У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р.

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_4. Заява мотивована тим, що на примусовому виконанні у Першому Суворовському відділі Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження щодо виконавчого листа № 1527/7570/12 виданого 26.02.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суми у розмірі 591903грн.75 коп.

Скаржниця стверджує, що ухвалою Суворовського районного суду від 07.11.2013 року були зупинені будь-які дії державного виконавця щодо виконавчого провадження стосовно квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Іллічівського районного суду від 29.11.2013 року був зупинений продаж вказаної квартири, що надійшла до канцелярії 02.12.2013 року.

02.12.2013 року було скаржницею спрямоване клопотання про зупинення виконавчого провадження та внесення постанови до Єдиного реєстру. Однак державним виконавцем Пуркар Я.К запропоновано передати квартиру ОСОБА_3

Постановою від 10.12.2013 року квартиру АДРЕСА_1 було передано ОСОБА_3

На підставі викладеного, скаржниця просить визнати дії державного виконавця Пуркар Я.К. Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо передання квартири після отримання ухвали Іллічівського суду від 29.11.2013 року та ухвали Суворовського районного суду від 07.11.2014 року протиправними, всупереч приписам ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

В судове засідання представник скаржниці подала клопотання, згідно якого просила справу розглянути у її відсутності та задовольнити заявлені вимоги.

Представники Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ в судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи є також заява представника ДВС про розгляд справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 08.11.2013р. до Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ надійшла ухвала суду від 07.11.2013р. по справі № 523/17176/13-ц, згідно якої зупинено продаж нерухомого майна, що розташовано за адресою: місто Іллічівськ, провулок Хантадзе, буд. 4 кв. №. 157, яка належить ОСОБА_1 до розгляду справи по суті, а також заборонено Першому Суворовському відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції вчиняти будь які певні дії щодо звернення стягнення на майно, а саме квартиру у АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 1527/7570/12 за виконавчим листом, який було видано 26.02.2013 року Суворовським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 до розгляду скарги по суті. (Т.3, а.с. 164)

Ухвалою Іллічівського районного суду від 29.11.2013 року був зупинений продаж квартир у АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_1, що надійшла до канцелярії Першого Суворовського відділу ДВС 02.12.2013 року. (Т.3, а.с. 200-201)

На час проведення вищевказаних виконавчих дій діяла редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 16.10.2013р..

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 4, 6, 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження посадовою особою, якій законом надано таке право; зупинення судом реалізації арештованого майна.

Однак, державний виконавець Пуркар Я.К. не зупиняв виконавчого провадження, а навпаки листом від 12 листопада 2013р. № 41503 звернувся з листом до ОСОБА_3 з пропозицією залишити за собою нереалізоване майно, на підставі ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (Т.3., а.с. 184-зворот).

Частиною 6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» було встановлено, у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Згідно ч. 8 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються

витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

19.11.2013р. на адресу Начальника Першого Суворовського відділу ДВС надійшла заява від ОСОБА_3, згідно якої він погодився залишити за собою нереалізоване майно. (Т.3,а.с. 182)

Ухвалою колегії суддів палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 09.12.2013р. була скасована ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 07.11.2013р. про забезпечення позову.

Постановою від 10.12.2013р. державний виконавець Першого Суворовського відділу ДВС ОСОБА_2 на підставі ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» передав стягувачу ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3. (Т.3,. а.с. 191)

Таким чином, враховуючи, що ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 07.11.2013р. про забезпечення позову, згідно якої були зупинені виконавчі події, повязані з реалізацію спірною квартири була скасована, а ухвала Іллічівського районного суду від 29.11.2013 року не забороняла передачу стягувачу квартири у власність, суд не може визнати за вищевказаних підстав, що дії державного виконавця щодо прийняття постанови про передачу квартири є протиправними.

В той же час, суд вважає, що державний виконавець Пуркар Я.К. неправомірно здійснив виконавчу дію, а саме звернувся з листом від 12 листопада 2013р. № 41503 до ОСОБА_3 з пропозицією залишити за собою нереалізоване майно, на підставі ч. 6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на той момент була чинна ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 07.11.2013р., яка надійшла 08.11.2013р. до Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ, згідно якої було заборонено Першому Суворовському відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції вчиняти будь-які певні дії щодо звернення стягнення на майно, а саме квартиру у АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_1.

Згідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2 ст. 387 ЦПК України встановлено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи той факт, що на теперішній час квартира передана стягувачу, відповідно до постанови державного виконавця від 10.12.2013р., яке не є предметом розгляду даної скарги, суд вважає, що можливо лише встановити факт протиправності дій державного виконавця.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_4 задовольнити частково.

2. Визнати противоправним дії державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ ОСОБА_2 щодо звернувся з листом від 12 листопада 2013р. № 41503 до ОСОБА_3 з пропозицією залишити за собою нереалізоване майно - квартиру АДРЕСА_3.

3. В решти заявлених вимог ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-и днів з дня оголошення ухвали.

Суддя