Справа № 161/4128/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/773/1375/15 Категорія: 43 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Веремчук Л.М., Завидовської-Марчук О.Г.,

при секретарі - Лимарі Р.С.,

з участю:

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 та Мале підприємство «Турія», про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловою квартирою шляхом звільнення даного приміщення, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй та ОСОБА_6 рішенням Луцької міської ради №2/47 від 26.07.2002 року було надано земельну ділянку по АДРЕСА_1 на умовах оренди терміном на 25 років для будівництва та обслуговування житлового будинку, на підставі якого 06.09.2002 року між нею і ОСОБА_6 з одного боку та Луцькою міською радою - з іншого, укладено договір за реєстраційним № 548 оренди вказаної земельної ділянки площею 474 кв.м.

В позові вказувала, що 11.06.2002 року міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було надано дозвіл № 63 на виконання будівельних робіт вказаного приміщення.

Зазначала, що згідно Декларації № ВЛ 5, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю 17.04.2012 року, будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 було закінчено 30.12.2008 року. Строк введення об'єкта в експлуатацію - квітень 2012 року, отже будинок в цілому вважається закінченим будівництвом об'єктом, готовим до експлуатації.

В подальшому дізналась, що відповідач ОСОБА_5, без будь-яких правових підстав зайняла квартиру АДРЕСА_1, розмістила в ній свої речі, тому зазначала про порушення її прав як власника (забудовника) даного приміщення.

У зв'язку із вищенаведеним просила суд усунути перешкоди, вчинені ОСОБА_5, у користуванні та розпорядженні житловою квартирою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом звільнення даного приміщення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник позивача ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 та представник третьої особи ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачка не надала належних доказів її майнових прав на квартиру, тому не доведено ту обставину, що саме вона є власником спірної квартири та порушені її права як власника.

З даним висновком колегія суддів погоджується повністю, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Судом встановлено, що згідно рішення виконкому Луцької міської ради № 432 від 31.07.2001 р. погоджено ОСОБА_6 та ОСОБА_4 місце розташування земельної ділянки на АДРЕСА_1 загальною площею 0,05 га для будівництва житлового будинку-офісу за рахунок земель міськземфонду (а.с.5).

Рішенням Луцької міської ради № 2/47 від 26.07.2002 року було внесено часткові зміни до п.2 рішення виконкому від 27.12.2001 р. № 729 «Про надання громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_4 земельної ділянки на умовах оренди для будівництва та обслуговування житлового будинку-офісу», яким позивачу ОСОБА_4 та третій особі ОСОБА_6 надано земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0474 га на умовах оренди терміном на 25 років для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 4).

11 червня 2002 року міською інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_4 і ОСОБА_6 було надано дозвіл № 63 на виконання будівельних робіт з будівництва двоквартирного житлового будинку (а.с. 6).

06 вересня 2002 року було укладено договір довгострокової оренди земельної ділянки на 25 років площею 474 кв.м., реєстраційний номер № 548 для будівництва та обслуговування житлового будинку, щодо якого не було проведено відповідним чином державну реєстрацію, та орендна плата у встановлених розмірах не вносилась, про що свідчить інформація, надана управлінням Держземагенства у Луцькому районі (а.с.84) Луцькою міською радою (а.с.87,104), та Луцькою ОДПІ (а.с.86) .

Як вбачається з рішення виконкому Луцької міської ради № 371 від 31.10.2005 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 дозволено провести коригування проектної документації будівництва 2-квартирного житлового будинку на 6-квартирний та завершити його будівництво.

Як ствердили особи, які брали участь у справі, будівництво проводилось господарським способом за домовленістю між ОСОБА_8, який представляв інтереси позивачки ОСОБА_4 і ОСОБА_6, та МП «Турія» із залученням коштів інвесторів - майбутніх власників квартир у цьому будинку, що підтверджується постановою № 9645 від 17 листопада 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи Луцького МВ УМВС України у Волинській області (а.с.99-102), та долученими до справи сторонами копіями договорів про дольову участь (інвестування) у будівництві житла, про спільну діяльність, підряду на капітальне будівництво житла, на пайову участь у будівництві, укладених відповідно: з ОСОБА_5 щодо квартири № 6 на суму 127000 грн., з ОСОБА_8- щодо квартири № 2 та нежилого приміщення в цокольному поверсі, з ОСОБА_1 - щодо квартири № 2 та гаража на суму 81000 грн., із ОСОБА_9- щодо квартири № 4 на суму 355600 грн., із ОСОБА_10 - щодо однієї 3-кімнатної та однієї 2-кімнатної квартири і частини підвального приміщення на загальну суму (а.с.50-55,70-73,88-96).

Згідно з Декларацією № ВЛ 5, виданою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю 17.04.2012 року, будівництво семиквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 було закінчено 30.12.2008 року. Строк введення об'єкта в експлуатацію - квітень 2012 року (а.с. 7-12). Зі змісту Декларації видно, що генеральним підрядником будівництва є мале підприємство «Турія».

З п.2 рішення виконкому Луцької міської ради № 388-11 від 07.06.2012 року «Про оформлення права власності на квартири фізичним особам» вбачається, що виконкомом вирішено оформити право власності в житловому будинку на АДРЕСА_1 на такі приміщення, вартість яких виплачена повністю: двокімнатну квартиру №1 з гаражем № VІІ - ОСОБА_1, двокімнатну квартиру № 2 з підвальними приміщеннями № І, ІІ, ІІІ - ОСОБА_8, шестикімнатну квартиру № 7 - ОСОБА_11

Згідно зі ст. ст. 5, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання прав.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" майновими правами визнаються будь-які права пов'язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо).

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загальноприйнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України, на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про інвестиційну діяльність" відносини, що виникають при здійсненні інвестиційної діяльності на Україні, регулюються цим Законом, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права власності на нерухоме майно, в даному випадку квартиру, підлягають державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що наявні в апелянта дозволи на виконання будівельних робіт, договір про довгострокову оренду земельної ділянки на 25 років для будівництва та обслуговування житлового будинку, без відмітки про його державну реєстрацію у встановленому порядку, декларація Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про закінчення будівництва, не породжує у ОСОБА_4 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 в цілому і зокрема на квартиру № 6 в цьому будинку. А тому для визнання факту порушення її прав власника і відтак для задоволення позову про усунення перешкод законних підстав не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя:

Судді: