Справа № 415/3241/15-ц
Провадження № 2/415/2831/15
30.11.15 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Калмикової Ю.О.,
при секретарі Нескородовій Г.А., Іпатка Я.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в залі суду м. Лисичанська за позовною заявою ОСОБА_1 до Дочірного підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду з позовом до Дочірного підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона працювала на посаді завідуючої виробництвом в порядку переводу з Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» до Дочірного підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат». 22.04.2015 року її було звільнено з роботи згідно з наказом директора «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» ОСОБА_2 від 22.04.2015 № 30 відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України, у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Позивач вважає звільнення незаконним з наступних підстав. Звільнення відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України здійснюється у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. У мотивувальній частині наказу зазначено, що її звільнено, у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин своїх посадових обовязків і правил внутрішнього трудового розпорядку, неодноразовим притягненням її до дисциплінарної відповідальності на підставі наказів № 45 від 15.12.2014р., № 1 від 13.01.2015р., № 21 від 27.02.2015р., а також клопотанням трудового колективу столових № 11 і № 18, викладеного у протоколі № 1 від 31.03.3015р. Однак, звільнення за п. 3. ст. 40 КЗпП України, повязане з переліченими у наказі випадками притягнення її до дисциплінарної відповідальності, є подвійним притягненням до дисциплінарної відповідальності, що грубо порушує вимоги ст. 61 Конституції України. Таким чином, підставою для її звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП стали порушення, за які вона вже була піддана дисциплінарній відповідальності у виді догани на підставі наказів № 45 від 15.12.2014р., № 1 від 13.01.2015р., № 21 від 27.02.2015р. Стаття 61 Конституції України забороняє подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Частиною 2 статті 149 КЗпП України передбачено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне стягнення. В п. 22 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.2992 року № 9 Пленум Верховного суду України зазначив, що при звільненні за порушення трудової дисципліни власник або уповноважений ним орган зобовязаний дотримуватися вимог статей 147-1, 148, 149 КЗпП України, зокрема, перевіряти чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення. У звязку з тим, що за проступки, перелічені в наказі, до неї вже застосовувалися дисциплінарні стягнення, тому позивач вважає, що відповідач не міг звільнити її за ці ж проступки. Із наказами про оголошення їй догани № 45 від 15.12.2014р., № 1 від 13.01.2015р., № 21 від 27.02.2015р., однак оскаржити їх не мала можливості, оскільки проживає на території, яка є тимчасово не підконтрольною Україні. Підсудність справ Алчевського міського суду Луганської області розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 271/38/14 від 02.09.2014р., але через знаходження Лисичанського міського суду Луганської області на значній відстані від м. Алчевська, через проведення активних бойових дій, що призвели до обмеження переміщення з непідконтрольної Україні території на підконтрольну, через закриття з серпня 2014р. в м. Алчевську всіх поштових відділень і поштове сполучення, позивачка була позбавлена можливості звернутися до Лисичанського міського суду із позовами про оскарження наказів про оголошення догани, які вона вважає незаконними. Позивач намагалась оскаржити останній наказ від 27.02.2015р. до комісії з трудових спорів Дочірного підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», однак зясувала, що такої комісії немає. Зверталась зі скаргами на незаконне оголошення догани до Генерального директора Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», який повідомив, що розгляд подібного роду скарг не входить до його компетенції, зверталась до комісії по трудовим спорам Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», яка не прийняла її скаргу до розгляду. Зазначає, що також вважає порушенням її прав і той факт, що відсутні механізми захисту своїх трудових прав. Зазначила, що протягом всього часу роботи не була ознайомлена зі своєю посадовою інструкцією, також не ознайомлювалась із протоколом № 1 від 31.03.2015р. про зняття її з посади завідуючої виробництвом столових, який отримала лише на запит адвоката. Вважає, що зазначені в протоколі № 1 від 31.03.2015р. обставини не відповідають дійсності і не могли слугувати підставою для її звільнення, оскільки вони не належать до її трудових обовязків. Вважає, що не зобовязана допомагати повару на кухні, бо це не належить до її трудових обовязків, що не є порушенням трудової дисципліни її розмови по телефону. Ствердження, що вона забирає безоплатно продукти з кухні і гроші з каси для власних потреб не відповідають дійсності, нічим не підтверджуються, є голослівними, оскільки до уповноважених власником органів, правоохоронних органів звернень не було. Зазначає, що 10.04.2015р. у неї як матеріально відповідальної особи по матеріальним цінностям, ввіреним їй безпосередньо їй, порушень не встановлено. Позивач вважає, що її звільнення стало результатом упередженого відношення особисто до неї керівництва Дочірнього підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», а клопотання трудового колективу результатом впливу на нього керівництва, члени якого перебувають у підпорядкуванні цьому керівництву і є залежними від нього. Таким чином, вона вважає наказ директора від 22.04.2015 року № 30 про її звільнення з посади завідуючої виробництвом за п. 3 ст. 40 КЗпП України виданий з порушенням ст. 61 Конституції України, п. 3 ст. 40, 149 КЗпП України.
Позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 30, виданий директором Дочірного підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» 22.04.2015р. про звільнення ОСОБА_3 з посади завідуючої виробництвом згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку; поновити позивача на роботі на посаді завідуючої виробництвом Дочірного підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат»; стягнути з підприємства на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 23.04.2015 року по день поновлення на роботі.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про день, час та розгляд справи повідомлялася належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти заочного рішення не заперечувала.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача.
У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом.
Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Відповідно до ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.
Позивачка ОСОБА_1 скористалась своїм правом та звернулась до суду з даним позовом до Дочірного підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» про скасування наказу про звільнення № 30 від 22.04.2015р., а також поновлення на роботі, у звязку з тим, що вважає накази № 45 від 15.12.2014р., № 1 від 13.01.2015р., № 21 від 27.02.2015р., а також клопотанням трудового колективу столових № 11 і № 18, викладеного у протоколі № 1 від 31.03.3015р. про застосування дисциплінарного стягнення необґрунтованими і незаконними.
Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязаний виконувати роботу, визначену цією угодою. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому, зокрема, строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін, умови розірвання договору можуть встановлюватися угодою сторін.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України, укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з трудовою книжкою, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 01 серпня 2013 року на підставі наказу № 19 від 01.08.2013 була прийнята завідуючою виробництвом в порядку переводу з Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» на Дочірне підприємство «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат». 22.04.2015 року на підставі наказу № 30 від 22.04.2015 ОСОБА_1 була звільнена за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с.38-44, 46, 93-96).
Отже, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 уклала з відповідачем трудовий договір на невизначений строк та перебувала у трудових відносинах з відповідачем - Дочірним підприємством «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» з 01.08.2013 року до 22.04.2015 року.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнена 22.04.2015 року на підставі наказу № 30 від 22.04.2015 за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках истематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України).
Так, з матеріалів справи та наказу про звільнення № 30 від 22.04.2015 року вбачається, що відповідач ґрунтує систематичність в порушенні ОСОБА_1 трудового договору та правил внутрішнього трудового розпорядку на підставі наказів № 45 від 15.12.2014р., № 1 від 13.01.2015р., № 21 від 27.02.2015р. про накладення дисциплінарних стягнень на ОСОБА_1 Отже, для встановлення чи мале місце систематичне порушення позивачем трудового договору та правил внутрішнього трудового розпорядку суду необхідно дослідити зазначені накази.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звільнена 22.04.2015 року на підставі наказу № 30 від 22.04.2015 року за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України
Відповідно до ст. ст. 21, 139 КЗпП України, працівник зобов'язується виконувати роботу визначену трудовим договором чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу додержуватися трудової дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника.
Функціональні обовязки, права та відповідальність завідуючою виробництвом визначені Посадовою інструкцією, з якою, як зазначає позивач у позовній заяві, вона ознайомлена не була. Відповідачем належних та допустимих доказів ознайомлення ОСОБА_1 з посадовою інструкцію суду надано не було, у звязку з чим суд доходить висновку про порушення відповідачем трудового законодавства щодо не ознайомлення позивача з посадовою інструкцією.
Відповідно до Наказу № 30 від 22.04.2015 року «Про звільнення з займаної посади», ОСОБА_1 звільнено з посади завідуючої виробництвом з 22 квітня 2015 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Як вбачається з копії наказу № 30 від 22.04.2015 року підставою для накладення стягнення на ОСОБА_1 є накази № 45 від 15.12.2014р., № 1 від 13.01.2015р., № 21 від 27.02.2015р., а також клопотанням трудового колективу столових № 11 і № 18, викладеного у протоколі № 1 від 31.03.3015р.
Згідно з наказом № 45 від 15 грудня 2014р., виданим Директором Дочірного підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» ОСОБА_2, 02 грудня 2014р. була проведена перевірка роботи столової «Коксовик», за результатами проведеної перевірки виявлено: в реалізації знаходились вчорашні мясні вироби в кількості 5 шт., зберігання продуктів в холодильних шафах в ємкостях без відповідних маркировок, порушення технології приготування блюд. На підставі чого, повару оголосити догану, завідувачу виробництвом ОСОБА_1 за безконтрольність оголосили догану. При ознайомленні з наказом ОСОБА_1 17.12.2014р. зазначила, що нею з цього приводу були подані доповідні від 21.11.2014р., від 27.11.2014р., від 02.12.2014р. Вважає, що в наказі порушені її права відповідно до ст.ст.147-149 КЗпП України (а.с.49).
Згідно з наказом № 1 від 13.01.2015р., виданим Директором Дочірнього підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» ОСОБА_2 про притягнення до дисциплінарної відповідальності завідуючої виробництвом ОСОБА_1 у виді оголошення доганни за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме: за відсутність на робочому місці без поважних причин 08 січня 2015р. з 14 годин 50 хвилин до 16 години 00 хвилин (а.с.50).
Згідно з наказом № 21 від 27.02.2015р., виданим Директором Дочірнього підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» ОСОБА_2, наказано завідуючій виробництвом ОСОБА_1 за систематичні порушення посадової інструкції ДІ-52.11.-8.2007 і не виконання трудових обовязків оголосити догану (а.с.51).
Таким чином, в порушенні вимог ст. 147 КЗпП України, відповідач застосовуючи дисциплінарні стягнення до позивача не зазначив за які конкретно систематичні порушення посадової інструкції або за невиконання яких обов'язків, покладених Посадовою інструкцією, застосовано стягнення.
Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.
Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
З матеріалів справи судом встановлено, що накази № 30 від 22.04.2015 року, № 45 від 15.12.2014р., № 1 від 13.01.2015р., № 21 від 27.02.2015р., підписані директором ДП «ОРП» ПАТ «АМК» ОСОБА_2
Згідно з п.5.14 копії Статуту Дочірнього підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічно Акціонерного Товариства «Алчевський металургійний комбінат», затверджений протоколом № 12 від 02.06.2011 року, решта посадових осіб ОСОБА_4, в тому числі головні спеціалісти і керівники підрозділів призначаються і звільняються з посади за наказом Директора (а.с.102-108).
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що дисциплінарні стягнення у виді доганних та звільнення були застосовані до ОСОБА_1 повноважною особою, а саме: Директором ОСОБА_4 ОСОБА_2, тобто з дотриманням вимог ст.ст. 147, 147-1 КЗпП України.
Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.
При застосуванні дисциплінарного стягнення до позивача встановлений законом порядок застосування дисциплінарних стягнень не був дотриманий.
Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Законодавством установлено, що днем виявлення проступку є день, коли про нього дізналася посадова особа, яка має право на застосування дисциплінарного стягнення. Відповідно, перебіг зазначеного терміну розпочинається, коли проступок виявлено посадовою особою, до обов'язків якої входить контроль за додержанням трудової дисципліни, а не тільки керівником установи чи підприємства.
Щодо застосуванні дисциплінарного стягнення до позивача на підставі наказів № 45 від 15.12.2014р., № 1 від 13.01.2015р., № 21 від 27.02.2015р. встановлений законом строк для накладення на позивача дисциплінарних стягнень був дотриманий, втім, даний строк при застосуванні дисциплінарного стягнення у виді звільнення, відповідачем дотриманий не був.
Так, згідно з протоколом № 1 загальних зборів трудового колективу столових № 11 и № 18 Дочірнього підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» від 31.03.2015 р. порядок денний обговорення докладної записки трудового колективу столових № 11 та № 18 від 20.03.2015 року. Виступив директор Директор ОСОБА_2, який пояснив, що йому поступила доповідна від трудових колективів на дії завідуючої виробництвом ОСОБА_1, виступила секретар зборів ОСОБА_5, виступила контролер-касир ОСОБА_6, виступила повар ОСОБА_7 Запропонувала звернутись до директора з проханням прийняти рішення про застосування до ОСОБА_1 відповідних заходів, і провести її заміну на іншого керівника. ОСОБА_1 запевнила, що в подальшому буде виконувати свої обовязки і знаходитиме спільну мову з колективом. Контролер-касир виявила сумнів до обіцянок завідуючої, оскільки та неодноразово порушувала свої обіцянки. Прийняли рішення, залишити в силі пропозицію звернення до директора з проханням про прийнятті до ОСОБА_1 відповідних заходів і про її заміну на іншого керівника (а.с.52-53).
Отже, з вищенаведеного вбачається, що днем виявлення проступку слід вважати 20.03.2015 року день складання докладної, що була надана Директору (а.с.52-53).
Таким чином, оскільки основною підставою для видачі наказу про дисциплінарне стягнення у виді звільнення була докладна записка трудового колективу столових № 11 та № 18 від 20.03.2015 року, тому 20.03.2015 року слід вважати днем виявлення проступку, в той час як наказ № 30 складений 22.04.2015 року, тобто порушено місячний строк, передбачений ст. 148 КЗпП України, для застосування дисциплінарного стягнення.
В статті 149 КЗпП України, зазначено, щодо застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Отже, зміст вищезазначених норм закону зобов'язує адміністрацію при вирішенні питань щодо дисциплінарної відповідальності працівника довести до відома особу про встановлені факти порушень з її сторони, зажадати від неї пояснення.
Як вбачається з копії наказу № 30 від 22 квітня 2015 року ОСОБА_1 відмовилася від підпису, у звязку з тим, що не було отримано згоду профспілки, з іншими наказами позивач ознайомлена була (а.с.47).
Кодекс законів про працю України зобовязує адміністрацію при вирішенні питань щодо дисциплінарної відповідальності працівника довести до відома особу про встановлені факти порушень з її сторони, зажадати від неї пояснення та при застосуванні дисциплінарного стягнення в наказі зазначити за які конкретно порушення застосовано стягнення.
Однак, при застосуванні дисциплінарного стягнення до позивача встановлений законом порядок застосування дисциплінарних стягнень не був дотриманий.
Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно з довідкою про заробітну плату наданою ОСОБА_1 її середньо годинна заробітна плата складає 23,12 грн., середньоденна заробітна плата 184,96 грн. (а.с.91).
В даному випадку розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд визначає наступним чином.
Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.
Відповідно до п. 8 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.
Відповідно до п. 10 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.
У позивача ОСОБА_1 період вимушеного прогулу, за який підлягає стягненню середній заробіток, складає з 23.04.2015 року по день винесення рішення 30.11.2015 року.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає позовні вимоги позивача стосовно його поновлення на роботі та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на думку суду, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до підп. 1 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України ст.ст. 43 Конституції України, ст.ст. 7, 8 Загальної декларації прав людини, ст.ст. 21, 40, 139, 147, 147-1, 148, 149, 235, КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задовольнити.
Наказ Дочірнього підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» № 30 від 22 квітня 2015 року визнати незаконним.
Скасувати Наказ Дочірнього підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» № 30 від 22 квітня 2015 року.
Поновити ОСОБА_1 на роботі у Дочірньому підприємстві «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» на посаді завідувач виробництва.
Стягнути з Дочірнього підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 27 928 (двадцять сім тисяч девятсот двадцять вісім) гривень 96 копійок.
Стягнути з Дочірнього підприємства «Відділ робітничого постачання» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» на користь держави судовий збір у сумі 243 (двісті три) гривні 60 копійок.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць у сумі 3884 (три тисячі вісімсот вісімдесят чотири) гривні 16 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА