Справа № 368/889/15-ц
Провадження № 2/368/338/15
Рішення

іменем України

"18" червня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

з участю представника відповідача Старенького О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик справу за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець» про розірвання договорів оренди землі та зобов'язання повернути земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

представник позивача та позивач просять суд розірвати договір оренди земельної ділянки НОМЕР_1, укладений 10 березня 2009 року між ОСОБА_3 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Переможець», зареєстрований 10 березня 2009 року у Кагарлицькому районному відділі КРФ Центру ДЗК за № 47, зобов'язати Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Переможець» передати ОСОБА_3 :земельну ділянку, загальною площею 3,5600 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка належить останньому на підставі державного акту НОМЕР_3, розташовану на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, у стані, придатному для цільового використання, судові витрати стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець» на користь ОСОБА_3, посилаючись на те, що він, позивач по справі, 25 листопада 2004 року, згідно розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області від 17 серпня 2004 року № 462, отримав державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, площею 3,5600 га на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 261, з кадастровим номером НОМЕР_2.

Будучи власником земельної ділянки 10 березня 2009 року передав відповідачу, згідно договору оренди №104, у тимчасове оплатне строкове користування дану земельну ділянку.

Відповідно до п. 1.2 даного договору встановлено, що «предметом цього Договору є встановлення порядку використання Орендарем земельної ділянки для здійснення господарської діяльності та реалізації Орендодавцем своїх прав на земельну ділянку».

Діючи відповідно до умов договору він передав, а відповідач прийняв дану земельну ділянку, що підтверджується актом приймання-передачі.

Відповідно до ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, що відповідає договору укладеному між ним та відповідачем, а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до договору, а відповідно до ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

Статтею 32 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених умовами договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а відповідно до ст. 24 Закону України „Про оренду землі", орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ст. 141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати, а згідно до п.«в» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

За ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Перегляд умов договору здійснюється лише за взаємною згодою сторін, як це встановлено Законами України (Цивільний кодекс, Закон „Про оренду землі", Земельний кодекс), якими унормовано, що зміна договору допускається лише за взаємною згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач, отримавши в оренду земельну ділянку, користувався нею, господарював на ній, перешкод з його сторони йому не створювалось, але він ігноруючи його право власності, умови укладеного з ним договору, орендну плату виплачував в порядку та розмірах встановлених на свій розсуд, який не відповідав законодавству України.

Так згідно статті 1 Указу Президента України № 92/2002 від 02 лютого 2002 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" зі змінами внесеними згідно з Указами Президента України встановлено, що одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

В п. 4.4. договору оренди визначено, що орендна плата не може бути меншою від розміру встановленого законодавством, зокрема Указом Президента України № 92/2002 від 02 лютого 2002 року, але це не відповідає дійсності, так як орендна плата сплачувалась в меншому розмірі, ніж встановлено законодавством.

За ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі, а згідно ст. 21 даного Закону встановлено, що орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з п. 4.4. договору оренди розмір орендної плати переглядається по потребі сторін, але не частіше ніж один раз на рік, у разі: зміни умов господарювання, передбачених Договором; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

З часу укладення договору оренди земельної ділянки, 10 березня 2009 року, по час пред'явлення позову відповідачем в порушення п. 4.4. даного договору розмір орендної плати не переглядався, тим самим порушувались права позивача.

Так, з часу укладення договору оренди індекси інфляції змінювались, а саме: за 2009 рік + 12,3%; за 2010 рік 9,1%; за 2011 рік 4,6%; за 2012 рік - 0,2% (від'ємне значення); за 2013 рік + 0,5%; 2014 рік + 24,9%.

Тобто, за вказаний період кожні 2 роки поспіль (крім сумарної інфляції за 2011-2012 та 2012-2013 роки) індекс сумарної інфляції стабільно перевищував 5%, тим самим збільшувались ціни та тарифи, а також розмір земельного податку на коефіцієнт індексації.

Згідно зі ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно із п.4.1 договору оренди землі орендна плата сплачується в натуральній формі, можливо в грошовій формі.

Розміри орендної плати не разу не переглядались, так як ніяких додаткових угод укладено між сторонами не було.

Крім цього відповідно до п. 4.2 договору встановлено, що «форми орендної плати за оренду земельної ділянки на один рік, які встановлюються за домовленістю сторін, наведені в додатках до цього договору», але вони також відсутні, що суперечить ч. 5 ст. 22 Закону України «Про оренду землі».

Приймаючи до уваги збільшення індексу інфляції, цін та тарифів, перегляд розміру оренди плати мав відбуватися виключно вбік збільшення.

Таким чином, у порушення передбачених договором оренди землі зобов'язань орендарем не були укладені додаткові угоди, не було переглянуто розмір орендної плати за користування земельними ділянками у 2010-2014 роках, тобто протягом строку дії договору оренди землі, відбувалася систематична несплата орендної плати (з урахуванням її своєчасного перегляду), яка мала сплачуватися орендодавцю у відповідності із умовами укладеного договору оренди земельної ділянки.

Під систематичністю несплати орендної плати, як підстави розірвання договору оренди земельної ділянки, розуміється несплата орендарем орендної плати у строки передбачені договором оренди, у розмірі, який встановлений сторонами в договорі, з порушенням умов внесення орендної плати.

Крім цього відповідачем в порушення п.4.3. договору оренди землі не проводилась індексація орендної плати.

Відповідачем в порушення ч. 4 ст. 22 Закону України «Про орендну землі» не було враховано, що «орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі; за добровільним рішенням власника орендна плата встановлюється у натуральній формі», але відповідачем від нього будь-якого погодження не отримувалось, його пропозиції ігнорувались.

Орендна плата, яка видавалась в натуральній формі розрахувалась за завищеними цінами.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що «орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця», але відповідач не отримавши від нього письмової згоди, не повідомивши його письмово, передав земельну ділянку інший юридичний особі в суборенду.

При цьому, передавши земельну ділянку в суборенду, її державну реєстрацію не провів, тим самим порушив права договору оренди та його право власності на земельну ділянку.

Не доводячи справи до судового розгляду, вважаючи за необхідне врегулювати спірні питання за взаємною згодою, відповідно до п.3.2 договору, Закону України «Про оренду землі» він звернувся до відповідача про розірвання договору оренди землі та повернення мені земельної ділянки.

Відповідач відмовився особисто прийняти від нього дану заяву, тим самим проявив своє негативне відношення до нього, проігнорував можливість вирішення спору в позасудовому порядку та змусив подати його заяву по пошті.

З часом відповідач своїм листом, вказавши на правову позицію Верховного Суду України, ігноруючи інші позиції даного суду з цієї категорії спірних правовідносин, свої дії, які не відповідають договору оренди земельної ділянки, законодавства України, вказав, що розірвання договору оренди на даний час не можливий, тим самим відповідач відмовився від вирішення виниклого між ними спору в позасудовому порядку.

За правилами ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Виходячи з вищевказаного він, по вині відповідача, який сплачував орендну плату в розмірі, меншому встановленого пунктом 1 Указу Президента України №92/2002 від 02 лютого 2002 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)", завищував ціни на сільськогосподарську продукцію, яка передавалась в якості орендної плати, не здійснював перегляд розміру орендної плати один раз на два роки у разі, в тому числі, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, в тому числі, внаслідок інфляції; передав земельну ділянку в суборенду без його згоди, був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, що згідно з ч.2 ст.651 ЦК України є підставою для розірвання договорів за рішенням суду.

Представник відповідача позовні вимоги позивача не визнав та заперечував проти позову повністю і просив суд у їх задоволенні відмовити з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем існують договірні відносини. Орендна плата відповідачем позивачу виплачувалася в повному обсязі у строк, що вказаний у договорі. Додаткових угод не укладали, оскільки для цього не було підстав. Дана земельна ділянка перебуває в оренді у відповідача і ніяких суборенді щодо даної земельної ділянки не існує, тому підстав для задоволення позовних вимог позивачу не має.

