Справа № 455/224/14 Головуючий у 1 інстанції: Лойзик М.В.
Провадження № 22-ц/783/1591/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

при секретарі: Жукровській Х.І.,

з участю: прокурор Брищей В.І.,

Голови Грозівської сільської ради ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Старосамбірського району Львівської області на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року у справі за позовом прокурора Старосамбірського району в інтересах держави в особі Грозівської сільської ради Старосамбірського району до Фермерського господарства «Агропромисловий комплекс «Грозьово», треті особи: державна інспекція сільського господарства у Львівській області, Старосамбірська районна державна адміністрація про розірвання договору оренди земельної ділянки та знесення самовільно споруджених будівель і споруд, повернення ділянки у розпорядження сільської ради, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив прокурор Старосамбірського району Львівської області.

У поданій апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що судом першої інстанції при ухваленні зазначеного рішення неповно зясовано обставини, які мають важливе значення у справі та порушено норми матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції надано, на його думку, неправильну оцінку доказам, наявним в матеріалах справи, а саме: експертному звіту філії ДП «Укрдержбудекспертиза» у Львівській області щодо розгляду проектної документації, адже згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства виявлено порушення вимог ЗК України в результаті чого знято верхній родючий шар ґрунту, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, встановлено нецільове використання землі, про що також складено протокол. Також вважає, що судом надано неправильну оцінку фактам здійснення перевірок працівниками Державної інспекції сільського господарства у Львівській області щодо дотримання вимог земельного законодавства. Вказує, що на його думку, в разі здійснення забудови земельної ділянки фермерського господарства така земля перейде до земель житлової та громадської забудови. Зазначає, що обовязок використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням є першочерговим обовязок землекористувачів. На підставі вказаного, вважає, що здійснена відповідачем забудова здійснена без належних дозволів та фактично збудовані на землі, яка не відведена для цього та просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Встанволено, що 12.02.2014 року прокурор Старосамбірського району Львівської області звернувся в Старосамбірський районний суд Львівської області з позовом в інтересах Грозівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області до ФГ АП Грозьово про розірвання договору щодо оренди земельної ділянки та звільнення земельної ділянки, що використовується не за цільовим призначенням шляхом знесення самовільно споруджених будівель та споруд, повернення земельної ділянки у розпорядження сільської ради (а.с. 1-4).

Як вбачається із матеріалів справи (а.с. 28-35), та визнається сторонами, а відтак не потребує доказування, згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, спірний договір був укладений між Старосамбірською районною державною адміністрацією та ФГ АП Грозьово.

Частиною 1 ст.1 Закону України Про фермерське господарство встановлено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1, 2 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їхніми повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.134 ЗК України передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної або комунальної власності або права на них, зокрема у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Частиною 1 ст. 7 Закону України Про фермерське господарство (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)встановлено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

Крім того, згідно ч.1 ст. 8 Закону України Про фермерське господарство (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Відповідно до ст.ст.89, 91, 92 ЦК України у контексті ст.4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація юридичних осіб це засвідчення факту створення юридичної особи, на пісдтаві якої юридичної особа набуває цивільної правоздатності.

Пунктами а, в ч.1 ст.31 ЗК України встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися, у тому числі, із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі та отриманої таким в оренду земельної ділянки.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб ФГ АП Грозьово було зареєстовано 26.02.2013 року.

Відтак, на момент укладення оспорюваного договору, відповідач був зареєстрований як юридична особа.

Як вбачається із змісту позовної заяви прокурор звернувся до суду в порядку цивільного судочинства (а.с. 1-4).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно п.6 ч.1 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Проаналізувавши норми ст.17 КАС України, з врахуванням вищевказаного, виходячи із природи спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що спір, що виник підвідомчий господарським судам.

Аналогічну позицію займає і Верховний Суд України, який в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ розяснив, що земельні спори громадян з органами державної влади та органами місцевого самоврядування з питань надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у випадках, передбачених законодавством, а також спори з майнових питань, пов'язаних із земельними відносинами, за участю громадян, що є членами фермерського господарства, їхніх спадкоємців тощо розглядаються за правилами цивільного судочинства. Однак, оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі про надання чи продаж із земель державної або комунальної власності земельної ділянки для розширення господарства, підсудні господарським судам.

Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Колегія суддів вважає, що справа, рішення в якій оскаржується розглянена неповноважним судом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом суд» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, на підставі вказаного оскаржуване рішення слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись 303, 304, п.4 ч.1 ст. 307, ч.1 ст.310, п.3 ч.1 ст. 314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора Старосамбірського району Львівської області задовольнити частково.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_4