АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/5197/14-ц 22-ц/774/534/К/15
Справа № 215/5197/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/534/К/15 суддя Мельник Ю.П.
Категорія - 26 ( ІІІ) Суддя-доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства " Центральний гірничо - збагачувальний комбінат "- Руденка Іллі Володимировича,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який пізніше уточнив, до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" (далі - ПАТ "ЦГЗК") про стягнення моральної шкоди, в зв'язку з ушкодження здоров'я, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах на різних посадах на підприємстві відповідача, що підтверджується копією трудової книжки.

Крім того, зазначив, що у період роботи на підприємстві відповідача, а саме 30.07.2010 року із ОСОБА_2 стався нещасний випадок на виробництві, у результаті якого у позивача були зламані 4 пальці на лівій нозі, один з яких - мізинець 27.08.2010 року - ампутували. 04.02.2011 року за результатами розслідування нещасного випадку підприємством відповідача було складено акт за формою Н-1 від 04.02.2011 року. В результаті трудового каліцтва, висновком МСЕК від 04.04.2012 року, позивачу було встановлено 10 % втрати професійної працездатності безстроково.

Згодом, висновком МСЕК від 15.07.2014 року, йому була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 40 % втрати професійної працездатності, з наступною датою переогляду 01.06.2015 року.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах важкої фізичної праці з перевищенням гранічно допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та виробничого процесу, просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 243 600 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "ЦГЗК" на користь ОСОБА_2 45 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ "ЦГЗК" на користь держави судовий збір у розмірі 450 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ "ЦГЗК" ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом першої інстанції не враховано відсутність доказів, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди та вину відповідача. Судом не надано оцінки Акту розслідування профзахворювання форми від 07.05.2014 року у якому не визначено винних осіб у настанні професійного захворювання та не враховано роботу позивача й на інших підприємствах; розмір моральної шкоди необґрунтований; ПАТ "ЦГЗК" є не єдиним відповідачем по справі.

Вважає, що обов'язок ПАТ "ЦГЗК" відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу відсутній, оскільки він є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві.

Крім того, судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про виклик до суду позивача для надання пояснень.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, та підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_2 з 25.01.2005 року по 21.07.2014 року працював на шахті імені Орджонікідзе ВАТ "ЦГЗК" електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування з повним робочим днем в підземних умовах , кріпильником підземним та вибухівником підземним. Під час роботи виконував складні підрівні роботи під час проведення підземних гірничих робіт. Монтував підрівні і дублю вальні мережі, заряджав та підривав шпури вогневим і електровогневим способом з застосуванням електродетонаторіві детонував цього шнура в умовах наявності кріплення, обладнання, механізмів, комунікацій. Визначав небезпечну зону з сейсмічним впливом, розлітанням уламків (шматків гірничої маси) та ударної хвилі. Перевіряв стан вентиляції, кріплення, виставляв пости охорони.

Внаслідок недосконалості технологічного устаткування і технологічних процесів, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму.

В період роботи на підприємстві відповідача, а саме 30.07.2010 року з ОСОБА_2 стався нещасний випадок на виробництві, у результаті якого у нього були зламані 4 пальці на лівій нозі, один з яких - мізинець 27.08.2010 р. ампутовано.(а.с. 24-28,29-33)

За результатами проведення розслідування нещасного випадку підприємством відповідача було складено акт за формою Н-1 від 04.02.2011 року. Відповідно до якого було встановлено порушення законодавства про охорону праці як ОСОБА_2, який не забезпечив особисту безпеку під час перенесення матеріалів так ї в.о. начальника нарізної дільниці № 5 шахти імені "Орджонікідзе" ВАТ "ЦГЗК" Бєлякова В.М., який не організував і не забезпечив безпечне виконання робіт підлеглим персоналом, чим порушив вимоги п.п. 2.1.6, 2.11.1, 2.14.2 Посадової інструкції начальника підземної дільниці нарізної дільниці № 5 шахти імені "Орджонікідзе" та п.п. 5.6.12.1, 5.6.1.4 Положення про систему управління охороною праці в ВАТ "ЦГЗК" (а.с.24-28.)

Згідно довідки МСЕК від 04.04.2012 року, ОСОБА_2 було встановлено 10 % втрати професійної працездатності, без встановлення групи інвалідності безстроково (а.с. 46)

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини ОСОБА_2 було встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 і з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромом, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня), остеоартрозу в поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів з комбінованим контрактурами (ПФС другого ступеня) та остеоартрозу в поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФС першого-другого ступеня).

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П - 4 від 07.05.2014 року, було встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є робота на протязі 9 років і 3 місяців в умовах, які характеризувались важкою фізичною працею, внаслідок перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Умови праці підземного вибуховика за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Важкість праці: маса вантажу, що піднімається та переміщюється в ручну, піднімання та переміщення (разове) вантажів, чергуючи з іншою роботою (до 2 разів на годину) - 36кг. при допустимій 30 кг. Робоча поза, зміни, знаходження в нахиленому положенні до 300/понад 300, вимушена 300 при допустимій 100. Нахили корпусу (вимушені, більше 300), кількість за зміну 118 при допустимих 100.(а.с.36).

Висновком МСЕК від 15.07.2014 року ОСОБА_2 встановлена втрата професійної працездатності 40% (30% по радикулопатії та 10% по трудовому каліцтву), встановлена третя група інвалідності, наступна дата переогляду 01.06.2015 року. (а.с. 47)

21.07.2014 року ОСОБА_2. звільнений з підприємства за станом здоров'я, п.2ст.40 КЗпП України (а.с. 23).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 07.05.2014 року причиною професійного захворювання ОСОБА_2 є тривалий час роботи в умовах, які характеризувались важкою фізичною працею, внаслідок перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, без зазначення конкретних осіб яки порушили ст.. 153 КЗпП України та законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, ст. 13 Закону України "Про охорону праці", у зв'язку із неможливістю визначення конкретних посадових осіб, враховуючи тривалий стаж роботи ОСОБА_2 впродовж 15 років у умовах фізичного перенавантаження.

Проте порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.05.2014 року (а.с. 34-37), а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу безпідставні.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці" й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про допит в судовому засіданні позивача, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки судом, відповідно до ст.11 ЦПК України, розглянуто цивільну справу не інакше як за зверненням фізичної особи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Необґрунтованими й такими, що суперечать нормам діючого законодавства, вважає колегія суддів доводи ПАТ " ЦГЗК " про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, оскільки Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2012 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції інших рішень судів по цивільних справа відповідної категорії, є безпідставними, оскільки згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню лише обставини, встановлені судовим рішення у цивільних справах, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги, про те, що ПАТ "ЦГЗК" є не єдиним відповідачем по даній справі, оскільки позивач працював на інших підприємствах. Так, при вирішення даної справи, колегія суддів враховує, що стаж роботи позивача саме на підприємстві відповідача, складає 9 років 3 місяці, з чим погоджується і сам відповідач, не виключаючи при цьому, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужила і робота ОСОБА_2 на інших підприємствах.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, виникнення професійного захворювання, тривалості праці позивача на протязі 9 років 3 місяців в умовах шкідливих факторів на підприємстві відповідача, а також його роботу на інших підприємствах, розмір втрати професійної працездатності - 40%, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 45 000,00 гривень до 30 000 гривень.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат"- задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2014 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_2, зменшивши цей розмір з 45 000 гривен до 30 000 гривен.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: