У Х В А Л А

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Зарудинецької сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання рішення незаконним, скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на будинок в порядку спадкування,

встановила:

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 23 липня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Зарудинецької сільської ради Ружинського району Житомирської області № 18 від 1 червня 2006 року.

Визнано незаконним свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1, видане виконкомом Зарудинецької сільської ради Ружинського району Житомирської області ОСОБА_5 13 квітня 2010 року.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 23 липня 2014 року скасовано частково та ухвалено нове, яким у задоволені позову в частині визнання незаконним рішення та свідоцтва про право власності на спірне майно відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 23 липня 2014 року в частині відмови у визнанні права власності в порядку спадкування та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 120, 126, 563 ЦК УРСР від 1963 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом та відмовляючи в частині визнання незаконним рішення і свідоцтва про право власності, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що виконавчий комітет сільської ради правомірно визнав за відповідачем право власності на спірний будинок, оскільки ОСОБА_5 була головою колгоспу двору з моменту його утворення та набула право власності на спірне майно в порядку статей 120-126 ЦК УРСР.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року суд касаційної інстанції виходив з того, що судами не з'ясовано коло спадкоємців ОСОБА_9, та не перевірено, чи входила до кола спадкоємців за законом ОСОБА_5 з урахуванням того, що на час смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 був чинним КпШС Української РСР, не перевірено, чи перебував ОСОБА_9 у шлюбі з іншою особою, що суттєво впливає на результати розгляду спору. Встановлюючи факт належності на праві приватної власності на момент відкриття спадщини ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 певного рухомого майна, суди не врахували, що вони вирішили питання про права особи, право та дієздатність якої втрачена, що не відповідає вимогам статей 28, 29 ЦПК України. Скасовуючи свідоцтво про право власності на житловий будинок, суди не врахували, що вказане свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Зарудинецької сільської ради Ружинського району Житомирської області, однак наявність підстав для винесення такого рішення судом не перевірено.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Зарудинецької сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання рішення незаконним, скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін

В.М. Сімоненко