АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 648/5912/14ц Головуючий в 1 інстанції Сімчук С.Б.
Номер провадження 22-ц/791/1948/15 Доповідач Орловська Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року вересня місяця 15 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого : Орловської Н.В.

Суддів: Майданіка В.В. Кутурланової О.В.

при секретарі: Павловській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 28 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення сум за договором банківського вкладу,

В С Т А Н О В И Л А :

22 грудня 2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») про стягнення сум за договорами банківського вкладу, вказуючи, що відповідач не виконує свого обов'язку повернути кошти за договорами банківського вкладу, що обліковуються на поточних рахунках вкладників станом на 08.12.2014р. на рахунку ОСОБА_1 114200 доларів США, на рахунку ОСОБА_2 16000 доларів США.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 28 травня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки судом першої інстанції не враховано той факт, що після припинення дії договорів банківського вкладу Банком зараховані належні позивачам кошти на їх поточні рахунки згідно договору банківського рахунку.

Рішенням НБУ від 02.03.2015р. Банк віднесений до категорії неплатоспроможних, а на зобов'язання перед вкладниками діє мораторій, виплати вкладникам здійснюються за рахунок Фонду гарантування вкладів у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладу фізичних осіб».

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 та ч.1 ст. 530 цього Кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо, у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Суд першої інстанцій встановив, що 25.12.2013р. між ПАТ «ДельтаБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу, за яким вкладник вніс на депозитний рахунок 60000 доларів США зі сплатою 10,25 відсотків річних на строк до 30.12.2014р.

08 жовтня 2014р. договір за згодою сторін достроково припинений. Крім того між тими ж сторонами 23.06.2014р. укладений договір банківського вкладу, за яким ОСОБА_1 вніс на вкладний рахунок 60000 доларів США із ставкою 9,5 відсотків річних на строк до 21.09.2014р. включно.

Умовами пункту 1.10 вказаних договорів передбачено, що вклад виплачується по закінченню строку розміщення шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника із використанням платіжної карки, відкритий у цій установі.

25 вересня 2014 р. між тими ж сторонами укладений договір банківського рахунку у доларах США, за умовами п.3.1.3 Банк зобов'язався виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Платіжними дорученнями від 03.11.2014р. № 1,2,3 ОСОБА_1 доручив Банку здійснити переказ належних йому коштів на загальну суму 60000 доларів США на поточний рахунок НОМЕР_1, відкритий на його ім'я в ОТР Банк м. Київ. Проте свій обов'язок Банк не виконав.

11.12.2014р. вкладник звернувся до відповідача із заявою про повернення всіх належних йому коштів в сумі 114200 дол. США. У задоволенні цієї вимоги відмовлено 16.12.2014р.

Крім того, суд встановив, що 03 вересня 2014р. між Банком і ОСОБА_2 укладений договір банківського вкладу, за яким вкладником внесено на депозитний рахунок 16000 доларів США зі сплатою 9,5 відсотків річних на строк до 03.10.2014р.

06.10.2014р. цими ж сторонами укладений договір банківського рахунку у доларах США. Умовами пункту 1.10 вказаних договорів передбачено, що вклад виплачується по закінченню строку розміщення шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника із використанням платіжної карки, відкритий у цій установі.

Платіжним дорученням від 07.11.2014р. № 1 ОСОБА_2 доручила Банку здійснити переказ належних їй коштів на загальну суму 16000 доларів США на поточний рахунок НОМЕР_2, відкритий на її ім'я в ОТР Банк м. Київ. Проте свій обов'язок Банк не виконав. 11.12.2014р. вкладник звернувся до відповідача із заявою про повернення всіх належних йому коштів в сумі 16000 доларів США. У задоволенні цієї вимоги відмовлено 16.12.2014р.

Судом встановлено і визнано учасниками судового розгляду, що строк дії банківського вкладу, за договорами укладеними відповідачем із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 закінчився до часу звернення останніх із відповідними позовними заявами. Спір з приводу належних позивачам сум, що обліковуються на їх поточних рахунках та з приводу нарахованих відсотків відсутній.

За змістом ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також згідно ст. 1058 цього Кодексу, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом.

Отже, враховуючи наведені обставини та вимоги законодавства, суд першої інстанції визнав встановленим факт порушення відповідачем обов'язку повернути належні позивачам кошти за відсутності встановлених законодавством перешкод для здійснення цього обов'язку, а тому дійшов правомірного висновку про те, що перерахунок коштів по закінченню строку банківського вкладу на поточні рахунки вкладників згідно договорів банківського рахунку за відсутності реальної можливості позивачів отримати належні їм кошти не є належним виконанням обов'язку згідно умов договорів про банківські вклади та банківські рахунки. Отже, суд дійшов правомірного висновку про покладання на відповідача обов'язку виконати свої грошові зобов'язання та повернути кошти позивачам. ( постанова ВСУ у справі № 6-10цс13)

Не спростовують цей висновок суду доводи апеляційної скарги щодо наявності обмежень до 15000 грн. на видачу готівки одному клієнтові на добу, запроваджене постановою правління НБУ від 01.12.2014р. № 758, дія якого продовжена постановою від 03.03.2015р., оскільки вимоги позивачів про повернення коштів вперше заявлені до введення зазначених обмежень, в листопаді 2014р., та передбачали зарахування коштів у безготівковій формі на їх поточні рахунки в іншій банківській установі.

Крім того, тимчасова адміністрація банку запроваджена на підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015р. № 51 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», а тому обмеження, встановлені ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» станом на час звернення 22.12.2014р. позивачів із вимогами про відновлення в судовому порядку порушених прав на спірні правовідносини поширити не можна, а тому відновлення порушених прав позивачів підлягали захисту у визначений судом спосіб.

Оскільки справа розглянута з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для скасування рішення суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: