Справа № 161/3710/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/1296/15 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю представника позивача Місюри І.В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 09 липня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк (далі - ПАТ) «Приватбанк» про стягнення заборгованості задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість в сумі 12046,28 дол. США, що еквівалентно 189969 гривням 84 копійкам за курсом 15,77 станом на 15 січня 2015 року, що складається з заборгованості за кредитом - 11005,16 дол. США, заборгованості по відсотках за користування кредитом - 443,72 дол. США., заборгованості по комісії за користування кредитом - 4,17 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 4,51 дол. США, штрафу (фіксована частина) - 15,85 дол. США, штрафу (процентна складова) - 572,88 дол. США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Приватбанк» судові витрати по справі в сумі 1899 гривні 70 копійок судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 просить скасувати дане рішення і ухвалити нове рішення, яким визнати борг ОСОБА_3 в розмірі 5469,12 дол. США, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 1048, 1050 цього Кодексу передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом першої інстанції встановлено і це відповідає матеріалам справи, що між позивачем ПАТ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_3 03 квітня 2008 року було укладено кредитний договір № VOZ0GA, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 20000 доларів США на термін до 03.04.2018 року, та зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки і винагороду за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а. с. 8-10).

Згідно з п. 8.1 кредитного договору погашення заборгованості за ним здійснюється щомісячно в сумі 294,55 доларів США (а. с. 10 зворот).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

На час звернення ПАТ «Приватбанк» до суду з даним позовом та розгляду справи по суті відповідач грошові кошти за кредитним договором не повернула.

З розрахунку заборгованості за договором, наданої позивачем ПАТ «Приватбанк» вбачається, що у відповідача станом на 15 січня 2015 року виникла заборгованість перед ПАТ «Приватбанк» в сумі 12046,28 дол. США, що еквівалентно 189969 гривням 84 копійкам за курсом 15,77 станом на 15 січня 2015 року, що складається з заборгованості за кредитом - 11005,16 дол. США, заборгованості по відсотках за користування кредитом - 443,72 дол. США., заборгованості по комісії за користування кредитом - 4,17 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 4,51 дол. США, штрафу (фіксована частина) - 15,85 дол. США, штрафу (процентна складова) - 572,88 дол. США (а. с. 4-6).

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки за 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Скориставшись своїм правом, ПАТ КБ «ПриватБанк» збільшив в односторонньому порядку відсоткову ставку за вищезазначеним договором - з 06.10.2008 р. відсоткова ставка за кредитним договором № VOZ0GA від 03 квітня 2008 року була підвищена з 12 % річних до 15,12 % річних. У зв'язку з підвищенням відсоткової ставки змінився (збільшився) розмір щомісячного платежу, який відповідач мав здійснювати на виконання умов договору.

Повідомлення № 20.1.3.2/6/-22855/3543 від 03.10.2008 року про підвищення відсоткової ставки надіслано ОСОБА_3, про що свідчить реєстр № 31.

Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

10 січня 2009 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (далі - Закон). Цей закон не скасовує і не пом'якшує цивільної відповідальності особи, відтак не має зворотної дії в часі.

Зазначеним Законом ЦК України доповнено статтею 1056-1 «Проценти за кредитним договором», відповідно до ч. 2 та ч. 3 якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

За змістом ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватися сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом.

Таким чином, оскільки після підвищення відсоткової ставки відповідач почала сплачувати відсотки за новою ставкою, що відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 205 та ч. 2 ст. 642 ЦК України вказує на згоду позичальника зі зміненим розміром відсоткової ставки та на думку суду свідчить про те, що про розмір нової відсоткової відповідач була належно повідомлена.

Виходячи з наведеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» дійсно передбачено, що якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Однак дана правова норма врегульовує питання, пов'язані з позасудовою вимогою кредитодавця до споживача, і не містить заборони банку пред'явити в суд позов до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором без надіслання йому попередньої позасудової вимоги. Таке право позивача передбачене ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.

Відповідно до п. 2 абзацу 3 частини 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що була чинною на час укладення сторонами кредитного договору) у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з підпунктами 3.1, 3.2 пункту 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2005 року № 168 (далі - Правила), банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Укладений між сторонами кредитний договір у повній мірі відповідає вимогам вищенаведених правових норм. У додатку № 1 до цього договору «Графік погашення кредиту» відображено сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, а також всі фінансові зобов'язання споживача, зокрема, дату внесення платежів, суму кредиту до погашення, суму процентів до погашення, комісію, всього до погашення, по кожному з цих платежів виведена загальна сума.

Відповідно до п. 3.5 Правил банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку.

Однією з таких підстав є підвищення облікової ставки Національного банку України та нестабільність курсової політики.

Законодавство не зобов'язує кредитодавця після зміни процентної ставки без вимоги позичальника повторно надавати йому оновлену інформацію, зазначену в Законі України «Про захист прав споживачів» та у Правилах. Отже, зміна умов договору в частині збільшення процентної ставки відбулася в порядку і у спосіб, передбачені кредитним договором. Тому доводи апелянта про те, що умови договору (новий щомісячний платіж) не були змінені належним чином, не заслуговують на увагу.

З наведених мотивів безпідставним є і посилання апелянта на нечіткість або двозначність положень договору.

Ні до, ні після внесення змін в кредитний договір він не містив нечітких або двозначних положень, які можна було б витлумачити по-різному.

Крім того, після збільшення банком відсоткової ставки відповідач не повідомила банк про свою незгоду із змінами кредитного договору і не погасила у повному обсязі заборгованість, а продовжила виконувати змінені умови договору, що свідчить про її згоду з ними.

Тому доводи апелянта про те, що відповідач ОСОБА_3 вносила більшу суму з метою швидше погасити кредит, не мають правового значення для вирішення спору.

Наданий позивачем розрахунок існуючої у відповідача перед позивачем заборгованості не можна визнати належним доказом, оскільки він не відповідає Правилам бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, що затверджені Постановою Правління Національного банку України № 255 від 18.06.2003 року, а зроблений шляхом арифметичних розрахунків представником відповідача, який не є фахівцем в даній галузі.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, щодо необхідності видачі нової заставної у зв'язку з підвищенням відсоткової ставки за кредитним договором, оскільки такі твердження не ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами договору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, постановленого з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: