09 вересня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова
в складі: головуючого судді Леньо С.І
з участю секретаря Станько Р.О.
представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву позивача ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, -
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12.05.2015р. позовні вимоги у вказаній вище справі задоволені частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 172 917 грн. (сто сімдесят дві тисячі девятсот сімнадцять грн.). Вирішено питання щодо судових витрат, які складаються з судового збору.

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки задовольняючи частково позовні вимоги, суд не вирішив питання про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу. Згідно копії платіжного доручення, розмір таких витрат становить 4 000 грн., які повністю оплачені позивачем на рахунок адвокатського обєднання за надані послуги, повязані із веденням справи.

В судове засідання позивач та його повноважний представник не зявились, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Позивач скерував до суду заяву про вирішення питання ухвалення додаткового рішення у його відсутності. Відповідно до ч.3 ст. 220 ЦПК України його присутність не є обовязковою.

Відповідач ОСОБА_1, її повноважний представник ОСОБА_2, а також повноважний представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 в судовому засіданні обґрунтованість заяви про ухвалення додаткового рішення заперечили, оскільки вважають, що суд, задовольнивши позовні вимоги частково, відмовляючи в задоволенні решти, в тому числі, відмовив і в стягненні витрат на правову допомогу. Тому, вважають що вказане питання вирішено рішенням від 12.05.2015р. і тому в ухваленні додаткового рішення просять відмовити.

Зясувавши обставини справи, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення виходячи з наступного.

У відповідності до п.6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

До витрат, повязаних з розглядом справи, які є однією із складових судових витрат, згідно вимог ст. 79 ЦПК України, серед інших відносяться також витрати на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, під час її розгляду позивач долучив копію квитанції про оплату витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн. (а.с.88). Оригінал платіжного документа до матеріалів справи не долучено.

Як розяснив Пленум ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справу в п. 26 Постанови № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

В п. 41 цієї постанови зазначено, якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

З огляду на те, що на час розгляду справи суду не надавались належні докази витрат на правову допомогу, які згідно розяснень суду касаційної інстанції можуть бути лише в оригіналі, стягувати такі кошти підстав немає.

Крім цього, до матеріалів справи під час її розгляду також не було долучено розрахунку цих витрат, що згідно п. 48 згаданої вище Постанови також є підставою для відмови в задоволенні цих вимог.

Що стосується позиції сторони відповідачів, її слід визнати неспроможною. Рішенням суду від 12.05.2015р. відмовлено в задоволенні інших, саме позовних вимог, тобто вимог матеріально-правового характеру, які були предметом позову і під час розгляду справи було вирішеним лише питання судових витрат, які стосувалися судового збору, як про це зазначено в мотивувальній частині рішення.

Питання про стягнення витрат на правову допомогу, як складових судових витрат, під час розгляду справи залишилось не вирішеним, а відтак, його слід вирішити саме у спосіб ухвалення додаткового рішення, проте у задоволенні цієї вимоги, з наведених вище підстав, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 79, 84, 220 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Доповнити рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_1, ОСОБА_5 витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн. на користь ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С.І