Справа № 363/1878/14ц Головуючий у І інстанції Скарлат О.І.
Провадження № 22-ц/780/3930/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 17.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.

при секретарі: Бобку О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась в суд з вказаним позовом і просила в порядку поділу спільного майна подружжя виділити їй і відповідачу у власність - кожному по ? частині квартири АДРЕСА_1.

Позов мотивувала тим, що з 25 вересня 2009 року до 11 грудня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі ними на підставі договору купівлі-продажу від 4 травня 2011 року за спільні кошти на ім.»я ОСОБА_2 було придбане майно, а саме: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначала, що на час пред»явлення позову вони з відповідачем не домовились про порядок поділу цього нерухомого майна.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 травня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповноту встановлених обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами під час шлюбу, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя і при поділі майна частки сторін у праві власності становлять по 1/2 частині за кожним.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони 25 вересня 2009 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадського стану Голосіївського районного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 929 (а.с. 5).

04 травня 2011 року між ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_5 «Продавець» та ОСОБА_2 «Покупець» було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_5 квартиру загальною площею 40,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4, вартістю 289 967 грн. (а.с. 7-9).

Згідно п. 2.1 Договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 289 967гривень, які отримані Продавцем від Покупця до підписання цього Договору.

В пункті 2.2 Договору зазначено, що підписання цього Договору Продавцем та Покупцем є підтвердженням факту повного розрахунку за продану квартиру та свідчить про відсутність у нього до Покупця будь-яких претензій майнового та фінансового характеру. (а.с.7).

11 грудня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 6).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 грудня 2014 року скасовано рішення апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 4 серпня 2014 року залишено в силі.

Зазначеним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 4 серпня 2014 року відмовлено в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 про розірвання договору купівлі-продажу. (а.с.49-50).

Встановивши вказані обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира є об»єктом права спільної сумісної власності і в порядку поділу спільного майна подружжя визнав за кожною із сторін право власності на 1/2 частину квартири.

Згідно із роз»ясненнями, наданими в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007року вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Приймаючи до уваги, що спірна квартира є неподільною річчю, сторони спору дій щодо присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на це майно відповідно до частин 4, 5 ст.71 Сімейного кодексу України не вчинили, то суд на передбачених законом підставах визнав ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишив квартиру у спільній частковій власності ОСОБА_3 і ОСОБА_2

При апеляційному розгляді також встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 серпня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 4 травня 2011 року удаваним.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд не взяв до уваги пояснень відповідача про обставини придбання спірної квартири, що квартира придбана ним до укладення шлюбу із ОСОБА_3 за кошти, які належали йому особисто, а договір купівлі-продажу є удаваним, не заслуговують на увагу.

Встановлено і підтверджується належними і допустимими доказами, що квартира була придбана за час сумісного проживання у шлюбі ОСОБА_3 і ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 4 травня 2011 року, який є чинним та в установленому законом порядку недійсним не визнавався.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 серпня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 4 травня 2011 року удаваним.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Інші доводи апелянта на порушення судом норм процесуального права, а саме: не вирішення судом заявленого ним клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду судом іншої справи за його позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як на час ухвалення оскаржуваного рішення у справі договір купівлі-продажу квартири від 4 травня 2011 року був чинним.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Нерозгляд судом вказаного клопотання відповідно до вимог ст..167 ЦПК України не призвів до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги про неповноту встановлених обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права не заслуговують на увагу і не впливають на законність і обґрунтованість рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: