Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

Журавель В.І.,

розглянувши касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 липня 2015 року в справі за позовом Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

УПФ України у Дніпровському районі м. Києва звернулося до суду із указаним вище позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_2 безпідставно одержані кошти в сумі 7 195 грн 72 коп.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідач перебуває на обліку в УПФ України у Дніпровському районі м. Києва та отримує пенсію за віком як науковий працівник відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», при загальному стажі роботи 52 роки 1 місяць 5 днів (станом на 30 квітня 2006 року), в т.ч. стажі наукового працівника - 40 років 4 місяці 25 днів, з урахуванням заробітної плати наукового працівника за період з 1 вересня 1994 року та з 1 липня 2000 року по 31 квітня 2006 року.

Відповідно до постанови КМУ від 23 квітня 2012 року № 327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення» з 1 травня 2012 року пенсійну справу ОСОБА_2 було приведено у відповідність до вимог чинного законодавства.

Після проведення перерахунку не зберігаються доплати: підвищення у зв'язку зі зростанням середньої заробітної плати штатного працівника порівняно з попереднім роком згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» станом на 1 березня 2005 року, 1 березня 2006 року, 1 березня 2007 року, 1 березня 2008 року.

При цьому, розміри доплат починаючи з 1 березня 2009 року зберігаються та не переглядаються.

Оскільки підвищення було проведено автоматизованим способом з 1 травня 2012 року невірно формувалося підвищення згідно з ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Після приведення пенсійної справи у відповідність ОСОБА_2 було переглянуто розмір пенсії та в результаті виникла переплата пенсії за період із 1 травня 2012 року по 30 листопада 2014 року.

Враховуючи викладені обставини, просило позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9 липня 2015 року, УПФ України у Дніпровському районі м. Києва відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі УПФ України у Дніпровському районі м. Києва просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Крім того, заявник просить про поновлення строку касаційного оскарження, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Відповідно до вимог ст. 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Так як зі змісту заявленного клопотання та матеріалів касаційної скарги вбачається, що строк на касаційне оскарження пропущено із поважних причин, тому він підлягає поновленню.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, із висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, ст.ст. 93, 102, 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на підставі доказів, які оцінені відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано виходив із того, що виплачені грошові кошти не підлягають стягненню із відповідача, оскільки їх виплата проведена пенсійним фондом добровільно, за відсутності рахункової помилки з його боку і недобросовісності з боку набувача.

Доводи заявника зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин, встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити Управлінню Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва строк на касаційне оскарження рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 липня 2015 року в справі за позовом Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Відмовити Управлінню Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва у відкритті касаційного провадження в справі за позовом Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель