УХВАЛА

22 вересня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого Баряка А.С.,

за участю секретаря Сивенюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці заяву Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа № 127/19681/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення вищезгаданого позову, зазначивши, що необхідність подання вказаного позову викликана недостатністю коштів, виручених в ході виконавчого провадження від продажу належного ОСОБА_1 заставного нерухомого майна, для повного погашення боргу по кредитному договору, при цьому відповідне виконавче провадження відбувалось протягом досить тривалого часу, у звязку з обранням боржником ОСОБА_1 тактики затягування проведення виконавчих дій шляхом зловживання своїми процесуальними правами, а саме: правом звернення до суду, в силу чого заявник вважає, що ОСОБА_1 можуть вчинятися дії, спрямовані в тому числі на відчуження та приховування іншими правовими та не правовими шляхами власного майна для унеможливлювання реального виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, чим буде завдано позивачу збитків, а тому заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладання арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 в межах грошового еквіваленту в національній валюті суми стягнення за позовною заявою в розмірі 2158043,50 грн.

Розглянувши заяву, вивчивши письмові матеріали справи, вважаю, що заява є необгрунтованою та не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено слідуючі види забезпечення позову: накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно п. 4 Постанови ПВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зміст позовної заяви зазначає, що предметом позову є вимога про стягнення з відповідача боргу у сумі 92967,08 дол. США та 106615 грн. 83 коп., при цьому, заявник просить суд накласти арешт на рухоме та нерухоме майно боржника, не надаючи доказів наявності такого майна та доказів орієнтовної вартості відповідного майна, що позбавляє суд виконати вимоги ч 3 ст. 152 ЦПК України, а саме: види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, крім цього, заявник не додає до заяви про забезпечення позову жодного доказу про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, адже посилання на можливе вжиття відповідачем різного роду дій відносно свого майна є припущенням, яке суд не може взяти до уваги, а посилання на можливе зловживання відповідачем своїми процесуальними правами є безпідставним, оскільки такі правовідносини ще не відбулись в часі і реалізація особи своїх процесуальних прав у спосіб, передбачений законом, - не може розцінюватись як зловживання, а навпаки, свідчить про створення та гарантування державою особі можливостей захистити свої права та інтереси у спосіб, передбачений законом, додержуючись принципу змагальності, диспозитивності та рівності перед судом та законом, в силу чого, суд вважає заявлену вимогу необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України , суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Державний експортно-імпортний банк України» у задоволенні заяви про забезпеченні позову по справі № 127/19681/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Копію ухвали надіслати ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя