Єдиний унікальний номер №243/7675/15-ц
Номер провадження №2/243/4014/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

«17» вересня 2015 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Чемодурової Н.О.,

при секретарі - Жмарьові П.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі м. Горлівка, за участі третьої особи: відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Костянтинівці Донецької області, про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, -

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі міста Горлівки Донецької області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя при виконанні ним трудових обовязків робочого підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею і багаторічної праці на підприємствах вугільної промисловості, у тому числі і на шахті «Кочегарка», яка ліквідована без правонаступника.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у звязку із тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоровя та він отримав професійне захворювання, за яким йому висновком МСЕК від 04.12.2006 року було встановлено 40% стійкої втрати працездатності. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду оскільки він унаслідок встановлених висновком МСЕК обмежень переносить постійні психічні та душевні переживання та страждання, бо вважає вже безповоротно загубленою значну частину нормальних життєвих функцій його організму у звязку із стійкою втратою ним працездатності, він позбавлений можливості і вже не може як раніш виконувати роботу по господарству, зазнаючи постійні фізичні та психічні болі. Через втрату працездатності частково порушені його відносини з оточуючими людьми, через втрату здоровя він не може виконувати роботу та отримувати великий особистий заробіток, через що в його родині склалося незручне матеріальне становище. Все це в сукупності негативно відбивається на його душевному та психічному стані, заподіюючи щодня моральні страждання, тобто моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 60 000 гривень.

Як на правову підставі відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок ушкодження здоровя при виконанні трудових обовязків, саме відповідачем позивач послався на постанову КМУ від 23 червня 1993 р. N 472 «Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обов'язків», у звязку з ліквідацією шахти «Кочегарка» без правонаступника. Також позивач послався на ухвалу Верховного Суду України від 10 жовтня 2007 року, в якій міститься висновок щодо застосування норм у справі про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя, що після набрання законної сили Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відповідальність по соціальним виплатам перед потерпілим несе Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Ухвалою суду від 04 вересня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Костянтинівці Донецької області.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, які належним чином були сповіщені про час та місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, надали суду заяви з проханням розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги задовольнити ( а.с. 22-23).

Представник відповідача, ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 10 серпня 2015 року (а.с.30), в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої заперечення наступним. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі міста Горлівки Донецької області не може виступати відповідачем за позовом ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої пошкодженням здоровя внаслідок отриманого ним професійного захворювання при виконанні трудових обовязків на виробництві, так як з 01.01.2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», яким, зокрема, внесено зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (Закон №1105), він викладений в новій редакції як Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Відповідно до ч.8 ст. 36 Закону №1105 (в новій редакції), відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Таким чином відсутні правові підстави для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Представник третьої особи, ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 11 вересня 2015 року, в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити у звязку з відсутністю підстав для його задоволення.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.

З наданої копії трудової книжки б/н, виданої на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що тривалий час, починаючи з 1965 року ОСОБА_1 працював на підприємствах вугільної промисловості робочим підземної шахтної професії (а.с. 8-9). Відповідно до запису №14 трудової з 01 грудня 1998 року на підставі наказу №126 шахта «Кочегарка» увійшла у Горлівську дирекцію з ліквідації шахт компанії «Укруглереструктуризация». 15 листопада 2006 року Горлівською дирекцію з ліквідації шахт ДП «Донвуглереструктурізація» відносно ОСОБА_1 був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.11). Факт складання даного акту свідчить про наявність правонаступника, якому відповідно до пункту 75 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 25.08.2004р. №1112, надійшло повідомлення про професійне захворювання і який прийняв участь у складанні акту розслідування професійного захворювання. Таким чином, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача, що відбулась саме ліквідація шахти «Кочерга» без правонаступництва.

Звертаючись до суду з дійсним позовом, позивач як на правову підставу для відшкодування спричиненої моральної шкоди відповідачем посилається на постанову КМУ від 23 червня 1993 р. N 472 «Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обов'язків», якою установлено, що до створення Фонду соціального страхування від нещасних випадків і професійних захворювань виплата відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків здійснюється безпосередньо власником або уповноваженим ним органом. У разі банкрутства та ліквідації підприємства без наявності правонаступника відшкодування працівникові шкоди, заподіяної йому ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, здійснює місцевий орган Фонду соціального страхування згідно з Постановою КМ N 71 ( 71-94-п від 18.07.94). Однак, дана постанова втратила чинність на підставі постанови КМУ «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» від 11 липня 2001 р. N 807.

Згідно частини 1 ст. 9 Закону України від 14 жовтня 1992р. № 2694-ХІІ «Про охорону праці» (в редакції Закону № 229-ІV від 21 листопада 2002 року) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального

страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Згідно з п.п «є» п. 1 частини 1 ст. 21 та частини 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла до прийняття Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року № 717-V, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містили будь яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року № 717-V, який набув винності 20 березня 2007 року, підпункт «є» пункту 1 частини першої ст. 21, частина 3 ст. 28, які передбачали зобов'язання Фонду у разі настання страхового випадку відшкодувати заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я грошову суму за моральну шкоду, з Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключені.

Однак, дія п.п. «е» пункту 1 частини 1 ст. 21 та частини 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» була зупинена на 2006 рік, Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», а в наступному теж зупинена і скасована як Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік, та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування, починаючи з 01 січня 2006 року, законодавством не передбачено.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі №6-26 цс 12, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Крім того, з 01.01. 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Цим Законом внесено зміни до законодавчих актів України, а саме Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» викладено в новій редакції з назвою Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Відповідно до статті 36 частини 8 зазначеного Закону (в редакції з 01.01.2015 року), відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Згідно статті 5 частина 1 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, які відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування громадян України, зазначено, що загальнообовязкове державне страхування громадян України здійснюється, зокрема, за принципом законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообовязкового державного соціального страхування.

Отже, законодавець, приймаючи Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», визначився у питанні щодо виду страхових виплат та зазначив, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань не є страховою виплатою незалежно від часу настання страхового випадку, проте, це не позбавляє названих осіб права на отримання такого відшкодування відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

За таких умов, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для покладення на Відділення виконавчої дирекції фонду обовязку здійснювати виплату моральної шкоди позивачеві.

Крім того, постановою КМУ України від 1 жовтня 2014 р. № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції (далі -

застраховані особи), мають право на надання матеріального забезпечення (якщо страховий випадок настав до моменту переміщення застрахованої особи) та соціальних послуг відповідно до Законів України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» і «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» робочими органами виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (далі - фонди) за фактичним місцем проживання (перебування) у порядку, встановленому правліннями фондів.

Главою 3 п. 1 Постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції» N 20 від 11.12.2014 року, визначено, особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування).

Зі змісту довідки відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Костянтинівці Донецької області від 01 вересня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в даному відділенні як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО з 01.09.2014 року по теперішній час.

Керуючись принципом прямої дії Закону в часі, застосовуючи закон, який діє на час прийняття рішення, суд приходить до висновку, що відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі міста Горлівки Донецької області не є належним відповідачем у даній справі.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають оскільки позов заявлений до неналежного відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі м. Горлівка, за участі третьої особи: відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Костянтинівці Донецької області, про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено «22» вересня 2015 року.

Суддя Н.О. Чемодурова