УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь заборгованість за договором позики від 15 січня 2012 року в сумі 17 371 грн 27 коп., а також витрати зі сплати судового збору та на правову допомогу.

На обґрунтування позовних вимог указувала, що 15 січня 2012 року вона уклала з ОСОБА_4 договір позики, відповідно до якого передала останній 10 тис. грн із зобов'язанням повернути до 30 червня 2012 року 15 тис. грн.

Відповідач добровільно свої договірні зобов'язання на момент подання позову не виконала, тому стягненню підлягає сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не було доведено факт передачі ОСОБА_4 грошових коштів на виконання умов договору позики від 15 січня 2012 року, а зміст договору позики від 15 січня 2012 року не встановлює факту передання грошових коштів позичальникові ОСОБА_4, а лише встановлює обов'язок ОСОБА_3 здійснити таке передання.

Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи (а. с. 6), 15 січня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець ОСОБА_4 передає у власність позичальникові ОСОБА_3 10 тис. грн. Повернення зазначеної у договорі суми може мати місце за бажанням позичальника протягом (не зазначено) рівновеликими частинами, однак останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 30 червня 2013 року. Договір вважається укладеним з моменту фізичної передачі позикодавцем позичальникові обумовленої суми.

У договорі зазначені паспортні дані ОСОБА_4 та ОСОБА_3; договір підписаний ОСОБА_4 та ОСОБА_3; у п. 1 договору від руки дописано російською: «Отдам 15.000 пятнадцать тыс.».

Суд, вважаючи, що факт передачі грошей недоведений, не звернув уваги на те, що у договорі зазначено про передачу грошей, а не про намір такої передачі (п. 1).

Позиція з цього приводу викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, відповідно до якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215, 360-7 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, висновку щодо застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду України, не врахував, пояснень позивача в достатньому обсязі не перевірив, не визначився із характером спірних правовідносин, не надав їм оцінки та не вирішив, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко