У х в а л а

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчук М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, треті особи: Київський міський центр зайнятості, Дарницький районний центр зайнятості, про розрівняння трудового договору, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив розірвати безстроковий трудовий договір від 25 листопада 2008 укладений між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.), зареєстрований у Дарницькому районному центрі зайнятості за № 001, а також стягнути на його користь з відповідача: 2 000 грн 23 коп. заробітної плати за квітень та травень 2014 року; 5 434 грн 44 коп. компенсації за невикористану відпустку; 8 968 грн 32 коп. середнього заробітку з 19 травня 2014 року по 07 листопада 2014 року; 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про розірвання трудового договору, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 000 грн 23 коп. заробітної плати за квітень та травень 2014 року, 5 434 грн 44 коп. компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за період з 19 травня 2014 року по 07 листопада 2014 року в сумі 8 968 грн 32 коп., 1 200 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього - 17 602 грн 99 коп.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_3 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 25 листопада 2008 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений безстроковий трудовий договір, який зареєстрований у Дарницькому районному центрі зайнятості за № 001.

За умовами вказаного договору позивач був прийнятий з 25 листопада 2008 року на посаду юрисконсульта, а відповідач зобов'язався оплачувати працю позивача у розмірі законодавчо визначеної мінімальної заробітної плати. Час виконання робіт установлений сторонами з 10.00 до 18.00 годин, вихідні дні - субота та неділя, тривалість щорічної відпустки 24 календарні дні (а. с. 6).

На підставі вказаного договору був внесений запис і в трудову книжку позивача (а. с. 7).

ОСОБА_2 листом від 25 травня 2014 року запропонував відповідачу з'явитися 06 червня 2014 року до Дарницького районного центру зайнятості для розірвання трудового договору. При цьому позивач просив за одну добу попередити його про час зустрічі телефоном (а. с. 9). Ця пропозиція була отримана відповідачем 05 червня 2014 року (а. с. 10).

Відповідачем не було вчинено дій направлених на задоволення вимоги позивача щодо розірвання трудового договору.

Згідно із листом Дарницького районного центру зайнятості від 10 червня 2014 року № 21/857, позивач звертався до нього із заявою про зняття з реєстрації трудового договору, який укладений між ним та відповідачем, яка не була задоволена, при цьому позивачу роз'яснено порядок зняття з реєстрації трудового договору, який передбачає особисту явку двох сторін договору (а. с. 12).

Згідно із ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Згідно із ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Положеннями ст. 38 КЗпП України визначено право працівника розірвати трудовий договір укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що позивачем направлено відповідачу вимогу про розірвання трудового договору, відповідач у встановлений законом строк не вчинив жодних дій направлених на задоволення такої вимоги, на підставі наведених норм матеріального права правильно вважали, що наявні підстави для його розірвання в судовому порядку.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У справі, яка переглядається, суди, встановивши, що відповідачем не проведено із позивачем розрахунку із заробітної плати, на підставі вказаних норм права, обґрунтовано вважали, що наявні підстави для стягнення з відповідача заробітної плати за квітень-травень 2014 року та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Відповідно до ст. 75 КЗпП України та ст. 6 Закону України «Про відпустки» мінімальна тривалість оплачуваної щорічної відпустки становить 24 календарних дні на рік, що також визначено умовами укладеного між сторонами трудового договору.

Суди, встановивши, що тривалість трудових відносин між сторонами становить 5 років 6 місяців, за відсутності доказів про перебування позивача в указаний період у відпустці, правильно вважали, що він має право на компенсацію за 132 календарні дні невикористаної щорічної відпустки.

Разом з цим, колегія суддів повністю погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, яка полягає в несвоєчасній виплаті позивачу заробітної плати, що потягло за собою моральні страждання останнього.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук