Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2981/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

ОСОБА_2,

при секретарі Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Міське комунальне підприємство «Основаніє» про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа МКП «Основаніє» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В позові зазначав, що він є власником нежитлового приміщення № 81 підвалу літ А-5, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лермонтова, буд. 26. У червні 2012 року в результаті самовільного демонтажу опалювальних приладів у вище розташованій квартири № 64 його приміщення було залито водою. Внаслідок залиття приміщення в коридорі № 3 (S= 2,92м2) та кабінетах № 8 (S= 29,9м2), № 9 (S= 15,7м2), № 10 (S= 10,6м2) були повністю зіпсовані стеля, стіни та підлога. Можливості працювати та взагалі знаходитися в приміщенні не було. З метою зменшення шкоди негайно були прийняті всі міри по спасінню техніки, документів та була викликана комісія з ЖЕД № 6 для дослідження залитого приміщення, встановлення причини залиття та складання відповідного акту. 20 червня 2012 року комісією Житлово-експлуатаційної дільниці № 6 проведено обстеження приміщення з метою встановлення факту залиття, виявлення причини та обсягу заподіяної шкоди, за результатами якого складено ОСОБА_2 від 20.06.2012 р. 17 липня 2012 року комісією ЖЕД № 6 було повторно проведено обстеження вказаного приміщення, про що складено ОСОБА_2 з зазначенням більш детального переліку пошкоджень. Відповідно до висновку комісії, викладеного в зазначених ОСОБА_2 обстеження, причиною залиття приміщення 81 підвалу літ. А-5 є самовільний демонтаж, без відома ЖЕД №6, опалювальних приладів мешканцями вище розташованої квартири АДРЕСА_1. Відповідно до висновку експертного дослідження № ОС-135 від 03.08.2012 р. проведеного судовим експертом - спеціалістом Запорізької торгово-промислової палати ОСОБА_7 вартість ремонтно-будівельних робіт нежитлового приміщення № 81 в підвалі літ. А-5 будинку № 26 по вул. Лермонтова в м. Запоріжжі, які необхідно виконати для усунення дефектів, утворених внаслідок залиття, зафіксованого в актах комісії ЖЕД № 6 від 20.06.2012 р. та 17.07.2012 р. складає 21552 грн. Квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 На момент залиття у зазначеній квартирі здійснював ремонт його батько ОСОБА_6 Саме в результаті цього ремонту було демонтовано опалювальні прилади, що призвело до залиття належного позивачу приміщення. Таким чином, в результаті залиття нежитлового приміщення йому завдано майнової шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту приміщення, а саме 21552 грн. Крім того, з метою визначення розміру майнової шкоди, він був змушений понести витрати на проведення експертного дослідження № ОС-135 від 03.08.2012р. у розмірі 540 грн. Вважає, що особами відповідальними за завдання йому матеріальних збитків в результаті залиття належного приміщення є саме відповідачі. Надалі у його нежитловому приміщенні проявилися знову наслідки залиття приміщення у вигляді слідів сирості з проявами грибка на стінах та стелях, відшарування шпалер на стінах та здуття лінолеуму на підлозі. З метою обстеження приміщення та складання відповідного акту він викликав комісію з ЖЕД №6, яка 06.02.2013 р. здійснила обстеження нежитлового приміщення та склала акт технічного обстеження від 06.02.2013 року. З вказаного акту технічного обстеження витікає, що сирість та грибок у приміщенні - це наслідки затоплення приміщення, яке відбулося 19.06.2012 року, у зв'язку з самовільним демонтажем, опалювальних приладів мешканцями вище розташованої квартири №64 по вуя. Лермонтова, 26. Комісією рекомендовано: з метою не розповсюдження сирості та гриба здійснити ремонт нежитлового приміщення з обробкою протигрибковим розчином. Він замовив виконання ремонтних робіт ПП ОСОБА_8 Згідно кошторису з розрахунком договірної ціни вартість виконаних робіт пошкодженого приміщення складає 6925,20 грн. Вартість будівельних матеріалів, яка визначена у розрахунку будівельних матеріалів складає 4485,80 грн. Таким чином, усього в результаті залиття нежитлового приміщення завдано майнової шкоди у розмірі 33503,00 грн. При цьому, в результаті залиття нежитлового приміщення йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідачів щодо нього, а також у зв'язку із значним пошкодженням майна. Так, внаслідок неправомірних дій відповідачів він на даний час позбавлений нормальних умов перебування у приміщенні, яке втратило естетичний вигляд, у якому до теперішнього часу встановився стійкий неприємний запах та значно підвищений рівень вологості, яку він змушений щодня сушити за допомогою обігрівальної техніки. Незрозуміло до якого часу приміщення буде перебувати у такому непридатному для перебування стані і чи взагалі вдасться повернути його у попередній стан, оскільки зазначене приміщення є напівпідвальним і вивести з нього зайву вологу та стійкий запах цвілі вкрай складно. Крім того, пасивна поведінка відповідачів стосовно відшкодування завданої шкоди змушує його хвилюватися щодо компенсації витрат по ремонту приміщення. Все це завдає йому значних моральних страждань, він не можу спокійно жити, постійно думає та переживає за відновлення належного приміщення, змушений кожного дня зранку до вечора здійснювати просушування та вивітрювання приміщення, що забирає значний час та потребує фізичної праці та додаткових витрат. Завдану моральну шкоду він оцінює в розмірі 5000 грн.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь в рахунок відшкодування майнової шкоди 33 503,00 грн. і в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., та стягнути судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 33 503,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а всього у розмірі 38 503,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачені судові витрати у розмірі 385,03 грн.

Відносно позовних вимог до ОСОБА_6 суд першої інстанції дійшов висновку, що він не є належним відповідачем у справі. Рішення суду щодо позовних вимог до ОСОБА_6 не постановив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 залишити без задоволення, стягнути з ОСОБА_4 на його користь судові витрати в сумі 6 692,52 грн. 192,52грн. судовий збір та 6500грн. витрат на правову допомогу.

ОСОБА_4 подані заперечення на спростування доводів апеляційної скарги. Позивач вважає рішення суду першої інстанції законним та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_9, позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_10, представника третьої особи ОСОБА_11, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені та не оспорюються наступні обставини.

Позивач є власником нежитлового приміщення підвалу літ.А-5 по вул.Лермонтова, 26, прим.81 у м.Запоріжжі.

Власником квартири №64 по вул.Лермонтова у м.Запоріжжі є ОСОБА_5

19-20 червня 2012 року вказане приміщення, яке належить на праві власності позивачу було залито водою.

Внаслідок залиття вказаного приміщення в коридорі № 3 (S= 2,92м2) та кабінетах № 8 (S= 29,9м2), № 9 (S= 15,7м2), № 10 (S= 10,6м2) були повністю зіпсовані стеля, стіни та підлога, про що свідчить наступне.

20 червня 2012 року комісією Житлово-експлуатаційної дільниці № 6 проведено обстеження приміщення підвалу літ.А-5, з метою встановлення факту залиття, виявлення причини та обсягу заподіяної шкоди, за результатами якого складено ОСОБА_10 від 20.06.2012 р.

17 липня 2012 року комісією ЖЕД № 6 було повторно проведено обстеження вказаного приміщення, про що складено ОСОБА_10.

В решті рішення суду першої інстанції не відповідає ст.ст. 212-215 ЦПК України.

За ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, при цьому жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 214 ЦПК України та неналежно вирішив питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші факти, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З рішення суду вбачається, що всупереч ст. 212 ЦПК України ним не оцінені докази, надані позивачем, а лише наведений їх перелік, за яким суд надав доказам наперед встановлене значення.

Суд не оцінив належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом не відображені результати оцінки доказів, не наведено мотивів їх прийняття.

З викладеного вбачається, що суд першої інстанції не виконав вимог ЦПК України щодо оцінки доказів, їх аналізу та ін., що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам закону та призвело до неправильного вирішення спору.

За викладених обставин суд апеляційної інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та у порядку ч. 2 ст. 303 ЦПК України оцінив, проаналізував, дослідив взаємний звязок доказів, які були надані позивачем до суду першої інстанції та не дістали оцінки, а також нові докази, надані сторонами у справі.

Акт від 20 червня 2012 року, складений комісією Житлово-експлуатаційної дільниці № 6 містить відомості щодо залиття нежитлового приміщення, що належить ОСОБА_4, розташованому по вул.Лермонтова,26 у м.Запоріжжі. В акті відображено повне залиття стелі, усієї площі стін, усієї площі підлоги з залиттям лінолеуму в коридорі № 3 (S= 2,92м2) та кабінетах № 8 (S= 29,9м2), № 9 (S= 15,7м2), № 10 (S= 10,6м2). Зазначено, що причиною залиття є самовільний демонтаж без відому ЖЕД-6 опалювальних приладів мешканцями АДРЕСА_3.

Суд першої інстанції не дав оцінки тій обставини, що у акті не відображено, з яких підстав комісія дійшла висновку, що затоплення відбулося з АДРЕСА_4, оскільки огляд цієї квартири комісію не проводився.

Аналізуючи у сукупності наявні у справі відомості щодо площі АДРЕСА_5, яка має загальну площу 30,55м кв. та розмір нежитлового приміщення підвалу, яке належить позивачу та становить 59,12м кв. (2,92+29,90+15,70+10,60) та відображення в акті від 20 червня 2012р. повне залиття стелі, стін та підлоги у підвальному приміщенні, колегія суддів дійшла висновку, що висновки комісії в акті від 20 червня 2015р. мають характер припущень, оскільки має місце значне неспівпадання розміру приміщень та не проводилося дослідження місць витоку води та причин витоку.

В апеляційному суді позивач надав в якості доказу залиття його приміщення діями та з вини відповідачів ксерокопію скарги до житлово-експлуатаціних органів складену від імені ОСОБА_5 та датовану 21 квітня 2012р. в якій останній визнає факт залиття підвального приміщення у звязку із ремонтом в його квартирі та залишенням знятих батарей опалення без перекриття труб опалення.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 заперечував, що складав та подавав таку скаргу, зазначив, що скарга підписана не ним, про що просив призначити судову почеркознавчу експертизу.

Апеляційним судом від адресата скарги було витребувано її оригінал. Проте, оригіналу скарги до апеляційного суду надано не було. В листі МКП «Основаніє» № 7893/13 від 18.06.2015р. повідомлено, що у липні 2012р. відбулося залиття приміщення, де знаходилися документи за зверненнями громадян, що призвело до списання документації. В листі МКП «Основаніє» №11030/01-10 від 04.09.2015р. зазначено про факт реєстрації скарги ОСОБА_5 21.06.2012р., проте про знаходження її оригіналу не повідомлено.

У звязку із відсутністю оригіналу скарги від імені ОСОБА_5 до житлово-експелуатаціних органів колегія суддів ухвалою на місці відмовила у призначенні судової почеркознавчої експертизи через відсутність обєкту дослідження.

У відповідності до ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі; якщо подано копію письмового доказу. Суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

За встановлених обставин відносно даного письмового доказу колегія суддів критично оцінює долучену до справи ксерокопію вказаної скарги і не вважає можливим брати її до уваги в якості належного доказу позовних вимог.

Акт комісії ЖЕД-6 від 17.07.2015р. наданий позивачем містить відомості щодо повного пошкодження стелі (побілки), непридатності шпалер на стінах та лінолеуму в усіх приміщеннях: в коридорі № 3 (S= 2,92кв.м) та кабінетах № 8 (S= 29,9кв.м), № 9 (S= 15,7кв.м), № 10 (S= 10,6кв.м).

На підстави актів від 20.06.2012р. та 17.07.2012р. начальником сектору судових будівельно-технічних експертиз відділу експертиз Запорізької ТПП судовим експертом ОСОБА_7 складений висновок серії БТЕ №0400364 експертного дослідження №ОС-135 від 03.08.2012р.

Висновок має наступний зміст: за наслідками визначення вартості ремонтно-будівельних робіт у нежилому приміщенні №81 у підвалі літ.А-5 дома №26 по вул.Лермонтова у м.Запоріжжі, які необхідно виконати для усунення дефектів, які виникли внаслідок залиття, зафіксованого в актах комісії ЖЕД №6 від 20.06.2012р. і 17.07.2012р. кошторисна вартість складає 21552грн.

При цьому, до кошторису включено пункти: кошторисний прибуток, кошти на покриття адміністративних витрат будівельно-монтажних організацій, ПДВ.

Позивач не надав доказів, що роботи за вказаним кошторисом проводилися будівельно-монтажниими організаціями, що роботи були проведені та виконавець цих робіт є платником ПДВ.

Вказане дає підстави для висновку про недоведеність вартості ремонтно-будівельних робіт, необхідних для відновлення нежитлового приміщення позивача.

Крім того, у вказаному кошторисі в основу розрахунку вартості лінолеуму, який підлягає заміні, покладено розміри, які не відповідають розмірам приміщень. У стовпці 4 при розмірі приміщень: коридорі № 3 (S= 2,92кв.м) та кабінетах № 8 (S= 29,9кв.м), № 9 (S= 15,7кв.м), № 10 (S= 10,6кв.м) кількість лінолеуму вказана 102кв.м. У кошторисі відображено вартість робіть з ремонту тинку та вартість заміни плінтусів. При цьому в актах від 20.06.2012р. та 17.07.2012р. не відображено пошкодження тинку, плінтусів.

Виявлене завищення дає підстави критично оцінювати наданий кошторис та висновок експертного дослідження №ОС-135 від 03.08.2012р.

Акт комісії ЖЕД-6 від 25.10.2012р. складений відносно технічного стану належного позивачу нежитлового приміщення.

В акті відображено, що у приміщеннях № 3 (S= 2,92кв.м) та кабінетах № 8 (S= 29,9кв.м), № 9 (S=15,7кв.м), № 10 (S= 10,6кв.м) спостерігається сирість, відшарування водоемульсійної краски від стін, сліди від залиття на стелі.

Даний акт суперечить актам від 20.06.2012р. та 17.07.2012р., в яких відображено пошкодження на стінах шпалер, а не водоемульсійної краски.

Крім того, позивачем не надано доказів, що технічний стан належного йому нежитлового приміщення 25.10.2012р. є наслідком залиття приміщення 20.06.2012р.

06.02.2013р. комісія ЖЕД-6 склала акт технічного стану нежитлового приміщення, належного позивачу. В акті зазначено, що у приміщеннях № 3 (S= 2,92кв.м) та кабінетах № 8 (S= 29,9кв.м), № 9 (S=15,7кв.м), № 10 (S= 10,6кв.м) спостерігається сирість з проявами грибку, часткове відшарування шпалер.

Аналізуючи акти від 20.06.2012р., 17.07.2012р., 25.10.2012р., 06.02.2013р. необхідно зробити висновок, що зазначені у них відомості щодо пошкодження приміщення суперечливі. Так, перші два акти відображають повне псування шпалер стін у всіх приміщеннях, третій акт від 25.10.2012р. вказує на відшарування на стінах водоемульсійної краски, а акт від 06.02.2013р. знову вказує на пошкодження шпалер на стінах.

При цьому акти від 25.10.2012р., 06.02.2013р. містять припущення щодо пошкоджень нежитлового приміщення позивача внаслідок залиття, яке відбулося 20.06.2012р., без зазначення будь-яких підстав для такого висновку.

Вказані докази колегія суддів оцінює критично і вважає, що з наведених підстав вони не містять обєктивних відомостей щодо предмету спору і не доводять позовних вимог.

За встановлених обставин відсутності доказів повязаності стану нежитлового приміщення позивача у лютому 2013р. з залиттям у червні 2012р. немає підстав для задоволення вимог про стягнення 6925,20грн. згідно складеного ПП ОСОБА_8 кошторису ремонту вказаного приміщення та 4485,80грн. витрат на придбання матеріалів.

Надані до апеляційного суду позивачем довідка начальника ЖЕД-6 від 20.06.2012р. щодо того, що 20.06.2012р. на дзвінки ОСОБА_4 володільцю АДРЕСА_3 ніхто не відповідав, лист керівника ЦОК№261 ПАТ «Акцент-Банк» щодо незначного затоплення їх приміщення 19.06.2012р. водою з кв.64, колегія суддів відхиляє в якості доказів позовних вимог, оскільки позивач мав надати їх до суду першої інстанції до попереднього судового засідання або до початку розгляду справи по суті, перешкод для чого не мав. Крім того, вказані письмові докази видані від імені юридичних осіб, проте, не містять реквізитів документів, не мають відомостей щодо реєстрації вихідної кореспонденції та підтвердження повноважень осіб, які їх підписали, на видачу документів від імені юридичних осіб.

Під час апеляційного розгляду справи за клопотанням сторін допитані свідки.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що на час залиття підвального приміщення була майстром ЖЄД та 25.06.2012р. заходила до квартири ОСОБА_5, де здійснювався ремонт і бачила демонтовані батареї опалення та сліди затоплення.

Вказані показання свідка суд відхиляє з тих підстав, що остання, будучи майстром ЖЄД (посадовою особою) не зафіксувала набуті нею відомості офіційно та своєчасно у документах ЖЄД, що унеможливлює перевірку достовірності її показів.

Показання свідка ОСОБА_13, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 суд відхиляє, оскільки останній пояснив про витікання води з-під двері квартири на першому поверсі, проте особисто як у квартирі відповідача, так і у нежитловому приміщенні позивача не був і, відповідно, обставин залиття не бачив.

Показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 в тій частині, що кожен з них 20 червня 2012р. був у квартирі ОСОБА_5, в якій батареї опалення зняті не були та слідів води не було, суд приймає до уваги. Свідок ОСОБА_15 показав, що ОСОБА_5 розповів, що вночі затоплений підвал, але до нього робітники ЖЄД не приходили. Хоча вказані свідки є знайомими особами родини відповідача, проте, особистої зацікавленості у вирішенні справи не мають, тому суд не відхиляє їх показання.

З причин непроведення працівниками ЖЕД-6 огляду квартири відповідача суд не вбачає підстав для висновку про залиття нежитлового приміщення позивача з квартири відповідача та з його вини.

Сам по собі факт тотального залиття нежитлового приміщення позивача, яке має вдвічі більшу площу, ніж квартира відповідача, не доводить ані обставини залиття його приміщення саме відповідачем та за винних дій останнього.

До складених працівниками ЖЕД-6 вищевказаних актів суд ставиться критично, оскільки жоден з актів не свідчить про повне та ретельне обстеження усіх приміщень, розташованих над приміщенням позивача, не відображає, що працівники ЖЕД-6 намагалися зясувати дійсні причини залиття приміщення позивача.

Крім того, ЖЕД-6 будучи структурнім підрозділом житлово-експлуатаційного органу, відповідального за технічний стан будинку, є особою, зацікавленою в ухваленні рішення саме проти відповідача, оскільки у такому випадку рішенням суду встановлюється їх непричетність до залиття приміщення позивача.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивач в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язаний на засадах змагальності переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Відповідно до ч. 1 ч і ч. 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Матеріальна шкода відшкодовується особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи (п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27 березня 1992 року).

Позивачем всупереч наведеним нормам процесуального права не надано переконливих, припустимих та належних доказів позовних вимог, предявлених до ОСОБА_5, ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги по суті спору знайшли своє підтвердження.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не врахував, що обставини на підтвердження позову позивачем доведені не були. Висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням вищевказаних норм процесуального і матеріального права, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення в справі про відмову в задоволенні позову.

В частині вимог апелянта про стягнення з ОСОБА_4 6500грн. понесених витрат на правову допомогу колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Види судових витрат визначені в ст.79 ЦПК, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до ст. 88 цього Кодексу.

Згідно розяснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК.

Клопотання у відповідності до ст. 56 ЦПК України щодо допуску до участі в судовому засіданні адвоката, як особи, що надає правову допомогу, не заявлено. Ухвала з цього питання не постановлялася. Згідно ст. 56 ЦПК України процесуальні права особи, яка надає правову допомогу є обмеженими, вона за законом не входить до кола осіб, які беруть участь у справі і у судовому засіданні має право лише бути присутньою.

У судових засіданнях апеляційного суду адвокат ОСОБА_9 брала участь як представник відповідача, користуючись усіма права сторони у справі.

За таких обставин понесені відповідачем ОСОБА_5 витрати з оплати послуг адвоката не входять до передбаченого ст. 79 ЦПК України складу судових витрат і не підлягають стягненню на його користь.

В силу ст.88 ЦПК Україні підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 192,52грн. витрат з оплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 грудня 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 192грн.52коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: