Справа № 450/2002/14 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/1912/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Б. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Копняк С.М., Шашкіної С.А.,

при секретарі: Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою приватної агрофірми «Нива» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 січня 2015 року у справі за позовом приватної агрофірми «Нива» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а:

ПАФ «Нива» звернулася в Пустомитівський районний суд Львівської області із позовом, у якому просила: визнати право власності на квартиру №15 в будинку №15 на вул. Технічній у с. Підбірці, Пустомитівського району, Львівської області та визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №15 в будинку №15 на вул. Технічній у с. Підбірці, Пустомитівського району, Львівської області (а.с.2-4).

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області в задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ПАФ «Нива» в особі директора ОСОБА_6.

У поданій апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції при ухваленні зазначеного рішення неповно зясовано обставини, які мають важливе значення у справі та порушено норми матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що ордер ПАФ «Нива» №12 від 20.06.2007 року виданий ОСОБА_3 на вселення у спірну квартиру двох осіб визнано рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.06.2013 року недійсним, а відтак, на його думку, відповідачі повинні були протягом семи днів виселитись із займаної квартири. Проте, останні не виселились. Вказує також, що те, що відповідачі не визнають права власності ПАФ «Нива» на спірну квартиру свідчить зокрема і їх звернення до суду з позовом про визнання права власності на цю квартиру.

На підставі вказаного, з метою захисту права власності ПАФ «Нива» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи та зазначеного вище позовними вимогами позивача були: визнання права власності на квартиру №15 в будинку №15 на вул. Технічній у с. Підбірці, Пустомитівського району, Львівської області, обґрунтовуючи яку позивач покликався на ст.392 ЦК України, та визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування зазначеною квартирою.

При цьому, обґрунтовуючи вимогу про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним майном, позивач покликається на те, що ордер, на підставі якого відповідачі вселилися в квартиру №15 в будинку №15 на вул. Технічній у с. Підбірці, Пустомитівського району, Львівської області скасовано, а відтак, на підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» останніх слід зняти з реєстрації.

Крім того, обґрунтовуючи зазначену позовну вимогу, позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі покликається на ст.391 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підставами звернення до суду з позовом про визнання права власності є випадки: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права) та у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому, право на звернення до суду з таким позовом має, як вбачається із норми ч.1 ст.392 ЦК України лише власник майна.

Аналогічну позицію займає і Верховний Суд України, який неодноразово наголошував на необхідності дотримання цих вимог у своїх судових рішеннях та закріпив цю позицію в Узагальненні судової практики щодо права власності при розгляді цивільних справ Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 01.07.2014 року.

Частиною 1 ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, право на звернення до суду із позовними вимогами, заявленими позивачем на вказаних ним підставах має право лише власник квартири №15 в будинку №15 на вул. Технічній у с. Підбірці, Пустомитівського району, Львівської області.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем та його представником не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що ПАФ «Нива» є власником квартири №15 в будинку №15 на вул. Технічній у с. Підбірці, Пустомитівського району, Львівської області.

На неодноразові вимоги судів першої та апеляційної інстанції позивачем такі документи представлені не були.

Більше того, як вбачається із рішення Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2013 року таким встановлено, що позивач ПАФ «Нива», власником спірного квартири не являється.

Крім того, зазначеним рішенням встановлено також, що відповідачі є співвласниками квартири №15 в будинку №15 на вул. Технічній у с. Підбірці, Пустомитівського району, Львівської області на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 26.04.2004 року Ямпільською сільською радою, а тому не можуть бути виселені з такої.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, встановлені рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2013 року обставини не потребують додаткового доказування, оскільки такі були встановлені при розгляді спору між тими самими сторонами.

Покликання апелянта на норми ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» колегія суддів відхиляє, оскільки станом на момент ухвалення рішення Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2013 року відповідачі були співвласниками квартири №15 в будинку №15 на вул. Технічній у с. Підбірці, Пустомитівського району, Львівської області, що також встановлено зазначеним рішенням та в результаті ухвалення такого останні не позбавлялись права власності на цю квартиру.

А відповідно до абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Ухвалюючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є власником обєкта позову, а тому правових підстав для звернення із позовом про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні таким майном шляхом визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування зазначеною квартироюне має.

На підставі вказаного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції сформовані на підставі повно та всебічно досліджених матеріалів справи, з наданням обєктивної оцінки всім можливим доказам у справі. Такі висновки в повній мірі відповідають обставинам справи, ґрунтуються на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують. Відтак колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

При цьому, згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржене рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу приватної агрофірми «Нива» відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: С.М.Копняк

ОСОБА_7