АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2-753/5137/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Шклянка М.П. апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Кравець В.А.

при секретарі - Івановій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 липня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 липня 2015 року в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дарницького районного суду м.Києва від 27 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що на підставі досліджених доказів судом встановлено та визнано факт наявності реальних невідшкодованих йому збитків, завданих внаслідок пошкодження його автомобіля з вини відповідача, проте, не вирішено порядок їх відшкодування. Не вирішено судом також питання про відшкодування понесених ним збитків по оплаті вартості автотоварознавчого дослідження в розмірі 1235,00 гривень, чим порушено вимоги ст..ст. 213, 214 ЦПК України. Безпідставно до правовідносин, що виникли у даній справі судом першої інстанції не застосовано положення ст. 1194 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. ПРАТ « Страхолва компанія « УНІКА», в якій було застраховано ОСОБА_4 його цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, виплатила на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в межах страхової суми в розмірі 49 500, 00 гривень, а решту невідшкодованої суми за мінусом вартості залишків автомобіля повинен відшкодувати позивачу відповідач. Проте, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди відповідачем ОСОБА_4, який є винною особою у скоєнні ДТП. Безпідставним є посилання суду першої інстанції на договір добровільного страхування відповідальності ОСОБА_4 за шкоду заподіяну третім особам від 05.12.2014 року № 15510, який був укладений між ПрАТ « Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_4, оскільки даний договір оспорюється третьою особою у справі. Помилковим є висновок суду про відмову в задоволенні його позову про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат по оплаті вартості оренди автомобіля, так як він підтвердив понесені витрати по оплаті оренди. Незаконним є рішення суду також в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 25 000,00 гривень, так як факт заподіяння моральних страждань є доведеним, а вказаний розмір моральної шкоди відповідає характеру та тривалості його моральних страждань.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та представник третьої особи: Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в судове не з»явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, страхова компанія надала клопотання про проведення судового засідання у відсутності її представника, відповідач причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 16.12.2014, приблизно о 21 годині 20 хвилин, по проспекту П. Григоренка - вулиця Гришка в м.Києві сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля « Мерседес - Бенц» державний номер НОМЕР_1 під керуванням його власника ОСОБА_4 та автомобіля «Ніссан Альмера», державний номер НОМЕР_2, під керуванням його власника ОСОБА_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнаний ОСОБА_4 відповідно до постанови Дарницького районного суду м.Києва від 30 грудня 2014 року.

Внаслідок скоєної ДТП автомобіль «Ніссан Альмера», державний номер НОМЕР_2, який належить позивачу, був технічно знищений. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження про відшкодування матеріальної шкоди № 2512-1 від 29 грудня 2014 року, проведеного Бюро експертиз та оцінки «Бюмекс», на замовлення позивача, вартість відновлювальних робіт мала скласти 254 885,13 грн., а вартість автомобіля на момент ДТП складала 117 937, 01 грн.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Так як витрати на ремонт автомобіля перевищили його вартість на момент ДТП і річ була визнана «знищеною», позивач після проведення експертиз, реалізував залишки свого автомобіля за 12 500 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка гр. ОСОБА_6, обравши відшкодування шкоди у вигляді грошової компенсації.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА» згідно з Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», що підтверджується полісом №АІ/ 7236954, страхова сума за шкоду заподіяну майну 50 000,00 гривень, франшиза- 0..

17 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ « Страхова компанія « УНІКА» з заявою про виплату страхового відшкодування та надав всі необхідні документи.

20 лютого 2015 року Приватне акціонерне товариство « Страхова компанія « УНІКА» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 49 500,00 гривень.

Крім того, відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 15510 від 05 грудня 2014 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_4 , цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 за шкоду, заподіяну майну третіх осіб була застрахована в межах страхової суми 100 000,00 гривень , франшиза-0.

ОСОБА_3 25.12.2014 року звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з повідомленням щодо ДТП та подав заяву про отримання страхового відшкодування з необхідними документами. Проте, 13.02.2015 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» надала ОСОБА_3 відповідь про те, що такого договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності з ОСОБА_4 не укладалось, а тому підстави для виплати страхового відшкодування відсутні.

13 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з нього невідшкодованої матеріальної шкоди в розмірі 56 672,01 грн., 2 380 доларів США витрат на оренду автомобіля та 25 000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди на підставі ст.. 1187, 1194, 1167 ЦК України..

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_4 на його користь невідшкодованої матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля ОСОБА_3 при дорожньо-транспортній пригоді, суд 1-ї інстанції посилався на те, що відповідно до копії договору № 15510 від 05.12.2014 року, відповідач ОСОБА_4 застрахував свою цивільну відповідальність, уклавши також з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» договір добровільного страхування цивільної відповідальності. Ліміт страхової суми за заподіяну шкоду по вказаному договору складає 100 000, 00 грн., що має покрити завдану позивачеві шкоду в повному обсязі. ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» було залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. З наданої суду копії страхової справи встановлено та підтверджено наявність вказаного договору добровільного страхування цивільної відповідальності відповідача. Позивач та його представник в судовому зсіданні наполягали на своєму позові до ОСОБА_4. клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача не заявляли, а тому підстав для стягнення невідшкодованої частини матеріальної шкоди з ОСОБА_4 немає.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки.

Частиною 2 даної статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1.4, 1.6, 1.7 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час настання ДТП) особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час настання ДТП) встановлено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно зі ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час настання ДТП), у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 даного Закону (в редакції, яка діяла на час настання ДТП),у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Оскільки вина ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 грудня 2014 року судом достовірно встановлена, а його цивільно-правова відповідальність, як власника автомобіля « Мерседес - Бенц» державний номер НОМЕР_1, була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА» згідно з полісом №АІ/ 7236954, страхова сума за шкоду заподіяну майну 50 000,00 гривень, франшиза- 0 та у Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія» відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 15510 від 05 грудня 2014 року, . за шкоду, заподіяну майну третіх осіб в межах страхової суми 100 000,00 гривень , франшиза-0, а невідшкодована сума матеріальної шкоди за мінусом виплаченого ПрАТ «СК «УНІКА» страхового відшкодування у розмірі 49 500,00 гривень та вартості залишків автомобіля в розмірі 12 500,00 гривень, становить 55 937,01 грн. то суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення вказаної матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_4, так як ліміт відповідальності другого страховика, у якого застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» становить суму 100 000,00 гривень, що значно перевищує розмір шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду першої інстанції на договір добровільного страхування відповідальності ОСОБА_4 за шкоду заподіяну третім особам від 05.12.2014 року № 15510, який був укладений між ПрАТ « Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_4 є безпідставним, так як даний договір оспорюється третьою особою у справі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, так як вказаний договір у встановленому законом порядку недійсним не визнаний, а тому є чинним і підлягає виконанню страховиком.

Обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення з відповідача ОСОБА_4 понесених ним витрат по оплаті вартості оренди автомобіля « Субару», державний номер НОМЕР_3, на підставі договору оренди, укладеного 20 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_7 за недоведеністю вказаних позовних вимог, так як позивач, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження сплати ним за оренду вказаного автомобіля 2 380 доларів США.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він підтвердив понесені ним витрати по оплаті вартості оренди автомобіля, а суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, колегія суддів вважає безпідставними, так як вони не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Обгрунтовано суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на його користь понесених ним витрат по оплаті вартості висновку експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1235,00 грн., так як розмір матеріальної шкоди вже було визначено на підставі звіту № 56/21.12.14, складеного ТОВ « Юніверсал-Асістанс, проведеного на замовлення ПАТ « Страхова компанія « УНІКА», вказаний висновок був зроблений на замовлення позивача і доказів оплати ним вартості проведення експертних робіт матеріали справи не містять.

Проте , колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля та вимушених змін в його житті з огляду на таке.

У відповідності до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, колегія суддів, вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди та фактично знищення автомобіля позивача, останньому була заподіяна маральна шкода, так як він переніс сильні душевні хвилювання, змушений був докладати додаткових зусиль для відшкодування завданих збитків та організації свого життя.

Визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, колегія суддів враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, доведеність обсягу страждань та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 2000,00 гривень..

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення Дарницького районного суду м.Києва від 27 липня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 2000,00 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст..ст. 1187, 1194ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 27 липня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_4 ( код платника податку НОМЕР_4) на користь ОСОБА_3 ( код платника податку НОМЕР_5) у відшкодування моральної шкоди 2000,00 ( дві тисячі)гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: