У х в а л а

ІМенем УКраїни

3 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до головного лікаря комунального закладу «Криворізька міська лікарня № 7» Дніпропетровської обласної ради Стародубського Петра Аркадійовича про визнання права, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що з 11 квітня 2013 року до 19 квітня 2014 року він проходив лікування у травматологічному відділенні комунального закладу «Криворізька міська лікарня № 7». 3 грудня 2013 року він звернувся до головного лікаря комунального закладу «Криворізька міська лікарня № 7» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_3 із заявою про надання йому копій розпорядження № 3137/234 від 19 квітня 2013 року та історії хвороби. Посилаючись на те, що він не отримав зазначені документи, просив задовольнити позов.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 до головного лікаря комунального закладу «Криворізька міська лікарня № 7» Дніпропетровської обласної ради Стародубського П.А. про визнання права, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позов пред'явлено до належного відповідача.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава, матеріально-правовий спір між якими є предметом судового розгляду у порядку цивільного судочинства (стаття 30 ЦПК України).

Згідно ст. 80 ЦК України юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до ст. ст. 96, 97 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, в тому числі за дії органів (посадових осіб) при виконанні ними обов'язків пов'язаних з управлінням нею.

Головний лікар комунального закладу «Криворізька міська лікарня № 7» Дніпропетровської обласної ради Стародубський П.А. як фізична особа, виходячи із підстав позову не знаходиться у матеріально-правовому відношенні із позивачем.

У позовній заяві позивач зазначав, що він проходив лікування у травматологічному відділенні комунального закладу «Криворізька міська лікарня № 7» і звернувся до головного лікаря комунального закладу «Криворізька міська лікарня № 7» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_3 із заявою про надання йому копій розпорядження № 3137/234 від 19 квітня 2013 року та історії хвороби, однак останній їх не надав.

З огляду на викладене, порушення своїх прав позивач пов'язує з бездіяльністю органу управління юридичної особи, обов'язки якого виконує відповідач.

Тому при вирішенні спору підлягало з'ясуванню чи є головний лікар комунального закладу «Криворізька міська лікарня № 7» Дніпропетровської обласної ради Стародубський П.А. належним відповідачем у справі.

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків, щодо обставин справи не пов'язаних із встановленням належності відповідача.

При перевірці законності ухваленого судом першої інстанції рішення апеляційний суд на наведене уваги не звернув.

За таких обставин, коли допущене апеляційним судом при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, постановлена ним ухвала не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук