Справа № 461/7017/15-ц
Провадження № 2/461/1772/15
УХВАЛА

іменем України

24.07.2015 р. м.Львів

Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Романюка В.Ф.,

при секретарі Куц Н.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ «Ідея Банк» звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Гарант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави.

В обгрунтування поданного позову покликається на те, що між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №910.12276 про надання кредиту в розмірі 60209,14 грн., на строк 60 місяців, для придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,90 % річних. З метою забезпечення виконання основного зобовязання: між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_2 «Фінансова компанія ОСОБА_3» укладено договір поруки від 10.06.2015 р., за яким поручитель відповідає за виконання боржником всіх зобовязань в сумі 100 грн.

Крім цього, позивач стверджує, що ОСОБА_1 належним чином не виконав зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим просить суд звернути стягнення на предмет застави та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 100 грн. та понесені судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявилась, подала клопотання про розгляд розгляду справ у її відсутності. На момент винесення даної ухвали від представника позивача інших заяви чи клопотання судді Романюку В.Ф. не було передано.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення.

Представник відповідача ОСОБА_2 «ФК «Гарант Плюс» у судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що не належить до підсудності Галицького районного суду м.Львова.

Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.3 ГК України від господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємством, а субєкт підприємства підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Вирішуючи питання про те, чи є правовідносини господарським, а спір господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 ГК України, відповідно до якої, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі субєкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р., у справі №6-745цс15, в якій розяснено, що не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

У зв'язку із тим, що в одній і тій самій справі нерідко беруть участь як юридичні, так і фізичні особи, які є кредитором, боржником, поручителем, заставодавцем, майновим поручителем тощо, Верховний Суд України в узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин від 24 жовтня 2011 року в п.1 розділу «Складні процесуальні питання, що виникають при вирішенні справ з кредитних правовідносин» наголосив на тому, що при з'ясуванні питання щодо належності справи до розгляду в порядку цивільного судочинства суд має керуватися вимогами статей 15, 16 ЦПК, відповідно до яких суди розглядають справи, що стосуються цивільних правовідносин, і при цьому не повинні допускати об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Частиною 1 ст.179 ГК України встановлено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.3 ГК України сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньо-господарські відносини. Так, зокрема, господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Згідно п.7 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надання гарантій і порук належить до фінансових послуг.

Статтею 1 цього ж Закону визначає, що фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Тобто порука, надана на платній основі в цілях отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів, є фінансовою послугою.

Таким чином, між позивачем та Відповідачем ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Гарант Плюс» виникли господарські правовідносини щодо надання фінансових послуг, спори з приводу яких повинні розглядатися, згідно п.1 ч.1 ст.12 ГПК України, в порядку господарського судочинства.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висноку, що провадження в частині позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 100,00 грн. з ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Гарант Плюс» на користь ПАТ «Ідея Банк» підлягають закриттю, оскільки не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Щодо позовної вимоги про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк», то в цій частині справа не підсудна Галицькому районному суду м.Львова, а тому її слід передати на розгляд Шостківському міськрайонному суду Сумської області, як це передбачено ч.1 п.2 ст. 116 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 109, 116, 117, 197, 205, 208, 209, 210 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Закрити провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Грант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до юридичної особи тобто Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Грант Плюс» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Розяснити ПАТ «Ідея Банк» право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Грант Плюс» про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до фізичної особи ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості передати на розгляд Шостківському міськрайонному суду Сумської області, що знаходиться за адресою: Сумська область, м.Шостка, вул. Карла Маркса, 63.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення через Галицький районний суд м. Львова. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В. Ф. Романюк