Вислухавши позивача та представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає у задоволенні позовних вимогах позивачу необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_3 від 25.11.2004 р. є власником земельної ділянки площею 3,5600 га, яка знаходиться на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

10 березня 2009 року між сторонами - позивачем ОСОБА_3 та СТОВ «Переможець» було укладено договір НОМЕР_1 оренди земельної ділянки строком на десять років, зареєстрований відповідно до вимог законодавства у Кагарлицькому районному відділі КРФ "Центр ДЗК", про що в книзі записів реєстрації Договорів оренди земельних ділянок вчинено запис від 10.03.2009 року за № 47.

Актом приймання - передачі земельної ділянки від 10.03.2009 року відповідно договору ОСОБА_3 передав, а СТОВ «Переможець» отримав земельну ділянку. Земельну ділянку передана в належному стані придатному для її цільового використання відповідно до Договору оренди земельної ділянки.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на час укладання договору згідно п. 2.1.2 становила 56 036,10 грн.

Згідно із п. 4.1 договору оренди землі за домовленістю сторін орендна плата сплачується в натуральній формі, а саме: зерно в кількості - 1500 кг., цукру в кількості - 100 кг, олії в кількості 6 л та крупи в кількості 6 кг, а за бажанням однієї із сторін може здійснюватись в грошовій формі.

Згідно п. 4.4 розмір орендної плати не може бути меншим від розміру, встановленого чинним законодавством, зокрема, Указом Президента України від 02.02.2002 р. № 92/2002. Розмір середньої орендної плати переглядається по потребі сторін, але не частіше ніж 1 раз на рік, у разі:

· зміни умов господарювання, передбачених договором;

· погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

· в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 4.5 Договору оренди землі орендар виплачує орендну плату один раз на рік після збирання врожаю, а саме: з 01 вересня по 31 грудня в рік збирання врожаю. Орендна плата сплачується орендарем лише за періоди користування, які починаються з весняними польовими роботами та закінчуються збиранням врожаю орендарем. За погодженням сторін строки виплати орендної плати можуть бути змінені.

Пунктом 4.3 договору оренди земельної ділянки орендна плата, враховуючи невиплачену, підлягає індексації у відповідності з положенням затвердженим Постановою КМУ від 12.05.2000 р. №783 „Про проведення індексації грошової оцінки земель".

Згідно листа управління Держземагентства у Кагарлицькому районі вбачається, що вартість земельної частки (паю) за даними технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки власникам земельних часток (паїв) на території Кагарлицького району Київської області з урахуванням коефіцієнтів індексації по Кадомській сільській раді становить: станом на 2009 рік - 55 087,11 грн. станом на 2010 рік - 58 338,35 грн. станом на 2011 рік - 58 338,35 грн. станом на 2012 рік - 102 442,14 грн. станом на 2013 рік - 102 442,14 грн. станом на 2014 рік - 102 442,14 грн.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана чинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

За правилами ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням положень цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Отже, основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі, при цьому він не наділений правом втручатися у господарську діяльність орендаря.

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами договір оренди земельної ділянки укладений у письмовій формі, він пройшов відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивача було спрямоване на укладання договорів оренди.

Стаття 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства проголосила свободу договору, свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частиною 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім стоків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 2 Закону України «Про плату за землю» (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Грошова оцінка земельної ділянки щороку за станом на 1 січня уточняється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 783 (яка діяла на час укладення договору оренди), грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення індексується станом на 1 січня поточного року на коефіцієнт, за результатами якого проводиться індексація.

Згідно з п. 1 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 р. № 213, нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів» від 31.10.2011 р. № 1185 пункт 5 Методики доповнено новим абзацом такого змісту: «Для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 1 липня 1995 року (з урахуванням індексації), застосовується коефіцієнт 1,756» та доповнено пункт 19-1 змісту: «Показники нормативної грошової оцінки гектара ріллі окремої земельної ділянки, проведеної станом на 1 липня 1995 року, застосовуються із коефіцієнтом, що визначений абзацом другим п. 5 цієї Методики».

Таким чином, встановлено, що збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки позивача з 01.01.2012 р. до 102 442,14 грн. сталося у зв'язку з перерахуванням нормативної грошової оцінки.

Частиною 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

За змістом ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В матеріалах справи містяться розрахунки за земельний пай згідно договору оренди земельної ділянки за період 2009 - 2014 роки, де також додано відомості про отримання продуктів та платіжні відомості про сплату СТОВ «Переможець» орендної плати за оренду землі за 2009-2014 роки відповідно до яких, ОСОБА_3 отримував орендну плату, розмір якої відповідає п. 4.1 договору оренди у натуральній формі та грошовому виразі. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Водночас, розрахункові відомості підтверджують факт отримання позивачем орендної плати за 2009 - 2014 роки відповідно до умов договору оренди землі від 10 березня 2009 року, що засвідчено його особистим підписом.

Окрім того, як позивачем, так і його також було підтверджено, що позивач отримував все те, що зазначено у відомостях наданих представником відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Ст. 24 вказаного Закону визначено права та обов'язки орендодавця, його ст. 25 на орендаря покладено обов'язки приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу державної податкової служби.

За умовами ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Твердження позивача та його представника про те, що розмір орендної плати не переглядався, оскільки від відповідача не надходило такої пропозиції, суд не може взяти до уваги, оскільки відповідно п. 4.4 договору оренди земельної ділянки вказане питання урегульовано. Окрім того, сам позивач не звертався до відповідача з пропозицією щодо перегляду розміру орендної плати та внесення змін до договору оренди, а тому не можливо погодитись із доводами позивача та його про порушення відповідачем умов укладеного договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

З огляду на правила розподілу доказування, заявивши вимоги про розірвання договору оренди, саме на позивача покладено обов'язок з доведення факту дійсного порушення його прав, яке, на його думку, полягає у невиконанні орендарем договірних зобов'язань.

За умовами ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Однією з істотних умов договору оренди землі (ст. 15 Закону України «Про оренду землі») є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частиною 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім стоків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 2 Закону України «Про плату за землю» (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Грошова оцінка земельної ділянки щороку за станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Судом встановлено і це підтверджується довідками відділу Держкомзему, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, належної позивачеві, на 2009 рік визначена в сумі 55 087 грн. 11 коп., на 2010 - 2011 р. р. визначена 58 338,35 грн. та за 2012 - 2014 р.р. - становить 102 442,14 грн.

Таким чином, оскільки розмір орендної плати мав обчислюватися з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі, а за період з 2011 до 2014 роки коефіцієнт індексації грошової оцінки землі був незмінним, проте відповідач проводив оплату орендної плати в більшому, ніж передбачено договором, розмірі.

При цьому, докази звернення позивача до відповідача з заявою про зміну умов договору оренди в частині способу проведення виплати орендної плати в матеріалах справи відсутні, додаткової угоди до договору оренди землі про зміну порядку виплати орендної плати між сторонами укладено не було.

Будь - яких даних позивачем чи його представником не надано будь - яких відомостей, що належним чином підтверджено про те, що відповідач передав земельну ділянку іншій юридичній особі в суборенду.

Отже, представником позивача не надано доказів порушення договірних зобов'язань, а також порушення відповідачем земельного законодавства, і відповідно до ст.ст. 21-25, 27, 32 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 651, 652 ЦК України обставини, на які позивач посилався, не дає зробити висновку про наявність цивільно-правових підстав для розірвання договору оренди землі, тому суд позивачу відмовляє у задоволенні позовних вимогах в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", Земельним кодексом України, ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимогах ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець» про розірвання договорів оренди землі та зобов'язання повернути земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: І. І. Шевченко