АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

01 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Богацькій М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач, посилаючись на те, що відповідач веде нечесну підприємницьку практику, вводить споживачів в оману та порушує принцип рівності сторін договору, просила суд визнати недійною угоду № 37 6606 від 31.01.2012, два додатки до неї, стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 96 042,16 грн. і 10 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що рішення суду є незаконним та не обґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що судом першої інстанції не було враховано ту обставину, що при укладенні угоди відповідачем було порушено приписи ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до п.п. 1, 2, 4 ,7 Угоди від 31.01.2012, Додатку № 1 та Додатку № 2 є несправедливими. Достовірна інформація, при укладенні угоди та додатків ТОВ «Авто Просто», позивачу не надавалась.

Просила рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник ТОВ «Авто Просто» - Онищенко О.А. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилася, свого представника не направила, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 31 січня 2012 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 укладено Угоду № 376606 про надання останній як учаснику системи «Авто Так», послуг спрямованих на придбання автомобіля.

Укладена між позивачем та відповідачем Угода складається з основного тексту Угоди, Додатку № 1 (анкети учасника), Додатку № 2 (Правила функціонування системи придбання в групах Авто Так). Всі додатки підписані сторонами і є невід'ємними частинами Угоди. Сама Угода та Додаток № 2 до неї містять описання послуг, що надаються ТОВ «Авто Просто».

Предметом вказаної угоди є надання учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля Chevrolet Lacetti. Позивача було зараховано в групу № 001163 та присвоєно номер 235, актуальна ціна 121 800 грн.

За період з 14.02.2012 року по l6.06.2014 року ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок ТОВ «Авто Просто» були сплачені грошові кошти у розмірі 96042 грн. 16 коп.

Згідно Додатку № 1 вказаного договору учасник зобов'язаний сплатити: вступний внесок - 4384, 80 грн., щомісячний цілий чистий внесок (частина вартості автомобіля, за рахунок якого здійснюється його придбання) - 0,8333 %, щомісячний внесок в оплату послуг - 0,5 %, щомісячний страховий внесок - 0,065 %, плата за право на отримання автомобіля - 3 %.

За змістом ст. 4, 5 Угоди Учасник системи користується правами та виконує обов'язки, визначені договором.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керуючись положенями ст. 6ЦК України, ст. 18, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно п. 1.2., 1.3., 1.4. Додатку № 2 до Угоди, укладеної між ТОВ «Авто Просто» і ОСОБА_1, учасник уповноважує Авто Просто на організацію та адміністрування системи АвтоТак. Система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можливо придбати за рахунок чистого фонду групи. Початком функціонування групи вважається перший день місяця, в якому підлягає сплаті перший повний внесок у групі, до якої належить Учасник. ТОВ «Авто Просто» зобов'язується об'єднати дані угоди в групу з іншими угодами системи. Кожному Учаснику надається порядковий номер в його групі.

За умовами укладеної між сторонами Угоди відповідач надає учаснику послуги, що направлені на придбанням автомобіля на основі системи АвтоТак, та полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах асигнаційних актів, та інших послуг, передбачених угодою, після формування групи учасників залучення інших учасників (споживачів) не відбувається. ТОВ «Авто Просто» гарантувало учаснику системи, що він одержить право на отримання автомобіля, за умови якщо учасник системи виконує всі зобов'язання, які випливають з цієї угоди. Учасник системи повинен отримати автомобіль, за умови виконання зобов'язань, встановлених угодою, а кінцевим результатом укладених угод з учасником певної групи є отримання автомобіля всіма учасниками, за умов дотримання ними встановлених договором умов.

Згідно ст. 3 укладеної між сторонами Угоди ТОВ «Авто Просто» зобов'язується надавати учаснику системи наступні послуги в порядку та строки, визначені угодами, включаючи, але не обмежуючись: включення учасника до системи АвтоТак шляхом підписання даних угод; формування груп учасників для придбання автомобіля; включення учасника до групи для придбання автомобілів; організація та створення умов для придбання автомобілів учасниками системи; здійснення оплати автомобіля постачальнику за рахунок коштів, сплачених учасниками системи, на умовах угод; забезпечення отримання автомобіля учасником системи згідно з умовами угод; здійснення адміністративних процедур, необхідних для передачі автомобіля учаснику системи, який одержав право на отримання автомобіля; формування фонду для повернення коштів; приймання та перерахування страхових платежів відповідній страховій компанії; адміністрування групи, до складу якої входить учасник системи, протягом всього строку її існування; надання всіх інших послуг, визначених в угодах та додатках до неї; вчинення всіх інших дій, спрямованих на придбання учасником автомобіля через систему.

Крім того, відповідно до ст. 10 укладеної між сторонами Угоди, підписання угоди та додатків до них є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди та додатків до неї. Учасник заявив, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника Авто Просто, уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчує своїм підписом.

Тобто, учасник своїм підписом засвідчив факт ознайомлення та згоду з умовами угоди, умови угоди зрозумів та вважає їх справедливими по відношенню до себе.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилання ОСОБА_1 на несправедливість та невідповідність інших умов, укладеного між нею та відповідачем договору, що на її думку є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним, також безпідставні, оскільки такі умови не є істотними. Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що наведені нею умови оскаржуваного договору містять істотний дисбаланс прав та обов'язків його сторін.

Вказаний договір був спрямований на набуття цивільних прав та обов'язків сторін і їх волевиявлення було вільним.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Положеннями статті 203 ЦК України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом Угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АвтоТак», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ «Авто Просто» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених Угодою.

Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ «Авто Просто» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга».

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності «пірамідальної схеми» згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти.

До такого висновку прийшов Верховний Суд України в постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених частинами 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/7703/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10087/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.