УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Іваненко Ю.Г., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Н.В., про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 26 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав 2 644 000 доларів США на строк до 25 грудня 2012 року зі сплатою 12,5 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 09 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, згідно із умовами якого передано банку в іпотеку житловий будинок літ. В-5 по АДРЕСА_2.

Також вказував про те, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, згідно із договором купівлі-продажу від 13 жовтня 2009 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця й має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором, а ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує, внаслідок чого існує заборгованість у розмірі 3 664 801,99 доларів США та 23 800 945 грн 13 коп. пені, позивач просив в рахунок її погашення, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 травня 2014 року, позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 26 грудня 2007 року в розмірі 3 664 801,99 дол. США та 23 800 945 грн 13 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, з початковою ціною продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів у розмірі 90 % від вартості предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 114 грн 70 коп. судового збору.

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 липня 2014 року, доповнено резолютивну частину наступним: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 у загальному розмірі 3 664 801,99 долар США та 23 800 945 грн 13 коп. пені, яка складається із 16 956 872 грн 78 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 6 844 072 грн 35 коп. - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 2 382 796, 72 доларів США - непогашений кредит, 1 282 005,27 доларів США - несплачені проценти за кредитним договором від 26 грудня 2007 року, із застосуванням способу реалізації предмета іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки - 306 300 грн, але на рівні не нижчому за звичайні ринкові ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2015 року, рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд, виходив із того, що у зв'язку з переходом права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до ОСОБА_4 він набув статусу іпотекодавця, а тому має усі його права та несе усі його обов'язки за іпотечним договором у тому самому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд, виходив із того, що правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні, так як на момент переходу права власності на будинок договір іпотеки було визнано недійсним, а відповідний запис був вилучений з реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою, тому ст. 23 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_171/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> до спірних правовідносин не застосовується.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що 26 грудня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав від банку кредит у розмірі 2 644 000 доларів США на строк до 25 грудня 2012 року зі сплатою 12,5 % річних.

Пунктом 3.2.8 указаного кредитного договору передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов'язань, передбачених цим договором, відшкодування заборгованості здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки.

З метою забезпечення виконання боргових зобов'язань перед банком 09 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», з однієї сторони, і ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з іншої сторони, укладено договір іпотеки.

Відповідно до пункту 2.1.1 цього договору предметом іпотеки є багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_2, загальною площею 6 422,9 кв. м, житловою площею 2285,6 кв. м, усього на 123 квартири.

Відомості про іпотеку нотаріусом внесено до Державного реєстру іпотек, на відчуження нерухомого майна накладено заборону.

ОСОБА_5 належним чином грошові зобов'язання перед банком не виконав, у зв'язку із чим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стягнуто на користь ПАТ «Укргазбанк» 1 664 543 грн 02 коп. та 2 630 000 252, 33 долари США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року. Рішення суду не виконано.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки від 09 червня 2008 року визнано недійсним, виключено запис про іпотеку з державного реєстру іпотек.

У період чинності зазначеного рішення та під час виключення запису про іпотеку з державного реєстру іпотек спірну квартиру двічі було відчужено ОСОБА_4 за договорами купівлі-продажу від 13 жовтня 2009 року та 17 червня 2011 року.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року, заочне рішення місцевого суду було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові, реєстрацію обтяжень на спірну квартиру поновлено.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_5/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права й обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_20/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як убачається з кредитного договору, строк його дії - до 26 грудня 2013 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (ч. 4 ст. 631 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843704/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Судами встановлено, що строк дії договору на час звернення кредитора до суду не сплинув, а на час ухвалення рішення основне зобов'язання боржником не виконане.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_171/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_603/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_04_09/pravo1/T041952.html?pravo=1> (далі - Закон).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_356/ed_2015_04_09/pravo1/T041952.html?pravo=1> права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_20/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_09_05/pravo1/KP040410.html?pravo=1> (втратив чинність 31 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_03_18/pravo1/KP130868.html?pravo=1>.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_554/ed_2015_04_09/pravo1/T041952.html?pravo=1>записи до державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до державного реєстру прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 74, 75 Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст. 204 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843242/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відтак ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в державному реєстрі іпотек.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про збереження обтяження майна іпотекою внаслідок скасування рішення суду про виключення з державного реєстру іпотек запису про обтяження цього майна іпотекою та про поширення на ОСОБА_4 відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_171/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> статусу іпотекодавця за іпотечним договором, враховуючи, що до нього перейшло право власності на квартиру, яка є складовою частиною будинку - предмета іпотеки.

Таким чином, висновок апеляційного суду про те, що за наявності факту переходу до ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру під час виключення з державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру, до спірних правовідносин ст. 23 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_171/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> не застосовується та не поширюються її дії на відповідача є безпідставним.

Поряд із цим, не може також залишатися в силі й рішення місцевого суду, з огляду на наступне.

Дійшовши правильного висновку про поширення норми ст. 23 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_171/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> на правовідносини сторін, суд проте не в повній мірі правильно застосував цю норму, оскільки не врахував положення ч. ч. 3,4 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_42/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> та не звернув увагу на інші факти, які мають суттєве значення для правильного застосування норми ст. 23 цього Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_171/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, зокрема щодо визначення предмета іпотеки та його вартості, зокрема, судом звернуто стягнення на окрему квартиру як на предмет іпотеки, в той час як предметом іпотеки за договором іпотеки від 09 червня 2008 року визначено не окремі квартири, а будинок 31 загалом (який складається зі 123 квартир) загальною оціночною вартістю 17 700 000 грн. Крім того, за погодженням сторін договору іпотеки з-під іпотеки виключено цілий ряд квартир будинку (26 квартир) без зміни попередньої вартості предмета іпотеки.

Таким чином, звернувши стягнення на квартиру як на частину об'єкта нерухомого майна (частину предмета іпотеки), суд не обґрунтував таке рішення та не встановив, яким чином співвідноситься предмет іпотеки з його частиною та вартість предмета іпотеки (будинку) з вартістю набутої ОСОБА_4 квартири.

Крім того, на порушення вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_250/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> суд першої інстанції, не зазначив у рішенні всіх необхідних складових, передбачених цією нормою, зокрема, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

З огляду на викладене ухвалені у справі рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2015 року та рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 травня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна
Є.П. Євграфова
Ю.Г. Іваненко
М.І. Наумчук