У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ‒ ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0, укладеним 23 серпня 2007 року між позивачем та ОСОБА_6, за яким позичальнику надано споживчий кредит у сумі 27 632 доларів США зі сплатою 11,5 % річних терміном до 22 серпня 2014 року, обґрунтовуючи свої позовні вимоги неналежним виконанням ОСОБА_6 умов згаданого договору та невиконанням ОСОБА_7 умов договору поруки. Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 664,80 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України 129 551,60 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 9 155,15 доларів США, заборгованості по сплаті процентів в сумі 1 784,75 доларів США та пені за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 642,65 доларів США за період з 02 квітня 2013 року до 02 квітня 2014 року, пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 82,25 доларів США за період з 02 квітня 2013 року до 02 квітня 2014 року.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 у розмірі 104 241,57 грн. У задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що мало місце порушення боржником зобов'язань за кредитним договором щодо своєчасного погашення чергових платежів за користування грошовими коштами та зменшено розмір заборгованості через сплив строку позовної давності відповідно до положень ст.ст. 256, 258, 267, 261 ЦК України. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором суди попередніх інстанцій виходили з того, що встановлений законом шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя позивачем пропущено.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна виходячи наступного.

Судами встановлено, що 23 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №0, за яким позичальнику надано споживчий кредит у сумі 27 632 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 139 541,60 грн зі сплатою 11,5 % річних терміном до 22 серпня 2014 року (а.с. 7-13, 14-15).

20 лютого 2009 року додатковою угодою №2 до кредитного договору №0 від 23 серпня 2007 року внесено зміни щодо умов кредитного договору, змінено графік погашення кредиту (а.с. 16, 17-18).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору від 23 серпня 2007 року між позивачем та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 136180, за умовами якого (п. 1.1) поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за борговим зобов'язанням боржника ОСОБА_6, які виникають з умов кредитного договору №0 від 23 серпня 2007 року, в повному обсязі цих зобов'язань як існуючих на час укладення договору та тих, що можуть виникнути у майбутньому.

Згідно з п. 1.4 зазначеного договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

В зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, позивачем на адресу останнього 21 лютого 2014 року направлено вимогу № 30-11/9606 про погашення заборгованості за кредитом, зі змісту якої вбачається, що позивач вимагає протягом не більш ніж 41 календарний день з дати отримання цієї вимоги погасити достроково заборгованість по сумі кредиту в розмірі 10 483,98 доларів США, яка виникла станом на 27 січня 2014 року (а.с. 21). Вимога № 30-11/9607 аналогічного змісту була направлена й на адресу поручителя ОСОБА_7 (а.с. 22)

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором (п. 3.1 договору поруки) (а.с. 19-20) .

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і п. 2.2 договору поруки надіслав ОСОБА_7 21 лютого 2014 року вимогу про повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів №30-11/9607 (а.с. 22, 23).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_7, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не встановив фактичних обставин, які мають суттєве значення для його вирішення, зокрема, не врахував положень ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо пред'явлення вимог до поручителя у шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання, не перевірив чи дотриманий позивачем строк звернення з відповідною позовною вимогою до поручителя, залишивши поза увагою, що строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором встановлений до 22 серпня 2014 року (а.с. 7-13), боржником останній черговий платіж був здійснений 28 лютого 2013 року (а.с. 32), а вимога до поручителя про дострокове повернення кредитних коштів була направлена банком у лютому 2014 року, з позовом кредитор звернувся до суду з вимогою до поручителя у квітні 2014 року, тобто в межах встановленого законом шестимісячного строку. Крім того, судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог про стягнення заборгованості з боржника передчасно застосовано наслідки пропуску строків позовної давності та зменшено розмір загальної заборгованості, оскільки такий строк перервався сплатою відповідачем ОСОБА_6 платежів, останній з яких було здійснено 28 лютого 2013 року у розмірі 127,83 доларів США (а.с. 32).

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук