Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ03 червня 2015 рокум. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О.,суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_6, фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 та Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» про стягнення коштів, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 12 січня 2015 року,в с т а н о в и л а: У липні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») звернулося до суду з даним позовом, зазначивши на його обгрунтування, що 09 липня 2011 року о 16 годині 30 хвилин на вул. Київське шосе 3-б в м. Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ДАФ», державний номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом Аурена під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля «Фіат-Скудо», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8, що належить на праві власності ПП «Юрма Паблішер Груп». Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 11 липня 2011 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 гривень. Згідно зі звітом з оцінки транспортного засобу від 02 липня 2011 року № 15914 вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «Фіат-Скудо» - ПП «Юрма Паблішер Груп», складала 31 316 гривень 94 копійки, у зв'язку з чим останнє на підставі комплексного договору добровільного страхування транспортного засобу звернулося до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування, розмір якого за мінусом франшизи становив 29 139 гривень 94 копійки. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів власника автомобіля «ДАФ» - ФОП ОСОБА_7 була застрахована ПрАТ СК «Провідна» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), у розмірі 50 000 гривень. 13 травня 2013 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулося до ПрАТ «СК «Провідна» з претензією про відшкодування виплаченого страхового відшкодування, однак 14 серпня 2013 року на рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 26 097 гривень 45 копійок, у зв'язку з чим позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідачів на свою користь залишок боргу у розмірі 3 024 гривні 49 копійок та судові витрати у розмірі 243 гривні 60 копійок. Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 12 січня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_6 залишено без змін. Відмовлено у задоволенні позову ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ФОП ОСОБА_7 про стягнення коштів. Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 3024 гривні 49 копійок та 243 гривні 60 копійок витрат зі сплати судового збору. У касаційній скарзі ПрАТ «СК «Провідна» просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині вимог до ФОП ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строку позовної давності в цій частині вимог. Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» залишку боргу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виплата страхового відшкодування була здійснена на рахунок вигодонабувача, а не особи, яка здійснює ремонтні роботи і є платником податку на додану вартість (далі - ПДВ), тому вважав правильним розрахунок шкоди з урахуванням зносу та без урахування ПДВ. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог до ПрАТ СК «Провідна», апеляційний суд виходив з того, що відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» його норми не застосовуються до договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених до набрання чинності цим Законом. Встановивши, що строк дії поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо забезпеченого транспортного засобу ДАФ між ОСОБА_7 та ПрАТ СК «Провідна» становив один рік, починаючи з 11 грудня 2010 року до 10 грудня 2011 року включно, тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції від 01 липня 2004 року, яка не передбачає зменшення розміру оціненої шкоди на суму податку на додану вартість. Відмовляючи у задоволенні позову до ФОП ОСОБА_7, суд апеляційної інстанції виходив з того, що останній є неналежним відповідачем у справі. Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна. За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Указаних вимог судами не дотримано. Судом встановлено, що 09 липня 2011 року на вул. Київське шосе, 3-б в м. Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ДАФ», державний номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом Аурена під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля «Фіат-Скудо», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8, що належить на праві власності ПП «Юрма Паблішер Груп». На підставі комплексного договору добровільного страхування транспортного засобу, укладеного 07 квітня 2011 року між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ПП «Юрма Паблішер Груп», страховик здійснив виплату страхового відшкодування, визначеного у звіті про оцінку транспортного засобу від 02 липня 2011 року № 15914, за мінусом франшизи. Крім того, на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ДАФ» - ФОП ОСОБА_7 була застрахована ПрАТ СК «Провідна» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого), у розмірі 50 000 гривень. 14 серпня 2013 року ПрАТ СК «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у розмірі 26 097 гривень 45 копійок. З матеріалів справи вбачається, що підставою позову є невиплата різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 3 024 гривні, яку позивач просив стягнути з відповідачів на підставі ст. ст. 993, 1187, 1188, 1194 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Як роз'яснено у п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Так, сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст. 993 ЦК України. Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. За змістом вказаної норми у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без ПДВ, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком.Разом з тим відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень. У матеріалах справи наявний звіт про оцінку транспортного засобу від 02 липня 2011 року № 15914, виготовлений на замовлення позивача, згідно з яким розмір відшкодування визначений без ПДВ та включає: вартість робіт - 4590 гривень, вартість матеріалів - 3 647 гривень 36 копійок, а також вартість деталей - 22 607 гривень 71 копійку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 0,21 (а. с. 14, зворот). Вирішуючи спір, апеляційний суд на викладене уваги не звернув та помилково вважав, що розмір страхового відшкодування зменшений на суму ПДВ, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкові зобов'язання у особи, яка надає послуги, виникають з дати вчинення замовником та виконавцем послуги певних дій, направлених на отримання послуги. Таким чином, автотоварознавче дослідження (звіт про оцінку) не є підставою для виникнення податкових зобов'язань з надання послуг щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Зазначені зобов'язання можуть виникнути лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Отже, висновки апеляційного суду про наявність у відповідача обов'язку з виплати позивачеві страхового відшкодування з урахуванням суми податку на додану вартість є помилковими. Крім того, з огляду на вимоги ст. 1194 ЦК України є передчасним висновок суду про те, ФОП ОСОБА_7 не є належним відповідачем у справі. Разом з тим, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення з ОСОБА_6 залишку боргу, апеляційний суд обґрунтовано погодився з тим, що останній відповідно до умов трудового договору був найманим працівником ФОП ОСОБА_7 - власника джерела підвищеної небезпеки, а тому з нього не може бути стягнуто страхове відшкодування в порядку регресу.За таких обставин рішення апеляційного суду в частині вимог про стягнення залишку боргу з ПрАТ СК «Провідна» та ФОП ОСОБА_7 підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу х в а л и л а: Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» задовольнити частково.Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 12 січня 2015 року в частині вимог про стягнення залишку боргу з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» та фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Хмельницької області від 12 січня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. ГвоздикСудді: Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко