Провадження №2/200/3228/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

«18» грудня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.,

за участю секретаря: Кравченко Г.В.,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,треті особи Орган опіки та піклування Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, Орган опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, -

В С Т А Н О В И В:

«20» липня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, у якій просила дозволити багаторазовий перетин кордону ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття у супроводі матері, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька дитини, ОСОБА_4, а також у супроводі інших осіб, уповноважених матірю дитини, ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 02 вересня 2000 року між нею та батьком дитини ОСОБА_4 укладено шлюб. Подружнє життя не склалося, тому 16.11.2011 року шлюб було розірвано. Від шлюбу народився син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-КИ № 181928, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 941. Після розлучення син залишився проживати з матірю. Фактично вони з чоловіком не проживали сімєю з 2007 р., батько з цього моменту взагалі не приймав участь у вихованні та утриманні дитини. З цього моменту їй невідомо, де він мешкає. Вона декілька разів намагалась відправити сина за межі України (Росія), де мешкають їхні родичі ОСОБА_6, ОСОБА_7 для оздоровлення та відпочинку, але для цього потрібно отримати згоду батька. За таких обставин вимушена була звернутися до суду.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року до участі у справі у якості третьої особи залучено орган опіки та піклування Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2015 року до участі у справі у якості третьої особи залучено орган опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради.

Позивачка в судове засідання зявилася, підтримала позовні вимоги, та наполягала на їх задоволенні, при цьому зазначила, що вона вже тривалий час не знає де перебуває ОСОБА_4, з дитиною він не спілкується, участі в вихованні дитини не приймає, окрім того вона не може знайти відповідача, щоб по спілкуватись з ним, неодноразова намагалась знайти батька дитини, що б обговорити можливість виїзду дитини за кордон, а тому вимушена була звернутись до відповідних органів, а саме: до органу опіки ти піклування та в суд.

Представник позивачки підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні поясненням позивачки.

Відповідач в судове засідання не зявився, суду причини неявки не повідомив, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради ОСОБА_8, суду через канцелярію суду надала заяву, в якій просила суд розглянути справу .

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради ОСОБА_3 в судовому засіданні надала висновок про надання дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 дозволу на виїзд за кордон без згоди та супроводу батька, в своїх поясненнях зазначила, що доцільним дозволити тимчасові виїзди за кордон дитини ОСОБА_5, у супроводі матері, або баби ОСОБА_9, або діда ОСОБА_10 до досягнення дитиною повноліття, а тому просила позовні вимоги задовольнити та надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_5 без дозволу та супроводу батька.

При таких обставинах, суд, оскільки у справі достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивачки, представника позивача, органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд дійшов наступного висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частиковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено наступне.

02 вересня 2000р. у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська зареєстровано шлюб між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_10), ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 498.

Від шлюбу сторони мають дитину, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ № 181928, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції м Дніпропетровська, актовий запис № 941.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_7 І-КИ № 199573 від 16 листопада 2011р актовий запис № 243, шлюб між сторонами розірвано.

На теперішній час, згідно довідки про склад сім'ї та міста реєстрації № 26077 від 07.07.2015р, дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні.

Батько не приймає участі у вихованні дитини.

Відповідно до довідки адміністрації КЗО «Спеціалізованої школи № 67 еколого-економічного профілю» Дніпропетровської міської ради від 30.11.20125р. №1133 з 01.09.2015 року по теперішній час батько дитини ОСОБА_4 в школі не зявлявся, навчанням і вихованням дитини не цікавився.

Згідно довідки КЗ «ДЦПМСД №4» ЗАГАЛЬНОЇ ПРАКТИКИ №1 батько дитини ОСОБА_11 , участі в лікуванні дитини не приймав.

Згідно висновку виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради № 5-38-280 від 17.12.2015р. про надання дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 дозволу на виїзд за кордон без згоди та супроводу батька визнано доцільним дозволити тимчасові виїзди за кордон дитини ОСОБА_5, у супроводі матері, або баби ОСОБА_9, або діда ОСОБА_10 до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У ст. ст. 3, 6 Конвенції "Про права дитини"(20 листопада 1989 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Конвенцією "Про права дитини" (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

На виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання необхідної для цього згоди батька, суд вважає за необхідне надати дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди відповідача його неповнолітньому сину.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають грунтуватись на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим значенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою.

Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В іншій частині позовних вимог суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, оскільки

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивачка звернулась до суду з позовом за захистом своїх порушених прав та прав своєї дитини. Щодо вимог виїзду за кордон дитини ОСОБА_5 в супроводі баби ОСОБА_9 та діда ОСОБА_10, позивачкою не доведено в чому саме порушенні її прав та права її дитини.

Враховуючи інтереси дитини, та те, що законодавством України встановлено певний порядок виїзду дитини за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо надання дозволу на виїзд неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття без згоди та супроводу батька дитини, що є достатнім для захисту інтересів матері та дитини.

Відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не з'явився в судове засідання і не скористався своїм правом на надання доказів і не надав суду доказів, які б спростували необхідність задоволення позовних вимог.

З огляду на те, що виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди одного з батьків передбачений чинним законодавством та не суперечитиме інтересам дитини неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що було доведено позивачкою і встановлено в судовому засіданні, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

При зверненні до суду із даним позовом, позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп які слід стягнути з відповідача на її користь.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією "Про права дитини", ст.313 ЦК України, ст.ст. 141, 155 Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. ст. 10,11, 59, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, орган опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків задовольнити частково.

Надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянину України, до досягнення ним повноліття без згоди батька дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору 243 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску