Справа № 450/1002/14 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/2003/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

при секретарі: Жукровській Х.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,

відповідачів ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6,

третьої особи ОСОБА_7,

представника третьої особи Звенигородської сільської ради

Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_7 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11, третя особа ОСОБА_7, Звенигородська сільська рада Пустомитівського району Львівської області про усунення перешкод у користуванні спільним заїздом, -

в с т а н о в и л а:

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року у задоволенні вказаного вище позову відмовлено.

Зазначене рішення оскаржили позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_9 та третя особа ОСОБА_7.

У поданій апеляційній скарзі вказують, що судом першої інстанції при ухваленні зазначеного рішення неповно зясовано обставини, які мають важливе значення у справі та порушено норми матеріального і процесуального права та не надано обєктивної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, зокрема поясненням позивачів та третьої особи. Вважають висновок суду про те, що відповідачі не вийшли за межі належної їм на праві власності ділянки помилковим, а те, що суд першої інстанції вказав, що проїзд захопила третя особа є, на їх думку, необґрунтованим, оскільки в технічному паспорті за 1998 рік будівля, яка ніби то стоїть на межі проїзду існувала десятки років.

На підставі вказаного, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позов повністю.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивач ОСОБА_9 та представник позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 надали пояснення аналогічні обставинам, викладеним у позовні заяві, апеляційній скарзі та просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позов.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, надали пояснення аналогічні викладеним у запереченні на позов.

Третя особа ОСОБА_7 підтримав подану ним спільно із позивачами апеляційну скаргу, надав пояснення аналогічні доводам апеляційної скарги та просив скасувати оскаржуване рішення з ухваленням нового про задоволення позовних вимог позивачів.

Представник третьої особи Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_8 у судовому засіданні 07.05.2015 року пояснив, що захоплення земель загального користування, а саме проїзду до присадибних ділянок ОСОБА_12 та ОСОБА_13 фактично здійснено відповідачами. При цьому, додатково повідомив, що акт, згідно якого захоплення спільного заїзду здійснила ОСОБА_14 (а.с.52) складений помилково.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_9 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10, 19).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №042437 ОСОБА_11 належить на праві приватної власності будинок №726 у с. Шоломинь Пустомитівського району Львівської області (а.с.47).

Згідно довідки виконкому Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 27.08.2013 року №882, наданої відповідачами, за домогосподарством №746, що належить ОСОБА_11 рахується присадибна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку. Площа земельної ділянки під будівництво житлового будинку становить 0,06 га (а.с.50). Зазначені відомості підтверджуються також й іншими доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема: відповіддю Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 16.12.2013 року №02-18/497 (а.с.9); копією свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого ОСОБА_10 (а.с.15, 88); висновком відділу містобудування та архітектури Пустомитівської районної державної адміністрації від 22.09.2014 року №175/01-14 про відповідність проектів забудови земельних ділянок із врахуванням сформованої містобудівної ситуації в с. Шоломинь (а.с.80-82).

Як вбачається із вказаних вище документів довжина земельної ділянки ОСОБА_10, призначеної для забудови становить 60,0 м., а ширина 10,5 м. (а.с.15, 82, 88).

Крім того, згідно цих же документів між земельними ділянками ОСОБА_11 та ОСОБА_7 проходить дорога загального користування. Вказана обставина підтверджується також довідкою виконавчого комітету Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 01.10.2014 року №839 (а.с.83) та відповіддю Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 11.11.2014 року №02-18/447 на адвокатський запит (а.с.94), проектом забудови розробленим архітектурою Пустомитівського району на замовлення забудовника ОСОБА_15 13.03.1989 року (а.с.11).

Проте, як вбачається із матеріалів справи, вказаний проїзд було самовільно захоплено.

Згідно листа Державної інспекції сільського господарства в Львівській області від 23.10.2013 року №8134/3-21-8 ОСОБА_5 встановлено загорожу по частині периметру ділянки ОСОБА_11 зі сторони вулиці шириною 13,4 м. в той час як ширина цієї ділянки зі сторони вулиці становить 10,6 м.. Таким чином, ОСОБА_5, яка є дочкою ОСОБА_11 було долучено до присадибної ділянки останньої земельну ділянку орієнтовною площею 0,0161 га за рахунок земель загального користування заїзду (а.с.16). Відповідно до відомостей зазначених у вказаному листі стосовно ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.53-1 КУпАП та з метою усунення порушень видано припис.

15.08.2013 року Звенигородською сільською радою було винесено попередження ОСОБА_11 стосовно незаконного захоплення землі загального користування (дороги) (а.с.7).

Рішенням Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №560 від 27.09.2013 року було відмолено ОСОБА_11 у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у звязку із захопленням земель загального користування (дороги) (а.с.8).

Інформація аналогічного змісту міститься і у відповіді Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 11.12.2013 року №2-18/491 на адвокатський запит ОСОБА_4 (а.с.6).

Таким чином, колегія суддів, на підставі вищевказаного приходить до висновку, що відповідачі здійснили самовільне захоплення земель загального користування на території с. Шоломинь Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, а саме проїзду до присадибних ділянок ОСОБА_12 та ОСОБА_13, який знаходиться між земельними ділянками ОСОБА_11 та ОСОБА_7, що підтверджується також шляхом співставлення та системного аналізу копії проекту забудови, виготовленого за замовленням ОСОБА_15 13.03.1989 року (а.с.11), копії свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого ОСОБА_10 (а.с.15, 88) та долученого до висновків відділу містобудування та архітектури Пустомитівської районної державної адміністрації від 22.09.2014 року №175/01-14 про відповідність проектів забудови земельних ділянок із врахуванням сформованої містобудівної ситуації в с. Шоломинь плану земельних ділянок учасників процесу (а.с.82).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, стосовно якої позивачі подали позов не є спільним заїздом, а захоплення частини цього заїзду здійснила ОСОБА_14 та покликається при цьому на акт комісії Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 11.07.2012 року (а.с.52) та висновки відділу містобудування та архітектури Пустомитівської районної державної адміністрації від 22.09.2014 року №175/01-14 про відповідність проектів забудови земельних ділянок із врахуванням сформованої містобудівної ситуації в с. Шоломинь (а.с.80-82).

Проте, зазначені документи спростовуються наведеними вище доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема і долученим до висновків відділу містобудування та архітектури Пустомитівської районної державної адміністрації від 22.09.2014 року №175/01-14 про відповідність проектів забудови земельних ділянок із врахуванням сформованої містобудівної ситуації в с. Шоломинь плану земельних ділянок учасників процесу, згідно якого вбачається, що ширина земельної ділянка ОСОБА_10 згідно плану забудови 1966 року, яка безпосередньо межує із проїздом до присадибних ділянок ОСОБА_12 та ОСОБА_13 дійсно повинна становити 10,5-10,6 м. (а.с.82).

На підставі вказаного, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Крім того, вказані обставини виходять, на думку колегії суддів, за предмет доказування у справі, оскільки позовні вимоги звернені до ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_11, а відтак керуючись принципом диспозитивності цивільного процесу суд не повинен вирішувати питання щодо прав та інтересів третіх осіб, до яких не предявлено позов у цій справі.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України одним із способів захисту прав на землю є усунення порушень таких прав користувача земельної ділянки.

Як встановлено під час розгляду справи, що не заперечувалося сторонами, заїзд до присадибних ділянок ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є землями загального користування.

Абзацом 4 п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

На підставі вказаного, з врахуванням того, що в матеріалах справи наявна достатня кількість доказів, які свідчать, що проїзд до присадибних ділянок ОСОБА_12 та ОСОБА_13 захоплено ОСОБА_10, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи та не всебічно досліджено такі, в результаті чого допущено порушення норм матеріального і процесуального права, а відтак суд передчасно прийшов до висновку про безпідставність заявленого ОСОБА_3, ОСОБА_9 позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, згідно п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Зважаючи на викладене вище колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Згідно ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі вказаного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню так як судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи, в результаті чого передчасно ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, слід ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_3, ОСОБА_9 та зобовязати ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11 не чинити перешкод ОСОБА_3, ОСОБА_9 у користуванні спільним заїздом та зобовязати ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11 відновити межі земельної ділянки, наданої їм в користування шляхом перенесення загорожі на межу земельної ділянки відповідачів на відстань одного метра від східної частини житлового будинку.

Керуючись 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.3, 4 ч.1 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, зобовязавши ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11 не чинити перешкод ОСОБА_3, ОСОБА_9 у користуванні спільним заїздом та зобовязати ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11 відновити межі земельної ділянки, наданої їм в користування шляхом перенесення загорожі на межу земельної ділянки відповідачів на відстань одного метра від східної частини житлового будинку.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_16