№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5976/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Оксюта Т.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Слюсар Т.А.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Голобокова А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 4 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України», третя особа: ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Державний експортний центр Міністерства охорони здоров'я України», третя особа: ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку.

З урахуванням збільшення позовних вимог, свої вимоги обґрунтовував тим, що 12 травня 2008 року він уклав з Державним підприємством «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» безстроковий трудовий договір.

З 24 березня 2014 року перебував на посаді начальника управління кадрового та документального забезпечення згідно наказу Центра від 21 березня 2014 року №114к.

Наказом від 5 листопада 2014 року №523к його звільнено з 5 листопада 2014 року у зв'язку з припиненням повноважень посадових осіб згідно п. 5 ст. 41 КЗпП України. У якості підстави у даному наказі зазначена довідка про проведення перевірки ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України».

Вважає, що наказ про його звільнення незаконний та протиправний, оскільки п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України поширюється виключно на правовідносини, що виникають під час розірвання трудових договорів між власником або уповноваженим ним органом та посадовими особами господарських товариств з метою захисту інтересів відповідних інвесторів. Водночас, КЗпП України, не визначає терміну «посадова особа», тому головним критерієм віднесення особи до посадової є наявність у такої особи організаційно-розпорядчих або адміністративно - господарських функцій. Однак, зазначив, що в його повноваження не входили організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції, а тому робить висновок, що він не підлягає звільненню на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Крім того, зазначення у наказі про звільнення позивача довідки про проведення перевірки ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» від 22 вересня 2014 року носить загальний характер, оскільки в ньому не вказані конкретні факти допущених позивачем порушень трудової дисципліни, так само як і не вказано часу, місця, змісту порушень.

Вважає своє звільнення незаконним, у зв'язку з чим просив поновити його на роботі із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відшкодуванням моральної шкоди.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 4 березня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Державного підприємства «Державний експортний центр Міністерства охорони здоров'я України», третя особа: ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що рішення суду ухвалено з неповним з'ясуванням обставини, що мають значення для її вирішення, висновки суду не відповідають обставинам справи. Крім цього вважає, що судом не достатньо досліджені докази у справі.

В судове засідання третя особа ОСОБА_5 не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ДП «Державний експертний центр МОЗ України» проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішення про припинення 5 листопада 2014 року повноважень ОСОБА_3, на займаній ним посаді начальника управління кадрового та документального забезпечення ДП «Державний експертний центр МОЗ України», відбулось в межах повноважень, наданих генеральному директору Центру, тимчасове виконання обов'язків якого здійснювала уповноважена органом управління Центром особа. В результаті припинення повноважень позивача були законні підстави розірвати трудовий договір, що передбачено п.5 ст.41 КЗпП України.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, оцінки наданих ними доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст..ст.213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 12 травня 2008 року між позивачем ОСОБА_3 та ДП «Державний фармакологічний центр» МОЗ України був укладений безстроковий трудовий договір.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров»я України від 7 жовтня 2010 року № 188-О назву ДП «Державний фармакологічний центр» МОЗ України змінено на ДП «Державний експертний центр» Міністерства охорони здоров»я України.

З 24 березня 2014 року ОСОБА_3 перебував на посаді начальника управління кадрового та документального забезпечення згідно наказу ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» № 114к від 21 березня 2014 року.

Згідно положень Статуту, затвердженого Міністерством охорони здоров'я України, Центр є уповноваженою МОЗ України спеціалізованою експертною установою у сфері до клінічного вивчення, клінічних випробувань та державної реєстрації лікарських засобів ( в тому числі медичних імунобіологічних препаратів) в межах, що визначені Законами України «Про лікарські засоби» та «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Наказом ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» від 5 листопада 2014 року № 523к позивача звільнено з 5 листопада 2014 року в зв'язку із припиненням повноважень посадових осіб п.5 ст.41 КЗпП України. У якості підстави у даному наказі зазначена довідка про проведення перевірки ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» від 22 вересня 2014 року.

Наказом ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» № 96к від 17 лютого 2015 року виправлено технічну помилку, допущену в наказі від 5 листопада 2014 року № 523-к «Про звільнення», а саме, текст: «Підстава: 1.Довідка про проведення перевірки Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» від 22 вересня 2014 року», читати як: «Підстава: 1. Припинення з 5 листопада 2014 року повноважень ОСОБА_3 на посаді начальника Управління кадрового та документального забезпечення Центру (Протокол робочої наради Центру від 5 листопада 2014 року № 1)» (а.с.202 т.1).

Відповідно до п.5 ст.41 КЗпП України, крім підстав передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, також, у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Норму частини першої статті 41 КЗпП України було доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-VII.

ВказанийЗакон набрав чинності 1 червня 2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток ( ст.44 КЗпП).

Зокрема, стаття 41 КЗпП доповнена пунктом п'ятим, який встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб».

Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття «посадових осіб», так і типу та організаційно-правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються.

Питання про можливість застосування відповідних правових норм до посадових осіб державних та комунальних закладів, безперечно суперечить меті та логіці Закону №1255-VII.

Поняття посадової особи у КЗпП України не визначено, а визначається воно виключно ГК України, згідно з частиною 2 статті 89 якого посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради.

У статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року міститься визначення уточненого поняття «посадові особи органів акціонерного товариства» Це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.

Оскільки Законом № 1255-VII були внесені зміни в тому числі до ГК України і Закону України «Про акціонерні товариства», то, розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв'язку, можна дійти висновку, що термін «посадові особи» був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів.

Відтак, пункт 5 частини 1 статті 41 КЗпП України стосується посадових осіб господарських товариств, яким не є Державне підприємство «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України», а позивач - начальник управління кадрового та документального забезпечення державного підприємства не є спеціальним суб'єктом, щодо якого може бути застосована вказана норма.

Разом з тим, суд першої інстанції на зазначені вище положення, зокрема щодо мети та предмету регулювання правовідносин прийнятого закону, яким вносились зміни у КЗпП України уваги не звернув, дійшов необґрунтованого висновку, що положення п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України правомірно застосовані як підстава для звільнення позивача з посади начальника управління кадрового та документального забезпечення Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України».

За таких обставин рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 4 березня 2015 року підлягає скасуванню, а вимоги позивача про поновлення на роботі підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток позивача за весь час вимушеного прогулу станом на 3 червня 2015 року складає 93571 грн.83 коп. (663 грн.63 коп. ( середньоденна заробітна плата) х 141 робочий день ( з 5 листопада 2014 року по 3 червня 2015 року). Але враховуючи, що позивач з 8 квітня 2015 року працює на посаді начальника юридичного відділу КАТП -273904, де йому до виплати належить заробітна плата у розмірі 9990 грн.11 коп., стягненню з відповідача підлягає 83581 грн.72 коп.

Відповідно до ст..237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За встановлених обставин незаконного звільнення позивача з роботи, колегія суддів вважає доведеними вимоги позивача щодо заподіяння йому моральної шкоди, розмір якої виходячи з принципів розумності і справедливості визначає в сумі 1000 грн.

На підставі наведеного, та керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 4 березня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника управління кадрового та документального забезпечення Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» з 5 листопада 2014 року.

Стягнути з Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу 83 581 гривню 72 копійки та 1000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Допустити негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили негайно та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: