ОСОБА_6, та малолітня правнука ОСОБА_7.

Згідно запису в обліковій картці обєкта по господарському обліку № 0155, за даним господарством по вул. Миру, 18, рахується земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розміром 0,25 га (а. с. 16, 17, 18, 19).

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті за діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 вказаного Закону, реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Таким чином, можливо прийти до висновку, що ОСОБА_2 згідно діючого на час побудови та здачі в експлуатацію законодавства, володіла спадковим будинком з господарським будівлями та спорудами на праві власності.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування.

Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року №19-32/319, «у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку».

Відповідачем у справі є відповідна сільська рада, яка в силу ст. 335 ЦК України наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Відзивом на позовну заяву Дубинівська сільська рада не заперечує проти визнання за позивачем права власності на домоволодіння. Дана обставина свідчить про те, що задоволення пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового та немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Враховуючи те, що позивач являється спадкоємцем за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2 (а. с. 8), тому він має право на набуття права власності на своє ім'я на майно спадкодавиці, яке їй належало на правових підставах, однак не було належним чином нею зареєстровано.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 16, 61, 88, 212-215, ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

1. Прийняти визнання позову представником відповідача Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області ОСОБА_3.

2. Позов ОСОБА_1 до Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області, третя особа Служба в справах дітей Савранської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями задовольнити.

3. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованою та проживаючою в ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії КМ № 796776, виданий Савранським РС ГУДМС України в Одеській області 20.10.2012 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в с. Дубинове, вул. Миру, 18, Савранського району, Одеської області, зокрема на: житловий будинок (літера А), сарай (літера Б), сарай (літера В), вбиральня (літера Г), гараж (літера Д), споруди (І d1. К), який залишився після смерті ОСОБА_2, померлої 09 травня 2012 року в с. Дубинове, Савранського району, Одеської області.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Савранський районний суд Одеської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. А. Лепеха