У Х В А Л А

18 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

суддів:Яреми А.Г., Романюка Я.М.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2013 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року у справі за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, Науково-методичного центру професійно-технічної освіти у Запорізькій області до ОСОБА_4 про визнання права власності, витребування майна,

в с т а н о в и л а:

Справа розглядалася судами неодноразово. Зокрема, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 1 квітня 2014 року апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області в інтересах Міністерства освіти і науки України - в особі Науково-методичного центру професійно-технічної освіти у Запорізькій області була задоволена. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнано за державою в особі Міністерства освіти і науки України право власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (АДРЕСА_2): нежитлове приміщення підвалу III (літ. А-2) площею 36,9 кв. м., нежитлове приміщення IV першого поверху (літ. А-2) площею 23,2 кв. м., нежитлове приміщення першого поверху (літ. А-2) площею 150,9 кв. м., нежитлове приміщення І підвалу та першого поверху (літ. А-2) площею 202,1 кв. м., нежитлове приміщення II першого та другого поверхів (літ.А-2) площею 413 кв. м., загальною вартістю 745870 грн.

Витребувано в ОСОБА_4 нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (АДРЕСА_2): нежитлове приміщення підвалу III (літ. А-2) площею 36,9 кв. м., нежитлове приміщення IV першого поверху (літ. А-2) площею 23,2 кв. м., нежитлове приміщення першого поверху (літ. А-2) площею 150,9 кв. м., нежитлове приміщення І підвалу та першого поверху (літ. А-2) площею 202,1 кв. м., нежитлове приміщення II першого та другого поверхів (літ.А-2) площею 413 кв. м., загальною вартістю 745870 грн. та повернуто його державі в особі Міністерства освіти і науки України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 1 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду запорізької області від 22 квітня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області відмовлено.

У заяві заступника Генерального прокурора України порушується питання про скасування рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2013 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року й ухвалення нового судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 388 ЦК України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 330, 346, 388 ЦК України. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення Заступник Генерального прокурора України посилається на постанови Вищого господарського суду України від 4 вересня 2012 року, 24 грудня 2013 року, 4 серпня 2015 року, постанову Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу про залишення без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив з того, що у відповідності до судових рішень трьох інстанцій інвестиційний договір між Науково-методичним центром професійно-технічної освіти у Запорізькій області та товариством з обмеженою відповідальністю «Аркадія Л» від 14 грудня 2005 року є дійсним, оскільки воля указаних сторін під час його укладення була спрямована на передачу нежитлової будівлі за указаною адресою у власність товариства з обмеженою відповідальністю «Аркадія Л».

Крім того, ОСОБА_4 придбала майно, яке витребовується, в осіб, які мали право його відчужувати - товариства з обмеженою відповідальністю «Зеніт-3» та громадянина ОСОБА_5 Спірне майно належало їм на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2009 року. На даний час указана ухвала суду ніким не скасована.

Також судами встановлено, що із власності держави згідно з договором між товариством з обмеженою відповідальністю «Аркадія Л» та Науково-методичним центром професійно-технічної освіти у Запорізькій області вибула будівля учбово-методичного центру літ. А-2, загальною площею 846 кв. м., а відповідно до позову позивач витребує нежитлові приміщення № І,11,111,1V, загальною площею 826,1 кв. м., призначені для використання як офісні приміщення. Тобто, майна, яке вибуло із власності держави фактично не існує в натурі, а є інше новостворене майно.

У постановах Вищого господарського суду України від 4 вересня 2012 року, 24 грудня 2013 року та 4 серпня 2015 року, що надані заявником як приклади, предметом розгляду судів було визнання права власності та витребування майна, яке державні органи відчужували не за інвестиційними договорами та за відсутності волевиявлення відповідного державного органу на таке відчуження на відміну від даного випадку.

Порівняння змісту указаних для прикладу судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року, що надана заявником як приклад, предметом розгляду судів було також визнання права власності та витребування майна, яке відчужувалося державними органами не за інвестиційними договорами та за відсутності волевиявлення відповідного державного органу на таке відчуження.

Таким чином, порівняння змісту постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, Науково-методичного центру професійно-технічної освіти у Запорізькій області до ОСОБА_4 про визнання права власності, витребування майна за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2013 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Я.М. Романюк В.М. Сімоненко