АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6723/15
Справа 635/1272/14ц Головуючий 1 інст. - Юдін Є.О.
Категорія : земельні Доповідач - Бобровський В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бобровського В.В., с у д д і в Черкасова В.В.,

Кокоші В.В.,

при секретарі Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0673 га по АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що за договором купівлі-продажу від 22 липня 2005 року придбала у брата ОСОБА_7 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за зазначеною адресою, але те, що земельна ділянка була приватизована братом у лютому 2003 року дізналась від відповідачів у 2013 році після його смерті.

Зазначивши, що відповідачами подані заяви до нотаріальної контри про прийняття спадщини, але свідоцтва про право на спадщину за законом не отримані та те, що при укладанні договору вони з братом вважали, що до неї переходить й право власності на земельну ділянку, ОСОБА_5 просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 з посиланням на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 з вересня 1998 року та те, що вони спільними зусиллями сім'ї оформили право власності на земельну ділянку у 2003 році, яка є їх спільною сумісною власність. подружжя, а також те, що земельна ділянка, як об'єкт права власності не включено в договорі купівлі-продажу та те, що при його укладанні у позивача не виникло право власності на цей об'єкт за чинним на той час законодавством, рішення суду просив скасувати, у позові ОСОБА_5 відмовити.

Справа в апеляційному порядку переглядається повторно.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення проти них колегія відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України вирішила апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 задовольнити з наступного.

За правилом ст..213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, таким, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, виріши справу згідно із законом.

П1ід час ухвалення рішення суд, за нормою ч.1 ст. 214 цього Кодексу, вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

По справі , згідно наданих доказів встановлено те, що ОСОБА_5 набула право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу з її братом, ОСОБА_7, укладеного 22 липня 2005 року.

Вказаний житловий будинок з надвірними забудовами та спорудами розташовані на земельній ділянці площею 0,0673 га, яка була приватизована ОСОБА_7 відповідно рішення Мерефянської міської ради від 2 вересня 2002 року на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 6 від 17 лютого 2003 року, але за змістом договору купівлі-продажу житлового будинку не передбачено відчуження ОСОБА_7 земельної ділянки, яка є окремим об'єктом нерухомого майна за нормою ст..373 ЦК України.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщину прийняли відповідачі, як спадкоємці першої черги за законом шляхом подання 9 листопада 2005 року заяви до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області. але за повідомленням цей нотаріальної контори від 25 лютого 2014 року свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 за таких обставин суд дійшов висновку із застосуванням до спірних правовідносин норм ст..377 ЦК України та ст..120 ЗК України в редакції закону від 5 листопада 2009 року № 1702-VІ, чинного з 1 січня 2010 року, за яким до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоповерхового) переходить й право власності на земельну ділянку, на якій розміщено будинок.

Проте погодитись з таким висновком у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права погодитись не можна.

Згідно до норм ст..5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовуються до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно до ст..120 ЗК України (в редакції чинної на час укладання договору купівлі-продажу житлового будинку) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а за ч.1 ст.377 ЦК України, який має вищу за ЗК України юридичну силу, якщо договором відчуження житлового будинку розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

З огляду на викладене, колегія вважає, що ОСОБА_5 відповідно абзацу 2 ч.1 ст.377 ЦК України має право вимагати визнання права власності за договором купівлі продажу жилого будинку лише на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та забудов і їх розташування на ділянки.

Враховуючи, що судом у відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України при перегляді справи апеляційним судом роз'яснювалось позивачу її право заявляти клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення розміру площі частини земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування забудов, та попереджалась про наслідки не вчинення таких процесуальних дій, але вона відмовилась від таких експертних досліджень та те, що не виявлено бажань в проведенні цих досліджень й відповідачами, колегія вирішила рішення суду першої інстанції скасувати у позові ОСОБА_5 про визнання її права власності на спірну земельну ділянку відмовити.

Керуючись ст..ст. 303, 304, 309, 31, 314 ЦПК України, колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2014 року скасувати.

У позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили після проголошення але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді