Справа № 1505/3863/2012
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

23 листопада 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про звернення стягнення, та просить звернути стягнення на квартиру загальною площею 65,50 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ODD1G6 від 29.12.2007 року) ПАТ КБ «Приватбак» (49094, м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; Виселити ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані або проживають у квартирі загальною площею 65,50 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у органах МВС України; стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», юридична адреса: 49094, м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна Перемоги, 50, , рах. № 0001, МФО 305299 судовий збір у розмірі 796,36 грн.

Представник позивача у судове засідання не зявилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала..

Відповідачка у судове засідання не зявилась, згідно заяви просила справу розглядати за її відсутністю та винести рішення відповідно до чинного законодавства.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № ODD1G6 від 29.12.2007 року відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 30300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.12.2027 року.

Згідно ст.. 526, 527, 530 ЦПК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 05.04.2012 року має заборгованість 68906,36 грн., яка складається з наступного:

-29559,71 грн. - заборгованість за кредитом;

-23381,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-15965,62 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачка 29.12.2007 року уклали договір іпотеки № ODD1G6. Згідно з договором іпотеки ОСОБА_2 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 65,50 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 202000 (двісті дві тисячі) грн. 00 коп.

Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором , договором іпотеки та іншими матеріалами справи.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

За частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1 ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст.574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно ч.1 та ч. 3 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі інші види застав встановлюються законом.

Згідно ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.2 ст.590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, висловлюються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено.

Згідно ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною д припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" за №1255-ІУ від 18.11.2003 року, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим законом.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, в тому числі, 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяжування із застосуванням однієї із процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, яка передбачає і продаж обтяжувачем предмета застави шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою-покупцем.

При цьому пунктом 2 Розділу IX Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" за №1255-ІУ від 18.11.2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", також надано право Банку задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі, будь-якій особі-покупцю. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне нерухоме майно.

Згідно п. 23 Іпотечного договору, укладеного між позивачем та відповідачем по справі, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється шляхом позасудового врегулювання, або в примусовому порядку. Іпотекодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначений порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду:

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду

зазначаються :

- загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

- опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

- спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

- пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

- початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором, договором іпотеки, іншими документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням і процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покунцеві. Названі га інші повноваження надані іпотекодержателіо іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним.

Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно- правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Закон № 1304-VII) передбачено тимчасову заборону на примусове стягнення нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язання громадянина України за споживчими кредитами. Разом з тим примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за умови, якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в іншій погоджений сторонами строк. Оскільки відсутні докази про направлення відповідачці письмової вимоги банку про звільнення житлового будинку, то в задоволенні позовних вимог про виселення необхідно відмовити. Крім того, суд урахував, що відповідачка, яка разом з малолітніми дітьми проживають у будинку, що є предметами іпотеки, іншого житла не мають.

За змістом статті 109 ЖК УРСР особам, які виселяються із житлового будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Якщо в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, то підстави для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла відсутні.

Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору банк зобовязується надати відповідачці кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 29.12.2007 по 29.12.2027 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 30300,00 грн. на споживчі цілі, тобто судом встановлено, що кредитні кошти були надані відповідачці не для придбання житлового будинку, забезпеченого іпотекою, тому підстави для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла відсутні.

На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне відмовити у позові Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення.

Керуючись ч.1 ст.546, ч.1 ст.572, ч. 1 ст.574, ч.ч.1,3 ст.575, ст.590 ЦК України, ч.ч.1,5,6 ст.3, ч.1 7, ч. 1 ст.11, ч.1 ст.33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 10, 11, 81, 88, 209, 213, 214-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя