У Х В А Л А

Іменем України

02 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді - Куцина М. М.

суддів - Собослоя Г. Г., Павліченка С. В.

при секретарі - Чейпеш С. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах відповідача ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року, по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 14.07.2006 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNH4KS97830334, відповідно до якого позивач надав відповідачу споживчий кредит на суму 6200 грн., із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на місяць на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту до 09.07.2010.

30.04.2009 року Банк змінив своє найменування з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», серія А01 № 054809 від 17.07.2009.

Оскільки взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № DNH4KS97830334 від 14.07.2006 відповідач не виконав, станом на 04.09.2014 утворилась заборгованість в розмірі 65529,24 грн., що складається з наступного: 4140,00 грн. - заборгованість за кредитом; 18294,80 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 39 497.81 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 500.00 грн. - штраф ( фіксована частина); 3096.63 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року позов Публічно акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KS97830334 від 14.07.2006 в розмірі 41031, 43 грн. , з яких : 4140,00 грн. - заборгованість за кредитом; 18294,80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 15000 грн. - пеня, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3096,63 грн. - штраф (процентна складова). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Представник відповідача оскаржив в апеляційному порядку вказане рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанцї норм процесуального та матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частково задовольняючи позов ПАТ КБ «Приватбанку» суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору , внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, , що 14.07.2006 між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № DNH4KS97830334, відповідно до якого відповідач отримав строковий споживчий кредит в сумі 6200.00 гривень на строк до 14 січня 2010 року включно при умові сплати за користування кредитом процентів у розмірі 25.08 % в місяць на суму залишку заборгованості.

Відповідачеві наданий кредит на умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) ( Стандарт ) у редакції , які затверджені Наказом позивача за №391 від 21 березня 2006 року.

Відповідно до укладеного договору, сторони узгодили, що позичальник доручає банку, без додаткового погодження, перерахувати кредитні кошти в день надання в сумі 5000 грн. на поточний рахунок ПП ОСОБА_4 (меморіальний ордер від 14 липня 2006 року № 60714ВО19S) а також комісію, зазначену в п 2.2. Умов. Згідно з п. 4.2 Умов, при порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 5.1 Умов, надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») при порушенні будь - якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п. 3.2.2., 3.2.3 Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Пунктом 5.3 вказаних Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежу по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості. Також, відповідно до п. 5.4 Умов, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 5.1, 5.2, 5.3 цих Умов, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконане позичальником.

Як передбачено п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ( Розстрочка) ( Стандарт ) у редакції , які затверджені Наказом позивача за №391 від 21 березня 2006 року., терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 53 ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ч. 1 ст. 627, п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Оскільки позичальник взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № DNH4KS97830334 від 14.07.2006 не виконав, у зв'язку з чим станом на 04.09.2014 утворилась заборгованість в розмірі 65529,24 грн., що складається з наступного: 4140,00 грн. - заборгованість за кредитом; 18294,80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 39, 497.81 грн. - пеня за несвоєчастніть виконання зобов'язання кредитним за договором : штрафи, відповідно до пункту 5,3 Умов та правил надання банківських послуг ; 500.00 грн. - штраф( фіксована частина); 3096.63 грн. - штраф процентна складова)

Розмір боргу стверджується копією розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 04.09.2014. Вказані розрахунки складені, відповідно до умов кредитного договору .

Крім того, розрахунком заборгованості, стверджується факт того, що останній платіж зі сплати заборгованості за кредитним договором було здійснено 11.09.2012 року

На підставі ч.3 ст. 551 ЦК України, зменшено розмір стягнення пені з відповідача із суми 39, 497.81 гривень до 15 тис. гривень.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідачем, як позичальником за кредитним договором, була підписана заява позичальника з наміром отримати кредитні кошти у сумі 6200 гривень для купівлі телевізору, однак кредитні кошти кредитором позичальнику не були надані, та не було йому передано ПП ОСОБА_4 телевізора.

Відповідач у зв'язку з неукладенням кредитного договору та неотримання кредитних коштів та телевізору 29 листопада 2014 року звернувся із заявою до органу внутрішніх справ у порядку кримінального провадження і по даному факту відкрито кримінальне провадження.

Кредитором документально не підтверджено факту перераховання коштів на рахунок ПП ОСОБА_4 на прибання телевізора та факт передачі йому телевізора. Надані кредитором заява позичальника дадатком до якої є умови надання споживчого кредиту фізичним особам ( Разстрочка) ( Стандарт ) не містять інформації щодо дати затвердження. Судом першої інстанції не застосовано строк позовної давності щодо пені та штрафів.

Судова колегія вважає дані доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і такі, що підлягають відхиленню з наступних міркувань. Оскільки укладаючи кредитний договір, ОСОБА_2 ознайомився з умовами надання споживчого кредиту підписавши заяву позичальника ( а. с. 6-11) , і цим він стверджує факт того, що кредитодавець надав йому повну інформацію, оскільки ознайомивши з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, („ Розстрочка") ( „Стандарт „) у редакції наказу позивача за № 391 від 21 березня 2006 року, про що свідчить його підпис на заяві позичальника. До того ж, відповідно до акту прийому - передачі товару від 14.07.2006, відповідач відповідно до рахунку фактури № 82 від 14.07.2006 прийняв товар ( а.с. 7).

Також, судова колегія констатує, що ні відповідач ні його представник, які приймали участь у суді першої інстанції, заяв про застосування строків позовної давності у суді першої інстанції не подавали, кредитний договір та факт не отримання телевізору у судовому порядку не оспорювали.

Матеріалами справи доведений факт того, що відповідно до п.2.2 Умов надання споживчого кредиту, до укладеного договору сторони узгодили, що позичальник доручає банку без додаткового погодження, перерахувати кредитні кошти в день надання в сумі 5000 грн. на поточний рахунок ПП ОСОБА_4

Факт перерахування кредитних коштів стверджується копією меморіального ордеру від 14 липня 2006 року № 60714ВО19S, яка належним чином оформлена та завірена і міститься у матеріалах справи.

Отже, матеріалами справи стверджено, що відповідачем у суді першої та апеляційної інстанції визнається факт підписання заяви на умовах надання споживчого кредиту фізичним особам ( Разстрочка) ( Стандарт ) у редакції , які затверджені Наказом позивача за №391 від 21 березня 2006 року.

За таких обставин, суд першої інстанції, у відповідності до положень ст.ст. 526, 527, 530, 572, 591, 612, 625, 629, 625,1050-1054 ЦК України, правильно поклав на позичальника обов'язок погасити заборгованість за кредитним договором та сплатити неустойку .

Таким чином, судова колегія прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах відповідача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: