Справа № 640/1247/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.

при секретарі Приблуда І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання

ВСТАНОВИВ:

27.01.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2. про розірвання договору довічного утримання з тих підстав, що нею 23.07.2013 року з ОСОБА_2. укладений договір довічного утримання, який відповідач ОСОБА_2. не виконує належним чином, оскільки фактично після укладення договору перестала відвідувати її і ніякої допомоги не надавала.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2., яка на теперішній час має прізвище ОСОБА_2 ( а.с. 25) в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в телефонному режимі повідомила про згоду з позовними вимогами.

Представник відповідача надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 на підставі повноважень, наданих згідно довіреності № 93 від 06.03.2015 року (а.с. 24) та в судове засідання 31.03.2015 року не з'явився, повідомлений належним чином. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та представника відповідача.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона передає другій стороні у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Судом встановлено, що 23 липня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, згідно умов якого ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2. житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_2. зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. (а.с. 4-5).

Згідно п.6 договору довічного утримання набувач зобов'язується здійснювати довічне утримання і догляд відчужувача. Матеріальне забезпечення з догляду, яке щомісячно має надаватись відчужувану, оцінюється сторонами у суму не менше 1000 грн. з індексацією. Утримання визначається сторонами у вигляді: - забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваному будинку; - надання необхідної допомоги з особистого гігієнічного догляду відчужувача; - забезпечення належними лікувальними засобами та медикаментами; - забезпечення прибирання будинку, у якій беду проживати відчужував не рідше одного разу на тиждень; - здійснення належного догляду за садом та городом; - здійснення поховання відчужувача з усіма християнськими обрядами на території м. Харкова або Харківського району Харківської області.

Звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_1 зазначає, що умови договору довічного утримання не виконуються, оскільки відповідач ОСОБА_2. фактично до виконання умов договору не приступила, утримання та догляд за позивачем не здійснювала, після укладання договору перестала відвідувати позивача.

Дані обставини знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні та визнаються відповідачем.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 пояснили, що позивач ОСОБА_1 є особою похилого віку, з січня 2014 року прикована до ліжка, а відповідач ОСОБА_2., на теперішній час в будинку не проживає, позивачу не допомагає ніяким чином, і бачили вони відповідача більше року тому, оскільки вона поїхала до себе додому в Одеську область, де і проживає з чоловіком.

Відповідач ОСОБА_2.(ОСОБА_2) в судове засідання не з'явилась, однак в телефонному режимі повідомила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Також, до суду надана письмова заява представника відповідача, в якій він, діючи в інтересах відповідача ОСОБА_2.(ОСОБА_2) на підставі довіреності № 93 від 06.03.2015 року просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконання умов договору знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими, визнаються відповідачем, у зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 169,174,212-215,218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання від 23 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1235.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя -