У Х В А Л А

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Дербенцевої Т. П.,

Остапчука Д. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М., реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання недійсним іпотечного договору та про виключення з Державного реєстру іпотек запису, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» (далі - ПАТ «АКБ «Новий»), у якому просила визнати недійсним іпотечний договір від 28 січня 2008 року № 117808/3-(115508), укладений між нею та ПАТ «АКБ «Новий», відповідно до умов якого вона передала в іпотеку банку майнові права на трикімнатну квартиру НОМЕР_2 за будівельним НОМЕР_3 Житлового комплексу «Олімпік-2», яка розміщена на 6-му поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати реєстраційну службу Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області виключити з Державного реєстру іпотек та Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 28 січня 2008 року.

Посилалась на те, що майнові права на вказану квартиру у незавершеному будівництвом житловому будинку відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не могли бути предметом іпотеки.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Поновлено ОСОБА_3 строк звернення до суду з даним позовом.

Визнано недійсним іпотечний договір від 28 січня 2008 року № 117808/3-(115508), укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «АКБ «Новий», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. та зареєстрований в реєстрі № 412.

Визнано незаконними дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. щодо внесення реєстраційного запису № НОМЕР_1 в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна: квартира, майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме: трикімнатної квартири, АДРЕСА_1.

Зобов'язано реєстраційну службу Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області виключити з Державного реєстру іпотек та Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 28 січня 2008 року № НОМЕР_1: «квартир, майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме: трикімнатної квартири, АДРЕСА_1».

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року виправлено описку в резолютивній частині рішення, виключено з її тексту абзац 6: «Зобов'язано реєстраційну службу Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області виключити з Державного реєстру іпотек та Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 28 січня 2008 року № НОМЕР_1: «квартир, майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме: трикімнатної квартири, АДРЕСА_1».

У поданій касаційній скарзі ПАТ «АКБ «Новий», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у суді не довела обставин, на які посилалась як на обґрунтування своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що майнові права на спірну квартиру у незавершеному будівництвом житловому будинку відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на момент укладання договору іпотеки, не могли бути предметом іпотеки, а отже ОСОБА_3 неправомірно передала в іпотеку зазначені майнові права ПАТ «АКБ «Новий».

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 28 січня 2008 року на забезпечення виконання кредитного договору від 24 січня 2008 року № 115508/05 за іпотечним договором № 117808/З-(115508), посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М., ОСОБА_3 передала в іпотеку ПАТ «АКБ «Новий» майнові права на трикімнатну квартиру НОМЕР_2 за будівельним НОМЕР_3 Житлового комплексу «Олімпік-2», яка розміщена на 6-му поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1

Згідно з 1.1 вказаного договору за взаємною згодою сторін вартість предмета іпотеки визначена в сумі 614 127 грн 02 коп.

Предмет іпотеки приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. було обтяжено забороною, про що було внесено відповідні записи в Державний реєстр іпотек та Державний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (запис від 28 січня 2008 року № НОМЕР_1).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, що відповідно до приписів ст. 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майнові права не могли бути предметом іпотеки, тому оспорюваний іпотечний договір є недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави (ч. 2 ст. 583 ЦК України).

У статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) було указано вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна в майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості чи приєднання її до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі були відсутні.

01 січня 2004 року набрав чинності Закон України від 19 червня 2003 року № 979-IV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (далі - Закон № 979-IV), який встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.

Згідно зі ст. 5 Закону № 979-IV (в редакції, чинній на момент укладання іпотечного договору) визначено, що іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права

на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується

нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права

на цю нерухомість. Іпотекодавцем за таким іпотечним договором може

бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості

для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам,

або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення

будівництва. Обтяження майнових прав іпотекодавця на такий предмет

іпотеки підлягає реєстрації у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 2 Закону № 979-IV іпотечний борг виникає з цивільно-правових відносин між сторонами договору про іпотечний борг за умови дотримання встановлених цим Законом вимог.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову з підстав порушення сторонами приписів ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки), на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що оспорюваний іпотечний договір був укладений між банком та ОСОБА_3 на забезпечення виконання кредитного договору, кошти на підставі якого були спрямовані на придбання майнових прав на нерухомість, що будується за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1.1 кредитного договору), таким чином між сторонами існує іпотечний борг, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 979-IV як спеціального закону, що містить норми щодо укладення договору іпотеки, предметом якого можуть бути майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Таке свідчить про те, що оспорюваний іпотечний договір був укладений відповідно до вимог чинного на той час законодавства, тому висновки апеляційного суду про його недійсність є помилковими.

У свою чергу суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин та норму права, яка їх регулює, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного іпотечного договору недійсним.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

З огляду на таке рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року скасувати, залишити в силі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко