УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Слободянюк С.В., Пікуль А.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 25.08.1989 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого народилися ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після того, як відповідач пішов із сім'ї, діти проживають разом із позивачем.

Вказувала, що з моменту припинення спільного проживання, відповідач ухиляється від обов'язку щодо утримання дітей, зокрема матеріально своїй дитині допомагає в недостатній мірі, не бере участі у вихованні дітей.

Оскільки, на момент подання позову до суду домовленості між сторонами щодо виконанням відповідачем обов'язку утримувати доньку не досягнуто, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини заробітку/доходу щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частини заробітку/доходу щомісячно, починаючи з 24.03.2015 до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Справа № 761/8482/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11334/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач має обов'язкові щомісячні виплати у вигляді повної оплати іпотечного кредиту в розмірі більше 7 000, 00 грн. на місяць, повної оплати комунальних послуг за кредитну квартиру та квартиру, де зареєстрована дитина. Крім того, судом не взято до уваги, що відповідач має на утриманні матір 1934 року народження, а також те, що відповідач несе витрати на власне лікування, в розмірі близько 400, 00 грн. на місяць.

Апелянт наголошував, що після відрахування з отриманого доходу відповідача всіх щомісячних обов'язкових витрат, коштів на проживання самого відповідача майже не залишається.

Враховуючи наведене, апелянт вважав, що сплачувати аліменти у розмірі ј частини заробітку не має можливості, а відтак просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні представник відповідача просила апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Позивач та її представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25.08.1989 позивач та відповідач уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач разом із сім'єю не проживає. Малолітня ОСОБА_4 проживає разом з позивачем.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст.180,183,191 СК України та дійшов висновку про часткове їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на те, що при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначена позиція відповідає і роз'ясненням, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для призначення аліментів для малолітньої ОСОБА_4 у розмірі ј частини заробітку/доходу щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апелянт не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, а відтак вони є безпідставними та необґрунтованими.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: А.А. Пікуль

С.В.Слободянюк