Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/73/15-ц Головуючий у 1-й інст. Потапова Т. М.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання недійсними кредитного, іпотечного договорів та договору поруки

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати недійсним кредитний договір №13 від 08.02.2006 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним „Промислово-інвестиційним банком", визнати недійсними іпотечний договір та договір поруки, які укладені 08.02.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним „Промислово-інвестиційним банком". В обґрунтування вимог зазначали, що 08.02.2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним „Промислово-інвестиційним банком" ( ПАТ „АК ПІБ") укладено кредитний договір №13 на суму 35 000, 00 грн. зі сплатою 25% за користування кредитом та строком повернення до 06.02.2016 року. На забезпечення виконання зобов»язань за цим договором того ж дня між ОСОБА_2 та ПАТ „АК ПІБ" було укладено іпотечний договір, предметом якого став належний ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1 та договір поруки. Оскільки кредитний договір було укладено шляхом підробки документів та введення ОСОБА_1 в оману ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою отримання грошових коштів для потреб останніх, за що вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.11.2013 року їх притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення шахрайських дій, позивачі просили задовольнити позов.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «Акціонерний комерційним промислово-інвестиційним банк», третя особа - ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання недійсними кредитного, іпотечного договорів та договору поруки - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 - представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги. Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим через порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема зазначає, що суд безпідставно вказав на відсутність у позовній заяві підстав недійсності правочину, а також судом не було взято до уваги обставини встановлені вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.11.2013 року, що суперечить ч.4 ст.61 ЦПК України. Вказує, що відповідачем у справі обраний первинний кредитор, а тому обгрунтування судом відмови у задоволенні позову зверненням до неналежного відповідача є безпідставним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст.303 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08.02.2006 між ОСОБА_1 та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яке в подальшому перейменоване у ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено іпотечний кредит № №13 згідно з яким банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 35 000, 00 грн. зі сплатою 25% за користування кредитом та строком повернення до 06.02.2016 року /а.с.12 том.1/.

В забезпечення умов кредитного договору того ж дня між банком з однієї сторони та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - з іншої було укладено договір іпотеки, предметом якого став належний ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1, вартість якого становить 46 096 грн. /а.с.13-15 том 1/.

Крім того в забезпечення умов кредитного договору 08.02.2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки /а.с.16-18 том 1/.

17.12.2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги кредитора за договором про іпотечний кредит, укладений 08.02.2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1, а також забезпечувальними договорами /т.1а.с.19-20,34-39,41,42-48,130-252/.

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 5.11.2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було засуджено за вчинення шахрайства та підробку документів. ОСОБА_1 визнано потерпілим у цій кримінальній справі. Відповідно до вироку, приблизно на початку лютого 2006 року ОСОБА_4 повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 з метою заволодіння чужим майном шляхом отримання та неповернення кредитних коштів банківській установі, шляхом зловживання довірою ОСОБА_1 та введення того в оману обіцянками щодо подальшого особистого виконання фінансових зобов'язань перед банківською установою, вмовили потерпілого вчинити правочин щодо укладання кредитного договору з банківською установою з подальшою передачею їм кредитних коштів. Після цього приблизно на початку лютого 2006 ОСОБА_4, продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу, за попередньою змовою з ОСОБА_5 та невстановленою досудовим слідством особою, з метою подальшого використання при шахрайстві, у невстановленому досудовим слідством місці, використовуючи копіювально-розмножувальну техніку, повторно виготовили підроблені бланки документів з відтисками штампів та печаток - довідку про доходи №5 від 02.06.2006 року, у які внесли завідомо неправдиві відомості щодо ОСОБА_1 та виконали підписи від імені уповноважених осіб ПП «Глорія», яке в установленому законом порядку 16.11.2004 року знято з обліку Бердичівської об»єднаної Державної податкової інспекції, тобто підробили документи, які видаються та посвідчуються підприємством, установою, які мають право видавати та посвідчувати такі документи, і які надають права або звільняють від обов'язків. Таким чином було підроблено документи: довідку № 5 від 02.06.2006 року про доходи ОСОБА_1 в ПП «Глорія», який в дійсності на вказаному підприємстві не працював.

Приблизно на початку лютого 2006 року ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5, продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу, з метою незаконного заволодіння кредитними коштами, використовуючи раніше підроблені документ - довідку про доходи ОСОБА_1, надали їх уповноваженим особам філії «Відділення Промінвестбанку в м. Бердичеві Житомирської області» Закритого акціонерного товариства, розташованого в м. Бердичеві по вул. Садовій,8/28. При цьому ОСОБА_1, будучи введеним в оману, на підставі поданих документів уклав іпотечний кредит № 13 від 08.02.2006 року, згідно з яким філія «Відділення Промінвестбанку в м. Бердичеві Житомирської області» надала кредит ОСОБА_1 сумі 35 000 грн., які останній передав для ОСОБА_4 При цьому ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 повторно, шляхом обману, зловживаючи довірою ОСОБА_1 не маючи наміру виконувати фінансові зобов'язання, заволоділи грошовими коштами у сумі 35 000 грн., якими розпорядились на власний розсуд, тобто вчинили шахрайство у великих розмірах, чим завдали шкоди потерпілому ОСОБА_1 на вищевказану суму / а. с. 66-67/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що підстав для визнання недійсними кредитного та забезпечувальних договорів згідно зі ст.ст.203,229,230 ЦК України немає.

Колегія суддів погоджується із таким висновком.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягали згоди з усіх істотних умов договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (статті 1055 ЦК України).

При розгляді справи суд повинен виходити не із зазначених у заяві правових норм, а обставин, що викладені у ній, а тому суд правильно виходив із того, що позивач посилався на обман, помилку при укладенні договору щодо його наслідків та відсутності у нього волевиявлення на вчинення правочину.

Відповідно до частини першої ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України на момент вчинення правочину.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Частиною 1 ст.229 ЦК України встановлено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст.230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до статей 229-230 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

У пункті 20 цієї постанови роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно із ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи і прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсними договорів з підстав, зазначених у позовній заяві.

Так, відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вирок суду є обов'язковим для суду тільки в частині наявності вини особи та дій, що нею вчинені. Інші обставини підлягають доведенню у цивільному судочинстві.

Вироком Бердичівського міськрайсуду від 5.11.2013 року, із змінами внесеними ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 11 листопада 2014 року, встановлено вину обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у підробленні документів та заволодінні майном ОСОБА_1 шляхом обману, а саме коштами в сумі 35000 грн., отриманими згідно кредитного договору.

Зважаючи на викладене обвинувачення суд, при розгляді кримінальної справи, відмовив у задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 про стягнення коштів на користь Банку, оскільки у пред'явленому обвинуваченні відсутнє посилання на заподіяння шкоди Банку.

Таким чином, діями засуджених ОСОБА_1 заподіяна шкода внаслідок заволодіння його коштами, отриманими останнім за кредитним договором, а тому вирок суду не доводить обставин зазначених ОСОБА_1, а саме, що він не мав волевиявлення на укладення правочину і останній не був спрямований на реальне настання правових наслідків. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Матеріалами справи доведено, що на прохання засуджених осіб ОСОБА_1 мав намір укласти кредитний договір та його виконувати, однак вважав, що кошти на погашення кредиту за договором буде сплачувати ОСОБА_4, тобто на момент укладення оспорюваного договору сторони правочину виявляли зацікавленість у його укладенні з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним, виконували договір, а наступними діями ОСОБА_4, який заволодів кредитними коштами, заподіяна шкода ОСОБА_1

Суд першої інстанції правильно вважав, що вирок суду є підставою для подачі позову ОСОБА_1 до засуджених осіб на відшкодування завданої йому шкоди.

За відсутністю ознак обману стороною правочину немає підстав і для визнання недійсним договору з цих підстав.

На підставі викладеного, не можуть бути застосовані і вимоги ч.2 ст.548 ЦК України, які є похідними.

Окрім того 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги кредитора за договором іпотечного кредиту, укладеним 8 лютого 2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1, а також договорами забезпечення.

Самі позивачі у позовній заяві зазначають, що відповідно до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року / п.9.1/ після підписання реєстру позичальників новий кредитор набуває усіх прав, як процесуального правонаступника первісного кредитора.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позов пред"явлено до неналежного відповідача також є підставою для відмови в позові.

А тому доводи, наведені в апеляційній скарзі з цього приводу є безпідставними.

До того ж суд першої інстанції роз"яснював представнику позивача вимоги закону щодо заміни неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача у справі, наслідки пред"явлення позову до неналежного відповідача, проте він заперечив проти заміни відповідача ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ТОВ «Кредитні ініціативи».

Інші викладені стороною позивача в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, вони фактично зводяться до переоцінки доказів, а тому колегія суддів визнає доводи скарги не обґрунтованими та такими, що не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді