Справа № 712/8874/15
Провадження 2/712/2659/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - Кузьменко В.А.

при секретарі - Коваль М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 27лютого 2014року між нею та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_1 отримав у борг грошові кошти в сумі 2000Євро та зобов'язався позику повернути до 27лютого 2015року. В зв'язку з тим , що взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконав, позивач просив суд стягнути кошти в сумі 2000Євро, що згідно курсу НБУ становить 47565,60грн. ( 100євро -2378,28грн.).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав , просив задоволити.

Відповідач в судове засідання не з»явився , причини неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Заслухаши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства.

Відповідно до договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості ( ст.1046 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.527 ЦК ч.2 кожна з сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним чином або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особоюі несе ризик непред'явлення цієї вимоги.

Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений термін.

Судом встановлено, що на підставі договору позики від 27лютого 2014року ОСОБА_1 надала відповідачу позику в сумі 2000Євро, що підтверджується відповідною розпискою, позика мала бути повернута до 27.02.2015року.

На даний час борг за договором позики від 27лютого 2014року складає 2000Євро, що еквівалентно 47565,60грн., які підлягають до стягнення з відповідача як не повернуті, в порушення договірних зобов'язань позики, оскільки ці вимоги обґрунтовані на законі, відповідають умовам укладених за участю сторін договору позики, згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Також до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 475,65грн., відповідно до ст.88 ЦПК України.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214-215,224-226 ЦПК України, ст.ст.16, 202, 207, 526, 527, 530,1047, 1049 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 47565,60грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 475,65грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції на протязі 10 днів з моменту проголошення, відповідачем у випадку залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий