Справа № 712/8067/12
У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Куцина М. М.,

суддів - Собослоя Г. Г., Бондаренка Ю. О.,

при секретарі - Чейпеш С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства „Дельта Банк", приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Резванової Інни Дмитрівни, де третя особа: ОСОБА_3, про визнання припинення зобов'язання за іпотечним договором, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 21 липня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» (далі - TOB «Укрпромбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 23/КВ-08 на відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію та у її межах надав кредит у розмірі 205 тис. доларів США строком до 20 липня 2013 року зі сплатою 16,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 липня 2008 року між банком і ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки.

Оскільки постановою господарського суду Харківської області від 25 жовтня 2011 року фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 визнано банкрутом та розпочато ліквідаційну процедуру, він вважає, що іпотека, яка має похідний характер від основного зобов'язання, припинилася, тому просив визнати зобов'язання між TOB «Укрпромбанк» та ним за іпотечним договором від 21 липня 2008 року № 23/ZKBHI-08 припиненими, та зобов'язати приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Резванову І.Д. вчинити дії щодо зняття заборони на відчуження зазначеного нерухомого майна.

В ході розгляду справи по суті позивач 23 лютого 2015 року подав до суду заяву про зміну підстави позову, посилаючись на те, що, на його думку, відбулося збільшення відповідальності, що є підставою до припинення іпотеки, оскільки після підписання кредитного договору у 2009 році було укладено додатковий трьохсторонній договір за участю ОСОБА_3, ТОВ „ Укрпромбанк" та ОСОБА_5, укладення якого без його згоди тягне за собою припинення іпотеки. Крім цього, зазначає про укладення додаткового договору №1 від 21 жовтня 2009 року про внесення змін до п.1.1 кредитного договору № 23/КВ-08 від 21 лютого 2008 року, за умовами якого, на його думку, по суті було збільшено майнову відповідальність для нього.

Позивач, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ст. ст. 509, 546, 546, 548, 559, 575, 593 ЦК України, просив у суді першої інстанції припинити зобов'язання, які випливають із спірного іпотечного договору від 21 липня 2008 року № 23/ZKBHI-08.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач оскаржив в апеляційному порядку вказане рішення, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального та матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт посилається на те, що підставою припинення іпотечного договору є банкрутство позичальника, оскільки рішенням Господарського суду Закарпатської області від 7 листопада 2011 року задоволено позов ПАТ „ Дельта Банк" до ФОП ОСОБА_3 про стягнення заборгованості: стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ПАТ „Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором у сумі 156 645,97 доларів США. Вказані вимоги були включені до дебіторської вимоги, з якою банк звернувся до ліквідатора 17 листопада 2011 року. Постановою Вищого господарського суду від 9 квітня 2013 року припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3.

Також апелянт вважає, що основне зобов'язання було припинено у відповідності до правил 47-49 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ч.1 ст.559, ч.1 ст.593 ЦК України, оскільки Конституція України розрізняє майно підприємницької діяльності та майно фізичної особи громадянина України.

Також, збільшено обсяг відповідальності поручителя (позивача), оскільки після підписання кредитного договору №23/КВ-08 від 21 липня 2008 року з метою погашення основного кредитного зобов'язання у 2009 році без його згоди було укладено додатковий трьохсторонній договір за участю позичальника ОСОБА_3, ТОВ „Укрпромбанк" та гр. ОСОБА_5(власника депозиту). Відповідач не надав інформацію про погашення заборгованості позичальником та копію договору шодо зарахування депозиту ОСОБА_6 в рахунок погашення кредитного зобов'язання за кредитним договором.

Додатковим договором №1 від 21 жовтня 2009 року внесені зміни до п.1.1 Кредитного договору №23/КВ-08 від 21 липня 2008 року, за умовами якого по суті збільшено майнову відповільність для позивача, без додаткового повідомлення про це поручителя та без укладення окремої угоди.

Апелянт вважає, що вищезазначені обставини тягнуть за собою припинення спірного договору іпотеки.

Представник відповідача ПАТ „ Дельта Банк" в суді апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Апелянт-позивач вчетверте не з'явився до суду апеляційної інстанції, зокрема, 23 квітня 2015 року розгляд справи був відкладений за заявою його представника у зв'язку із хворобою, 7 травня 2015 року розгляд справи був відкладений у зв'язку із зайнятістю його представника у кримінальній справі, 14 травня 2015 року розгляд справи був відкладений у зв'язку із зайнятістю у іншій справі, 28 травня 2015 року позивач у черговий раз подав клопотання про відкладення розгляду справи, на інший термін у зв'язку із зміною представника, яке на думку колегії суддів не заслуговує на увагу і яке слід відхилити як безпідставне, оскільки апелянту неодноразово надавалася можливість взяти участь у судовому засіданні апеляційного суду.

Судова колегія вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, справу слід розглянути за відсутністю позивача, відповідачів та третьої особи, оскільки вони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з'явилися по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що відсутні правові підстави припинення спірного договору іпотеки, встановлені у ст. 17 Закону України „ Про іпотеку" та ч.1 ст. 559 ЦК України.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Встановлено, що 21 липня 2008 року між TOB «Укрпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» в особі Закарпатської філії TOB «Укрпромбанк», та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 23/КВ-08, за умовами якого TOB «Укрпромбанк» відкрило фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 відновлювальну кредитну лінію, у межах якої надало кредит у розмірі 205 тис. доларів США, а позичальник зобов'язався до 20 липня 2013 року на умовах, встановлених кредитним договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування ним у розмірі 16,5 % річних, комісії та штрафні санкції у розмірі й випадках, передбачених указаним кредитним договором (а.с. 14-22).

На забезпечення виконання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором від 21 липня 2008 року між банком і ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 23Zквin-08, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Резвановою І.Д. за реєстровим № 2724 (а.с. 6-10).

Предметом договору іпотеки вказано земельну ділянку загальною площею 0,07 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1 Ужгородського району, Закарпатської області, та об'єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_2 Ужгородського району Закарпатської області, що належать ОСОБА_4 на праві власності.

Постановою господарського суду Харківської області від 25 жовтня

2011 року фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 визнано банкрутом та

розпочато ліквідаційну процедуру (а.с. 11-12).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 грудня

2012 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного

господарського суду від 31 січня 2013 року та постановою Вищого

господарського суду України від 09 квітня 2013 року, припинено

підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 і

припинено провадження у справі. Встановлено, що відсутнє майно, яким

ОСОБА_3 може відповідати за своїми зобов'язаннями та задовольнити

вимоги кредиторів.

29 грудня 2012 року зареєстровано припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців АБ № 017220 (а.с. 85-86).

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 7 листопада 2011 року стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 156 645,97 доларів США (а.с. 128-130). Вказані вимоги були включені до кредиторської вимоги, з якою банк звернувся до ліквідатора 17 листопада 2011 року.

Відповідно до ч. 5 ст. З, ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання.

Згідно зі ст. 609 ЦК України, зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

До підприємницької діяльності фізичних осіб, згідно зі ст. 51 ЦК України, застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Згідно зі ст. 53 ЦК України, фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані зі здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Особливості банкрутства суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина передбачено ст. ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на момент визнання суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина банкрутом).

Статтею 49 вказаного Закону передбачено порядок задоволення вимог кредиторів.

Після завершення розрахунків з кредиторами громадянин-підприємець, визнаний банкрутом, звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів, що були заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, за винятком вимог, передбачених абзацом другим цієї частини. Вимоги кредиторів щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, вимоги щодо стягнення аліментів, вимоги щодо стягнення на майно, яке перебуває у заставі з підстав, не пов'язаних із здійсненням громадянином - підприємцем підприємницької діяльності, а також інші вимоги особистого характеру, які не були задоволені в порядку виконання постанови господарського суду про визнання громадянина підприємця банкрутом або які погашені частково чи не заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про банкрутство громадянина - підприємця відповідно в повному обсязі або в незадоволеній їх частині в порядку, встановленому цивільним законодавством України.

Протягом п'яти років після визнання громадянина-підприємця банкрутом не може бути порушено провадження у справі про банкрутство за його заявою.

У разі визнання громадянина-підприємця банкрутом за заявою кредитора протягом п'яти років після завершення розрахунків із кредиторами такий громадянин-підприємець не звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів.

Незадоволені вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України.

Судова колегія вважає, що вищевикладені доводи апеляційної скарги не мають правового значення і не ґрунтуються на законові, а тому підлягають відхиленню з наступних міркувань .

Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, що основне зобов'язання за кредитним договором не припинилося, тому немає підстав для припинення й іпотеки.

Таким чином, судова колегія прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 лютого 2015 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: