Справа № 188/1533/15-ц
Провадження № 2/188/745/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Полубан М. П.

при секретарі Філіповій В. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 25 травня 2011 року помер його батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 5 по вул. Весела в с. Бажани, Петропавлівського району, Дніпропетровської області.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт відповідно до якого все його майно в тому числі і жилий будинок і взагалі все те що буде належати і на що він на день смерті буде мати право заповів у власність позивачу, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Дружина спадкодавця ОСОБА_6, яка є непрацездатною і має право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, подавши відповідну заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_5 також відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь позивача, подавши заяву про відмову від спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_4 також відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь позивача.

Відповідно до діючого законодавства позивач звернувся до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3. Проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок 17.11.2015 року йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на даний житловий будинок.

Зазначає, що за життя ОСОБА_3, на виділеній йому земельній ділянці збудував вказаний житловий будинок, будівництво якого було завершено в 1961 році, проте на той час він не мав можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності.

Відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області від 20.11.2015 року № 2944 року ОСОБА_3 є головою домогосподарства в с. Бажани вул. Весела, 5 Петропавлівського району, Дніпропетровської області згідно запису в погосподарській книзі № 6.

Відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області від 20.11.2015 року № 2947 за житловим будинком, що належав померлому ОСОБА_3 числиться земельна ділянка 0,37 га з них: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,12 га. для ведення особистого селянського господарства.

Вказує, що від спадщини у вигляді житлового будинку він не відмовлявся, фактично прийняв її, оскільки звернувся до нотаріуса з відповідною заявою, проте через відсутність правовстановлюючого документу на ім'я померлого ОСОБА_3 не може оформити спадкове майно на своє ім'я та розпоряджатися ним на правах власника, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання надав заяву про розгляд справи в його відсутність. В заяві також вказує, що позов підтримує, просить його задовольнити.

Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі їх представника, позов визнають.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що 25 травня 2011 року помер батько позивача ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 5 по вул. Весела в с. Бажани, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯК № 861265 виданого 13.03.1956 року, копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 395096 від 26.05.2011 року, копією технічного паспорта на житловий будинок.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт відповідно до якого все його майно в тому числі і жилий будинок і взагалі все те що буде належати і на що він на день смерті буде мати право заповів у власність позивачу, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що підтверджується копією заповіту від 05.07.1999 року, посвідченого секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області зареєстрованого в реєстрі за № 167.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Дружина спадкодавця ОСОБА_6 є непрацездатною та має право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Проте вона відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подавши відповідну заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини, що підтверджується копією її заяви посвідченої секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради, яка надійшла нотаріусу 03.11.2011 року за № 586, копією паспорта ОСОБА_6, копією свідоцтва про одруження серії ЯТ № 842985.

ОСОБА_5 також відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь позивача, подавши заяву про відмову від спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини, що підтверджується копією її заяви посвідченої приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу, яка надійшла нотаріусу 02.12.2011 року за № 602, копією паспорта ОСОБА_5, копією свідоцтва про народження серії ЯГ № 964689 від 06.01.1953 року, копією свідоцтва про одруження серії І-АБ № 014225 від 19.12.1970 року.

ОСОБА_4 також відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь позивача, що підтверджується його заявою про відмову від спадщини посвідченою секретарем виконавчого комітету Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка надійшла нотаріусу за місцем відкриття спадщини 02.12.2011 року за № 603, копією свідоцтва про народження серії ЯК № 861264 від 13.03.1956 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Оскільки всі інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини, тому позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3.

Відповідно до діючого законодавства позивач звернувся до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3. Проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок 17.11.2015 року йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на даний житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2015 року.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За життя ОСОБА_3, на виділеній йому земельній ділянці збудував вказаний житловий будинок, будівництво якого було завершено в 1961 році, проте на той час він не мав можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності.

До серпня 1992 року оформлення права власності на ці будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений обєкт, відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п. 3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво».

Та після прийняття Верховною Радою Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ці обєкти приймають в експлуатацію як самовільно побудовані, але відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність осіб. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Це означає, що правові засади прийняття в експлуатацію обєктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні.

До того ж як розяснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася в сільській місцевості, а право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради.

В даному інформаційному листі також вказано, що суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав.

Відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області від 20.11.2015 року № 2944 року ОСОБА_3 є головою домогосподарства в с. Бажани вул. Весела, 5 Петропавлівського району, Дніпропетровської області згідно запису в погосподарській книзі № 6.

Відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області від 20.11.2015 року № 2947 за житловим будинком, що належав померлому ОСОБА_3 числиться земельна ділянка 0,37 га з них: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,12 га. для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на час відкриття.

Від спадщини у вигляді житлового будинку позивач не відмовлявся, звернувся до нотаріуса з відповідною заявою, проте через відсутність правовстановлюючого документу на ім'я померлого ОСОБА_3 не може оформити спадкове майно на свої ім'я та розпоряджатися ним на правах власника.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази позивача, надані ним на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1268, 1241, 1272, 1273, 1274 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем за заповітом, право власності на житловий будинок № 5 по вул. Весела в с. Бажани, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, господарські будівлі та споруди: сіни, позначені на плані технічної документації літерою «а», тамбур літ. «а1», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», гараж літ «Г», огорожа - № 1 3, сарай літ «Д», сарай літ. «Е», убиральня літ. «Ж», колодязь літ «К», погріб літ. «пд(а)», що розташовані за адресою вул. Весела, 5, в с. Бажани, Петропавлівського району, Дніпропетровської області.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_8