РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2015 року, Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Рибалка Ю.В.,

при секретарі судового засідання Никифоренко А.А.,

за участі: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 із вищевказаним позовом. Просила усунути перешкод у користуванні та розпорядженні майном житловим будинком № 26 у тупику Радгоспному в м. Кременчуці шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування цим житлом. Позовні вимог обґрунтувала тим, що вона стала власником вказаного будинку згідно з договором довічного утримання та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а відповідач зареєстрована у цьому будинку та на підставі судового рішення намагається вселитися в нього, чим чинить перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні своїм майном.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили проти позову, надали письмові заперечення. Зазначили, що відповідач не чинить перешкоди позивачеві у користуванні та розпорядженні будинком. Згідно з рішенням суду, що набрало законної сили, визнано право відповідача проживати у спірному будинку та вирішено її вселити до нього. Про розірвання договору найму жилого приміщення власник її не попереджала.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.06.2014 у справі № 524/838/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24.09.2014, визнано за ОСОБА_3 право проживання та користування житловим будинком № 26 у тупику Радгоспному в м. Кременчуці, усунуто перешкоди ОСОБА_3 у проживанні та користуванні цим будинком шляхом її вселення до нього.

Судами встановлено, що станом на 06.07.1995 (дата народження відповідача) батьки ОСОБА_3 - ОСОБА_5 і ОСОБА_6, були зареєстровані і проживали ІНФОРМАЦІЯ_1 у тупику Радгоспному в м. Кременчуці, який належав на праві приватної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - батькам ОСОБА_8 У подальшому одноосібним власником зазначеного будинку став ОСОБА_9 (дідусь відповідача).

ОСОБА_8 (батько відповідача) та позивач у справі ОСОБА_1 уклали шлюб 21.10.2011. ОСОБА_8 помер 11.04.2014.

Відповідач з дня народження і по теперішній час зареєстрована у вказаному будинку.

Вищевказаними судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено, що ОСОБА_3, як і її батьки на законних підставах вселилися у вказаний будинок, як члени сімї власника. ОСОБА_3 проживала у ньому до 2007 року, а потім з поважних причини там не перебувала.

На цей час, на виконання рішення суду, проводяться виконавчі дії з примусового вселення ОСОБА_3 у будинок № 26 у тупику Радгоспному в м. Кременчуці.

Відповідно до договору довічного утримання від 27.12.2014, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (позивачем), останній передано у власність вказаний житловий будинок. Право власності зареєстровано 27.11.2014 за ОСОБА_1, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру.

Пунктом 6 вказаного Договору передбачено, що за відчужувачем (ОСОБА_5Ю.) зберігається право довічного проживання у спірному будинку.

Отже, відповідач, яка проживала однією сімєю з відчужувачем (ОСОБА_5Ю.) та була відсутня з поважних причин у житловому приміщенні, що встановлено рішеннями судів, також має право проживання у вказаному будинку. Відповідач не втратила на даний час статусу члена сімї наймача.

Сторонами під час розгляду справи не заперечувалось, що відповідач на даний час у спірному будинку не проживає.

Таким чином, суду не надано доказів про чинення позивачу перешкод у користуванні та розпорядженні будинком з боку відповідача.

Також не доведено той факт, що на даний час позивач, як власник, має право розпоряджатися спірним будинком, оскільки законом передбачено певні обмеження у здійсненні цього права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 748 ЦК України набувач за договором довічного утримання стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 754 ЦК України набувач за договором довічного утримання не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину. На майно, передане набувачу за договором довічного утримання (догляду), не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно з ч. 3 ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

Будь-яких доказів, що жиле приміщення необхідне для проживання позивачу та членам її сімї та про повідомлення відповідача, у встановленому порядку, про намір розірвати з нею договір найму житлового приміщення, суду не надано.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про необргунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. 319, 321, 748, 754 ЦК України, ст. 9, 168 ЖК України,ст. 14, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Рибалка