У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила встановити факт припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем з жовтня 2011 року, стягнути з відповідача на її користь 1/2 частини вартості автомобіля Hyundai Tucson, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1 у розмірі 84 512,60 грн, стягнути з відповідача на її користь 1/2 частини вартості будівельних матеріалів, які розміщені за адресою: Володимирівська сільська рада Запорізького району Запорізької області СТ «Прокат-1», земельна ділянка НОМЕР_2 у вигляді незавершеного будівництвом і неоформленого садового будинку у розмірі 156 660 грн. В обгрунтування позовних вимог, позивач посилалась на те, що за період шлюбу ними було набуте зазначене майно, яке підлягає поділу між подружжям.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Встановлено факт припинення шлюбних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з жовтня 2011 року. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 1/2 частини вартості автомобілю марки Hyundai Tucson, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1 у розмірі 84 512,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 1/2 частини вартості будівельних матеріалів, які розміщені за адресою: Володимирівська сільська рада Запорізького району Запорізької області СТ «Прокат-1», земельна ділянка НОМЕР_2 у вигляді незавершеного будівництвом і неоформленого садового будинку у розмірі 156 660 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2015 року, згадане рішення суду першої інстанції в частині визнання стягнення 1/2 частини вартості автомобіля змінено, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 1/2 частини вартості автомобіля Hyundai Tucson, 2007 року випуску у розмірі 37 037 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишене без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами установлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 1999 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2013 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано (а.с. 17-18 т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі розпорядження Запорізької районної державної адміністрації, №965 від 28 липня 2009 року відповідач отримав державний акт серії НОМЕР_3 від 02 лютого 2010 року, кадастровий номер № НОМЕР_4 про право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Запорізька область, Запорізький район, Володимирівська сільська рада, СТ «Прокат-1», земельна ділянка НОМЕР_2. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва (а.с. 128 т. 1).

В ході судового розгляду справи, встановлено, що на зазначеній земельній ділянці знаходиться садовий будинок та інші будівельні споруди (басейн, альтанка).

27 січня 2009 року сторонами під час шлюбу було придбано автомобіль Hyundai Tucson, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію від 30 січня 2009 року та який було зареєстровано за відповідачем (а.с. 66 т. 1).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України передбачено що, дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Крім того, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Між сторонами не було встановлено режиму окремого проживання, передбаченого ст. 119 СК України, а тому щодо спірного майна не виникли правові наслідки встановлення режиму окремого проживання, передбачені ст. 120 СК України.

Згідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Із роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» вбачається, що суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами було фактично припинено шлюбні відносини у жовтні 2011 року, обґрунтовано взявши до уваги копію позовної заяви ОСОБА_7 про розірвання шлюбу від 21 травня 2013 року (а.с. 100 т. 2), зі змісту якої вбачається, що шлюбні відносини між подружжям припинено з жовтня 2011 року, що саме з цього часу вони живуть окремо, не ведуть спільного господарства; довідку ЦОА №2 №2359 від 02 липня 2014 року (а.с. 91 т. 2), складену на підставі акта від 19 червня 2014 року (а.с. 90 т. 2) про відсутність відповідача за місцем реєстрації з жовтня 2011 року.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки спірне майно є спільним майном подружжя, яке було придбано сторонами за час перебування в шлюбі, отже воно підлягає поділу за принципом рівності часток.

Визначаючи розмір вартості садового будинку з надвірними спорудами, суд першої інстанції, обґрунтовано послався на висновок про вартість майна, складений 17 грудня 2014 року суб'єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_8 (а.с. 72 т. 2), оскільки матеріали справи містять відомості про те, що провести будівельно-технічну експертизу з метою встановлення виду ремонтних робіт, вартості будівельних матеріалів та будівельних робіт спірного об'єкту нерухомості не надається можливим (а.с. 40, 69-71 т. 2).

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, вірно зауважив, що відповідач зловживаючи своїми правами, не виконав ухвали суду щодо призначення експертизи, чим позбавив суд можливості провести технічну інвентаризацію з виготовленням технічної документації (технічного паспорту) на садовий будинок та інші будівельні споруди та будівельно-технічну експертизу для визначення ринкової вартості будівельних матеріалів та будівельних робіт, які були використані забудовниками під час проведення будівництва спірного об'єкта нерухомості.

Змінюючи рішення суду першої інстанції щодо стягнення 1/2 частини вартості автомобіля, апеляційний суд правомірно виходив з фактичної вартості автомобіля на момент його продажу та зазначив розмір який відповідає 1/2 частині цього автомобіля, взявши до уваги дані з довідки-рахунку, на підставі якої відповідач відчужив даний автомобіль ОСОБА_9

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2015 року та рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2015 року в його незмінній частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук