У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою кредитної спілки «Християнська злагода», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, на рішення заступника начальника Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Руденка Віталія Володимировича за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року кредитна спілка «Християнська злагода» (далі - КС «Християнська злагода»), ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду з указаною скаргою, посилаючись на те, що заступником начальника Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Франківське ВДВС Львівського МУЮ) Руденко В.В. безпідставно застосовані норми п. 10 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», пп. 4.5.12, 4.5.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, оскільки зазначені норми не містять обмежень чи заборон щодо передачі майна кільком стягувачам одночасно у випадку подачі ними до органу виконавчої служби спільної заяви-згоди, а тим більше за згоди іпотекодержателя кредитної спілки. Зазначали, що з підписанням договору про відступлення права вимоги, кредитна спілка зменшила свою заборгованість перед кредиторами-вкладниками, які разом з цим набули право на іпотеку, право солідарного стягнення з боржника заборгованості, забезпеченою іпотекою, а тому посилання державного виконавця на ст. ст. 19, 24 Закону України «Про іпотеку» є безпідставні.

Ураховуючи наведене, заявники просили визнати постанови ВДВС Львівського МУЮ від 27 червня 2012 року про повернення виконавчих документів незаконними; визнати бездіяльність заступника начальника Франківського ВДВС Львівського МУЮ Руденка В.В. неправомірною; зобов'язати Франківський ВДВС Львівського МУЮ скласти та передати їм акт про придбання (реалізацію) предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 за початковою ціною у розмірі 1 076 781 грн шляхом зарахування цієї ціни своїх забезпечених вимог: КС «Християнська злагода» - на суму 439 635 грн 84 коп., ОСОБА_3 - на суму 166 830 грн, ОСОБА_4 - на суму 130 482 грн, ОСОБА_5 - на суму 46 388 грн, ОСОБА_6 - на суму 400 тис. грн.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27 листопада

2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2015 року, прийнято відмову кредитної спілки «Християнська злагода» від скарги. Провадження в частині вимог кредитної спілки «Християнська злагода» закрито. У задоволенні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просять скасувати вказані судові рішення та постановити нову ухвалу, якою задовольнити їх скаргу у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки стягувачі, як виявили бажання залишити за собою нереалізоване на прилюдних торгах майно, не внесли на рахунок відділу відповідну суму коштів, то державним виконавцем правомірно повернуто виконавчі документи стягувачам. Закриваючи провадження у справі в частині вимог КС «Християнська злагода», суд першої інстанції виходив із того, що оскільки голова спілки, діючий в межах наданих йому повноважень, відмовився від скарги на постанову державного виконавця від 27 червня 2012 року, тому є підстави для закриття провадження у справі у цій частині.

Апеляційний суд погодився з такими висновками. Крім того, апеляційний суд виходив з того, що КС «Християнська злагода» не уступала своє право як іпотекодержателя новим кредиторам - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, останні прийняли на себе право часткової вимоги, що належить КС «Християнська злагода» в частині сум заборгованості первісного кредитора перед новими кредиторами згідно судових рішень.

Однак повністю погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судами встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 6 травня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_10, ОСОБА_11 в межах 605 тис. грн, з ОСОБА_12 в межах 30 тис. грн на користь: КС «Християнська злагода» - 439 635 грн 84 коп., ОСОБА_4 - 130 482 грн, ОСОБА_5 - 46 388 грн, ОСОБА_3 - 166 830 грн, ОСОБА_6 - 400 тис. грн шляхом звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Постановами заступника начальника Франківського ВДВС Львівського МУЮ Руденка В.В. були відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа, видано Франківським районним судом м. Львова 31 травня 2011 року на користь КС «Християнська злагода», ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на виконання зазначеного рішення суду від 6 травня 2011 року.

Листом від 22 травня 2012 року № В-2/8185 начальник Франківського ВДВС Львівського МУЮ повідомив стягувачів, заявників у справі, що державним виконавцем по примусовому виконанню рішення суду від 6 травня 2011 року передано на реалізацію в рахунок погашення боргу майно боржника, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_10 та що згідно повідомлення спеціалізованої торгівельної організації приватного підприємства «Нива В.-Ш.» від 30 березня 2012 року № 084 встановлено, що прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме вказаної квартири, не відбулися у зв'язку з відсутністю покупців, згідно з повідомленням від 18 травня 2012 року № 084Д повторні прилюдні торги також не відбулися у зв'язку з відсутністю покупців. Стягувачам було роз'яснено вимоги чч. 7, 10 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження».

Початкова вартість арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 згідно з первинною оцінкою становила 1 076 781 грн без ПДВ, після переоцінки - 915 263 грн 85 коп. без ПДВ, що вбачається з акту державного виконавця від 18 квітня 2012 року.

Стягувачі: КС «Християнська злагода», ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме спірну квартиру.

Проте апеляційний суд виходив із того, що стягувачі не виявили бажання залишити за собою нереалізоване спірне майно, а тому державний виконавець правомірно повернув виконавчі документи стягувачам.

При цьому апеляційний суд не врахував наступне.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 1 ст. 49 закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до їх пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотеко держателем оформляється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому ст. 47 цього Закону, а нотаріус на підставі акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні тоги не відбулися.

Згідно з чч. 3, 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно боржника може бути звернуто у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів.

У ст. 1 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотекодержатель - це кредитор за основним зобов'язанням.

Відповідно до п. 3.6 договору іпотеки від 8 травня 2007 року іпотека зберігає силу у випадках уступки (відступу) іпотеко держателем забезпеченою іпотекою вимоги іншій особі або проведення іпотекодавцем за письмовою згодою іпотекодержателя боргу за кредитним договором на іншу особу.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 14 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішень, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно з ч. 10 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку календарного надходження виконавчих документів.

Відповідно до ч. 7 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо стягувач у 15-денний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з нього знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, то він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

Листом начальника Франківського ВДВС Львівського МУЮ від 14 червня 2012 року № В-2/44179 стягувачів повідомлено, що відповідно до вимог ч. 10 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку календарного надходження виконавчих документів до виконання та оскільки на адресу виконавчої служби 7 червня 2011 року надійшли виконавчі документи про стягнення на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а 8 червня 2011 року на адресу виконавчої служби надійшли виконавчі документи про стягнення на користь стягувачів ОСОБА_6 та КС «Християнська злагода» та оскільки усі стягувані виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно та вони є стягувачами однієї черги необхідно застосувати принцип календарного надходження виконавчих документів, а тому з врахуванням вказаного та відповідно до вимог ч. 8, ч. 10 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зобов'язані у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення (до 28 червня 2012 року) внести на рахунок для обліку депозитних сум Франківського ВДВС Львівського МУЮ різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на їх користь за виконавчими документами, а саме 343 700 грн. Повідомлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зобов'язані у термін до 28 червня 2012 року внести на депозитний рахунок відділу 733 081 грн. Повідомлено, що у разі невнесення вказаної суми, виконавчі документи будуть повернуті без виконання.

При цьому повідомлення на адресу інших стягувачів КС «Християнська злагода» та ОСОБА_6 державним виконавцем не направлялись.

Листом від 20 червня № 254/06/12 на ім'я начальника Франківського ВДВС Львівського МУЮ Солтіса П.Ю. стягувачі підтвердили наміри залишити за собою нереалізоване на прилюдних торгах майно за початковою ціною, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна та просили надати відповідні документи для подальшого оформлення права спільної сумісної власності.

При цьому у вказаному листі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зазначили, що вони є стягувачами за одним судовим рішенням, в одному зведеному провадженні, однієї черги, вимоги яких відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» забезпечені заставним майном і виконання яких забезпечується в першу чергу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист повертається стягувачу у разі, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника.

Тобто, на підставі цієї норми виконавчий документ повертається стягувачу лише у разі відмови стягувача залишити за собою майно боржника, а не у разі невнесення відповідної суми на рахунок органу виконавчої служби у разі надання згоди на залишення за собою нереалізованого майна.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 315, 383, 387 ЦПК України вказане не врахував, не дав оцінки тому, чи існує така відмова стягувачів, чи не виявили стягувачі бажання залишити за собою нереалізоване на прилюдних торгах майно, не з'ясував, чи державним виконавцем вчинено необхідні виконавчі дії, чи існували для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві підстави, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 47 закону України «Про виконавче провадження» та дійшов до передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, залишивши рішення суду невиконаним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик