Справа № 464/9736/14 Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/2901/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 27 лютого 2015 року у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнівського районного управління юстиції у Рівненській області про визнання шлюбу недійсним ,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням первісний позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 11 вересня 1993 року Марининською сільською радою Березнівського району Рівненської області , про що в книзі реєстрації про укладення шлюбу 11.09.1993 року зроблено запис №8.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243грн.60 коп.

У зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнівського районного управління юстиції у Рівненькій області про визнання шлюбу недійсним відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене без повного з»ясування всіх обставин справи та порушенням норм процесуального права. Стверджує, що судом не враховано тих обставин, що ОСОБА_2 перебуває у церковному шлюбі з іншим чоловіком, що стало причиною всіх негараздів у їх сім»ї та не бажає його розірвати. Крім цього, судом неправомірно відмовлено у задоволенні його клопотання про витребування оригіналів документів, які були підставою для реєстрації шлюбу між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 Суд не взяв до уваги тих обставин, що ОСОБА_2 не надавала жодної згоди на реєстрацію шлюбу, а відтак і не мала наміру створювати сім»ю та набувати прав та обов»язків подружжя, а тому це є підставою для визнання шлюбу недійсним у відповідності до ч.2 ст.40 СК України Просить рішення суду скасувати та шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрований 11 вересня 1993 року в Марининській сільській раді Березнівського району Рівненської області, визнати недійсним з моменту його укладення.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 11 вересня 1993 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у Марининській сільській раді Березнівського району Рівненської області зареєстрований шлюб, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1(а.с.3).

Звертаючись з позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_2 зазначила, що шлюб носить формальний характер, подальше його збереження неможливе, оскільки це суперечить її інтересам.

Відповідач ОСОБА_3 подав зустрічний позов про визнання шлюбу недійсним з тих підстав, що такий був укладений без вільної згоди ОСОБА_2, а тому є фіктивним.

Задовольняючи первісний позов про розірвання шлюбу, суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, оскільки позивачка втратила до відповідача будь-які почуття та на примирення категорично не погоджується.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання шлюбу недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в силу ст.ст.57-60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів у підтвердження свого позову, а саме що шлюб укладений без вільної згоди позивачки та без наміру створити сім»ю.

Колегія суддів цілком погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки позивачка категорично не погоджується на примирення та зазначила, що втратила почуття любові до відповідача, малолітніх чи неповнолітніх дітей у сторін немає, а також те, що позов про розірвання шлюбу подає не вперше, між ними виникають постійні конфлікти чого не заперечив відповідачу зустрічному позові та запереченнях на позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову.

У відповідності до ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю.

Реєстрації шлюбу передує певний порядок. Відповідно до ч.2 ст. 28 СК України, заява про реєстрацію шлюбу подається чоловіком та жінкою особисто. Так само лише при особистій присутності чоловіка і жінки відбувається реєстрація шлюбу та видається свідоцтво про шлюб(ст.34 СК України).

У п.13. Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз»яснено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним.

За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами проіснував майже 25 років, подружжя проживає та зареєстровано в одній квартирі разом з дітьми, позивачка особисто ствердила, що уклала шлюб добровільно, крім того, з належно завіреного акту про укладення шлюбу вбачається, що позивачка проставила свій підпис у вказаному акті, а відтак доводи відповідача, що шлюб є фіктивний не знайшли свого підтвердження.

Твердження апелянта про перебування позивачки у церковному шлюбу з іншим чоловіком не можуть прийматися до уваги колегією суддів, оскільки у відповідності до ч.3 ст.21 Сімейного кодексу України релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов»язків подружжя.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Згідно із статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в і д х и л и т и .

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин