Справа № 146/1535/14-ц Провадження № 22-ц/772/635/2015Головуючий в суді першої інстанції Пилипчук О. В.
Категорія 55Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В., Шемети Т.М.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Одеська залізниця» про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Одеська залізниця» на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

В вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ДП «Одеська залізниця» про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити певні дії.

Просив визнати протиправними дії Державного підприємства «Одеська залізниця» в частині ненарахування та невиплати йому щомісячної доплати за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю, згідно ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру однієї мінімальної заробітної плати за період з 2003 року по вересень 2014 року, а також зобов'язати Державне підприємство «Одеська залізниця» нарахувати та виплатити йому щомісячну доплату за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю, згідно ст. 39 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру однієї мінімальної заробітної плати за період з 2003 року по вересень 2014 року, тобто по день його звільнення.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2015 року вирішено питання щодо стягнення судових витрат та в частині присудження працівникові виплат заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ДП «Одеська залізниця», подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволені позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що при визначені розміру доплат позивачу, працюючому на ДП «Одеська залізниця», застосуванню підлягає ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, так як закон має вищу юридичну силу, ніж підзаконні акти.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 4 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданим 25 квітня 2009 року (а.с.6).

Зареєстрований та постійно проживає в АДРЕСА_1 (а.с.5), яка згідно Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року № 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" відноситься до 4 зони посиленого радіоекологічного контролю.

З травня 1993 року по 29 вересня 2014 рік працював старшим стрілком Першого Одеського загону воєнізованої охорони команди ст. Котовськ (відокремлена група ст. Вапнярка) ДП «Одеська залізниця».

Cтаттею 39 Закону України від 21 лютого 1991 року «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 6 червня 1996 року) встановлено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата у розмірах, визначених відповідно до розмірів мінімальної зарплати (для зони посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна зарплата).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 смт. Вапнярка, Томашпільського р-ну, Вінницької області віднесено до зони посиленого радіологічного контролю. При цьому суд не врахував, що Закон "Про оплату праці" визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, відповідно до ст.ст. 1, 2, 4, 21, 22 якого заробітна плата є гарантованою винагородою працівнику за роботу, яку роботодавець виплачує на підставі трудового договору і джерелом оплати якої є дохід та інші кошти підприємства або бюджетні кошти, виділені на ці цілі. У той же час передбачені ст. 39 Закону доплати до структури заробітної плати не входять, а відповідно до Закону "Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення" від 10.02.2000 фінансуються за рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення та інших джерел, визначених законодавством.

Вказана доплата є соціальною гарантією, виплата якої компенсується підприємствам, установам та організаціям управліннями праці та соціального захисту населення, і не входить до структури заробітної плати.

За таких обставин, судом не надано правової оцінки з точки зору положень законодавчих актів, які на час виникнення спірних правовідносин визначали порядок установлення розміру нарахування та виплати доплат, передбачених ст. 39 Закону, коло уповноважених на це органів і обсяг їх повноважень, хоча зазначені обставини мають суттєве значення для розмежування юрисдикції та правильного вирішення спору з урахуванням положень ст. 16 ЦПК.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахували, що законодавство про соціальний захист потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці громадян на забруднених територіях перебуває у сфері публічно-правового регулювання та базується на засадах публічного права.

З урахуванням предмету позову вбачається, що спір, за вирішенням якого ОСОБА_2 звернувся до суду, підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Згідно п. 4 ч. 1 ст.18 КАС України передбачено, що усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг підсудні місцевим загальним судам, як адміністративним судам.

З огляду на ці обставини судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в справі з підстав, встановлених ч.1 п.1 ст. 205, ч.1 п.4 ст.307 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України.

Керуючись ч.1 п.1 ст. 205, ч.1 п.4 ст.307, 310, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеська залізниця» - задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року та додаткове рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2015 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Одеська залізниця» про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити певні дії - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Матківська М.В.

Шемета Т.М.

З оригіналом вірно: Сопрун В.В.