Справа № 161/8893/15-ц
Провадження № 2/161/2934/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 липня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

при секретарі Стецюку Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів. Позов мотивував тим, що 18 жовтня 2014 року внаслідок конфлікту йому було завдано ОСОБА_2 матеріальні збитки. Шкоду в розмірі 5 000 грн. останній погодився відшкодувати в добровільному порядку, в підтвердження чого 22 жовтня 2014 року написав розписку. В порушення зобовязань відповідач суму боргу не повернув та прострочив виконання грошового зобовязання. А тому, просив суд стягнути з відповідача в свою користь суму боргу в розмірі 5 000 грн., інфляційні втрати, 3% річних та понесені судові витрати у справі.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подав.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526 і 527 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли грошові зобовязання. Відповідно до розписки від 22 жовтня 2014 року ОСОБА_2 зобовязувався повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 000 грн. до 22 листопада 2014 року (а.с. 14).

Статтями 11, 509 ЦК України установлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають в тому числі і з договорів та інших правочинів.

Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки розписка підписана особисто відповідачем ОСОБА_2, суд приходить до висновку, що в даному випадку є дотриманою письмова форма договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобовязання, грошові кошти позивачу не повернув.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що боржником прострочено виконання грошового зобовязання, то на ньому лежить обовязок сплатити 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

Позивачем у розрахунку боргу проведені вірні розрахунки вказаної суми, з якими суд погоджується (а.с. 4).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати у справі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 61, 88, 154, 197, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 526, 533, 625 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 5 000 (пять тисяч) гривень боргу за договором позики, 555 (пятсот пятдесят пять) гривень інфляційних втрат, 40 (сорок) гривень 69 копійок 3% річних та 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок витрат повязаних зі сплатою судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій