У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,Остапчука Д.О., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_7, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Союз-Віктан ЛТД», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дочірній Банк Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «Дочірний Банк Сбербанку Росії») звернулось до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 15 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії» (далі - ЗАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії»), правонаступником якого є ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» (далі - ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД») укладено договір про встановлення ліміту для проведення операцій з відкриття та сплати документарних акредитивів (далі - Договір про акредитив), відповідно до умов якого позивач відкрив ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» ліміт для проведення операцій з відкриття документарних та (або) резервних акредитивів у сумі 27 500 000 дол. США із терміном дії до 30 серпня 2010 року. Умовами вищезазначеного правочину було передбачено, що сума кожного акредитива, строк його відкриття та сплати, дати проведення платежу ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД», строки і розміри сплати винагороди за відкриття акредитива, назва бенефіціара та інші істотні умови визначаються сторонами в додаткових угодах до Договору про акредитив, що мають бути укладені для відкриття кожного акредитиву.

Відповідно до укладених додаткових угод до Договору про акредитив, ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» було відкрито акредитиви на загальну суму 27 489 724,5 дол. США.

На забезпечення належного виконання умов Договору про акредитив 15 серпня 2008 року між ЗАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов'язувався солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» умов Договору про акредитив.

У зв'язку із неналежним виконанням ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» умов Договору про акредитив станом на 22 січня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 18 590 024,50 дол. США та 85 194 134 грн 52 коп.

Посилаючись на положення ст. ст. 543, 553, 554 ЦК України, а також враховуючи те, що на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 1 лютого 2011 року з поручителя на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» стягнуто частину заборгованості за акредитивами на суму 3 590 024,50 дол. США, позивач просив стягнути із ОСОБА_7 частину заборгованості за Договором про акредитив у розмірі 15 000 000 дол. США, що еквівалентно 119 895 000 грн, 77 652 877 грн 85 коп. на відшкодування комісії за обслуговування акредитива, пеню за прострочення повернення заборгованості за акредитивом у розмірі 7 454 833 грн 79 коп. та 86 422 грн 88 коп. пені за прострочення сплати комісії за обслуговування акредитива.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2014 року, позов ПАТ «Дочірній Банк Сбербанк Росії» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» частину заборгованості за Договором про акредитив у розмірі 15 000 000 дол. США, 77 652 877 грн 85 коп. на відшкодування комісії за обслуговування акредитива, пеню за прострочення повергнення заборгованості за акредитивом у розмірі 7 454 833 грн 79 коп. та 86 422 грн 88 коп. пені за прострочення сплати комісії за обслуговування акредитива.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» відмовити, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії», суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у зв'язку із неналежним виконанням ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» умов Договору про акредитив позивач відповідно до вимог ст. ст. 526, 543, 610 ЦК України має право захистити свої порушені права шляхом стягнення із поручителя частини заборгованості за Договором про акредитив. Крім того, суди дійшли висновку, що позивачем не було пропущено строк, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя про сплату заборгованості.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах матеріального закону та зроблені при неповному з'ясуванні всіх обставин справи.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судами встановлено, що 15 серпня 2008 року між ЗАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» укладено Договір про акредитив, відповідно до умов якого позивач відкрив ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» ліміт для проведення операцій з відкриття документарних та (або) резервних акредитивів у сумі 27 500 000 дол. США із терміном дії до 30 серпня 2010 року (т. 1 а. с. 18-25).

Пунктом 1.3 вищезазначеного договору передбачено, що сума кожного акредитива, строк його відкриття та сплати, дата платежу ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» за акредитивом, строки і розміри сплати винагороди за відкриття акредитиву, назва бенефіціара та інші істотні умови визначаються сторонами в додаткових угодах до Договору про акредитив, що мають бути укладені для відкриття кожного акредитива.

19 серпня 2008 року ЗАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» на підставі заяви ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» на акредитив № 1 відкрив останньому резервний акредитив на суму 15 970 312,50 дол. США із терміном дії до 20 серпня 2009 року, про що було складено додаткову угоду № 2 до Договору про акредитив (т. 1 а. с. 28). Також пунктом 2 зазначеної додаткової угоди встановлено дату платежу ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» за акредитивом - не пізніше 20 серпня 2009 року.

Додатковою угодою № 3 від 19 серпня 2008 року до Договору про акредитив встановлено, що ЗАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» на підставі заяви ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» на акредитив № 2 відкриває останньому документарний акредитив на суму 8 540 000 дол. США із терміном дії до 8 вересня 2009 року. Дата платежу за акредитивом - 20 вересня 2009 року (т. 1 а. с. 29).

Додатковою угодою від 28 листопада 2008 року № 6 до Договору про акредитив встановлено, що ЗАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» на підставі заяви ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» на акредитив № 3 відкриває останньому документарний акредитив на суму 2 979 412 дол. США із терміном дії до 27 грудня 2008 року. Дата платежу за акредитивом - 23 листопада 2009 року (т. 1 а. с. 32).

Додатковою угодою від 1 грудня 2008 року № 7 до Договору про акредитив встановлено нову дату платежу за акредитивом, випущеним на підставі заяви на акредитив № 3, а саме: 23 листопада 2009 року змінено на 27 листопада 2009 року (т. 1 а. с. 33).

4 серпня 2009 року між позивачем та ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» укладено додаткову угоду № 8 до Договору про акредитив якою встановлено нову дату платежу за акредитивом, випущеним на підставі заяви на акредитив № 1, а саме: 20 серпня 2009 року змінено на 18 вересня 2009 року.

На забезпечення належного виконання ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» умов Договору про акредитив 15 серпня 2008 року між ЗАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, відповідно до ст. 2 якого порукою забезпечуються наступні зобов'язання ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД», які випливають із Договору про акредитив та можуть виникнути в майбутньому за Договором про акредитив: зобов'язання відшкодувати суми акредитивів згідно з Договором про акредитив та за умови, що вона буде виплачена, у сумі не більше 27 500 000 дол. США, не пізніше 30 серпня 2010 року або достроково; зобов'язання в строк та в порядку, які передбачені в розділі 5 Договору про акредитив, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Договором про акредитив та/або Договором застави, - до настання термінів, зазначених в розділі 5 Договору про акредитив, - сплатити/чувати ЗАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» комісійну винагороду за обслуговування акредитивів за Договором про акредитив з розрахунку 4 % річних (з можливістю зміни розміру процентів та строків їх сплати у випадках, передбачених розділом 5 Договору про акредитив); зобов'язання відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за Договором про акредитив; зобов'язання сплатити ЗАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» штрафні санкції за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за Договором про акредитив у строки та у розмірах, передбачених Договором про акредитив (т. 1 а. с. 34-36).

Відповідно до п. 4.1 статті 4 договору поруки ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» та ОСОБА_7 відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник. Поручитель та боржник залишаються зобов'язаними перед кредитором до того моменту, поки всі зобов'язання за Договором про акредитив не будуть виконані повністю.

Згідно з п 5.1 статті 5 договору поруки, у разі невиконання ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» своїх зобов'язань за Договором про акредитив банк має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.

Пунктом 6.2 статті 6 договору поруки встановлено, що пролонгація Договору про акредитив здійснюється кредитором та боржником за погодженням з поручителем. У випадку пролонгації без погодження із поручителем передбачені договором поруки зобов'язання поручителя не діють по відношенню до пролонгованих таким чином зобов'язань боржника.

Крім того, пунктом 6.4 статті 6 договору поруки встановлено, що договір припиняється у випадку належного виконання боржником та поручителем усіх зобов'язань, передбачених ст. 2 договору поруки, а також з інших підстав, передбачених законодавством України.

Із розрахунку заборгованості ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» за Договором про акредитив вбачається, що станом на 22 січня 2014 року загальна сума заборгованості становить 18 590 024,50 дол. США та 85 194 134 грн 52 коп., з яких: 18 590 024,50 дол. США - заборгованість за акредитивом (тіло кредита); 77 652 877,85 грн - комісія за обслуговування акредитива; 7 454 833,79 грн - пеня за прострочення повернення заборгованості за акредитивом; 86 422,88 грн - пеня за прострочення сплати комісії за обслуговування акредитива (т. 1 а. с. 40 - 42).

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Заперечуючи проти задоволення позову, ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» зазначало, що у зв'язку із укладенням додаткових угод до Договору про акредитив від 1 грудня 2008 року № 7 та від 4 серпня 2009 року № 8 збільшився обсяг відповідальності поручителя, оскільки додатковими угодами продовжено строк дії акредитива. Крім того, ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» посилалось на те, що поручитель не надавав згоди на укладення вищезазначених додаткових угод, що в силу пункту 6.2 статті 6 договору поруки є підставою для припинення дії поруки ОСОБА_7

Вищезазначені доводи ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» щодо припинення поруки ОСОБА_7 з підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України, судами перевірено та спростовано не було, не встановлено, чи надав згоду поручитель на укладання додаткових угод до основного договору та чи збільшився внаслідок укладення зазначених правочинів обсяг відповідальності поручителя.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.1 статті 4) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за основним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2010 року ЗАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» надіслано ОСОБА_7 повідомлення-вимогу про стягнення заборгованості за Договором про акредитив та всіма додатковими угодами до нього в розмірі 30 532 799,04 дол. США, в строк не пізніше 5 робочих днів з дня отримання зазначеного повідомлення-вимоги (т. 1 а. с. 49 - 52). Зазначене повідомлення-вимогу ОСОБА_7 отримав 22 травня 2010 року, що підтверджується поштовим зворотнім повідомленням про вручення листа (т. 1 а. с. 57)

Крім того, на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 1 лютого 2011 року, яке набрало законної сили 17 травня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» частину заборгованості за Договором про акредитив у розмірі 3 590 024,50 дол. США (т. 1 а. с. 53 - 56).

За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо сплати заборгованості за Договором про акредитив, починаючи з 27 травня 2010 року, протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Враховуючи вищезазначені положення матеріального закону, а також ту обставину, що позивачем фактично змінено дату виконання основного зобов'язання, суди дійшли передчасного висновку, що порука ОСОБА_7 не є припиненою, не враховано, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення частини заборгованості за Договором про акредитив лише 3 лютого 2014 року.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

Відповідно до п. п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК (статті 224-226 ЦПК - при ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції визначений ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, в ухвалі апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, в іншому разі буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

На порушення вищезазначених положень норм процесуального закону апеляційний суд не спростував доводи апеляційної скарги ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» щодо припинення поруки ОСОБА_7 з підстав, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України.

За змістом ч. 3 ст. 14, ст. 292 ЦПК України право на апеляційне оскарження судових рішень мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі.

Обмежившись висновком про те, що, ухвалюючи рішення про стягнення із поручителя на користь кредитора частину заборгованості за Договором про акредитив, суд першої інстанції не вирішував питання про права та обов'язки ТОВ «Фірма «Союз-Віктан ЛТД», апеляційний суд не звернув уваги на положення, передбачені ст. ст. 3, 14, 292 ЦПК України, у зв'язку з чим припустився порушень норм процесуального закону.

Враховуючи зазначене, судові рішення не можуть залишатися в силі, допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Союз-Віктан ЛТД» задовольнити частково.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко