Справа № 2/489/1497/15 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 травня 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.

при секретарі - Ковальоваій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представників відповідача Семенова Ю.С., Пляшечко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського виробничо-навчального комбінату при Автогосподарстві УМВС України в Миколаївській області про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миколаївського виробничо-навчального комбінату при Автогосподарстві УМВС України в Миколаївській області про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позивач вказував на те, що з вересня 2012 року він працює в у відповідача на посаді майстра виробничого навчання по водінню. Станом на 31.03.3015 року підприємство на виплатило йому заробітну плату за грудень - березень 2015 року, а тому заборгувало 3794 грн. 07 коп.. Посилаючись на ці обставини, положення ч.2 ст.625 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, встановлених ст..625 ЦК України, станом на 31.03.2015 року у розмірі 8194 грн. 77 коп.

В подальшому, при розгляді справи позивач неодноразово уточнював свій позов, та остаточно просив суд у своїй заяві від 12.05.2015 року стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі станом на 30.04.2015 року у розмірі 4964 грн. 12 коп., яка з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, визначених ст..625 ЦК за період з грудня 2014 року по квітень 2015 року всього становить у розмірі 11761 грн. 33 коп.

В судовому засіданні позивач підтримав свій позов. Просив про його задоволення.

Представники відповідача проти позову заперечували. Просили в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі трудової угоди № 47 від 20.08.2013 року позивач працює у відповідача на посаді викладача та майстра водіння транспортних засобів.

Як вбачається з п.8 укладеного угоди, заробітна плата позивача за період проведення навчання нараховувалася позивачу щомісячно на підставі табелю відпрацьованого часу із розрахунку: підготовка водіїв за напрямками - Правила дорожнього руху, будова та експлуатація транспортних засобів, основи безпеки дорожнього руху - 12 грн. за годину. Водіння транспортних засобів - 10 грн. за годину.

Згідно наданих відповідачем в судове засідання відомостей про нарахування заробітної плати в Миколаївському ВНК при АТГ УМВС України вбачається, що за роботу позивача на підприємстві за грудень 2014 року йому було нараховано 1650 грн., виплачено з проведеними відрахуваннями - 1341 грн. 28 коп., за лютий 2015 року нараховано 1500 грн., виплачено з відрахуваннями - 1219 грн. 35 коп., за березень 2015 року нараховано 2496 грн., виплачено - 2028 грн. 90 коп., за квітень нарахована заробітна плата 1224 грн., до виплати становить 994 грн. 98 коп..

Як слідує з пояснень представників відповідачів в судовому засіданні заробітна плата за квітень 2015 року була нарахована позивачу та депонована в розмірі 994 грн. 98 коп. у зв'язку з неприбуттям самого позивача на підприємство за її отриманням.

Таким чином, з наведеного, а також з наданих самим позивачем до суду банківських виписок по його картковим рахункам вбачається, що позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата за вказаний ним спірний період, окрім січня місяця 2015 року.

Доказів про те, що позивач отримав заробітну плату за січень 2015 року матеріали справи не містять.

В своїх запереченнях на позов представники відповідачів посилалися на те, що позивач в січні 2015 року не виконував встановлену договором роботу, до того ж позивач сам не надав підприємству необхідні документи для нарахування йому заробітної плати.

Проте, ці твердження повністю спростовуються наданими до суду відповідачем заявою директора підприємства до органів внутрішніх справ від 14.05.2015 року про зникнення документації з підприємства та актом про відсутність бухгалтерських документів за 2014 та 1 квартал 2015 року, в тому числі щодо відомостей про нарахування заробітної плати.

Відповідно до ст. ст. 94, 95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт).

До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати.

Отже, враховуючи, що будь-яких інших доказів про розмір заробітної плати за січень 2015 року матеріали справи не містять, а також позивач сам її визначив у розмірі 1218 грн., суд вважає, що на користь позивача з відповідача слід стягнути заборгованість по заробітній платі за січень 2015 року у розмірі 1218 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача на підставі ст. 625 ЦК заборгованості по заробітній із врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки положення вказаної норми цивільного права на спірні правовідносини не розповсюджується. Тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Миколаївського виробничо-навчального комбінату при Автогосподарстві УМВС України в Миколаївській області про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Миколаївського виробничо-навчального комбінату при Автогосподарстві УМВС України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. заборгованості по заробітній платі, з наступними обов'язковими відрахуваннями.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з Миколаївського виробничо-навчального комбінату при Автогосподарстві УМВС України в Миколаївській області на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська