У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року суддя Подільського районного суду м.Києва Декаленко В. С. , розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження, первісний стягувач: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», боржники: ОСОБА_1, ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали заяви, приходжу до висновку, що вона (заява) подана з порушенням вимог чинного цивільно-процесуального законодавства, які ставляться до її форми та змісту, а тому підлягає залишенню без руху для усунення недоліків, виходячи з наступних підстав.

Так стаття третя ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З викладеного вбачається, що кожен має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, однак дане звернення повинно відповідати порядку визначеному ЦПК України.

Як вже зазначалося вище, заявник звернувся до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Мною встановлено, що питання заміни сторони у виконавчому провадженні врегульовано ст. 378 ЦПК України та ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження».

Зі змісту зазначених норм вбачається, що ними хоч і надано право державному виконавцю та стороні виконавчого провадження на звернення до суду із поданням та/або заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, однак не визначено вимоги які до них зазвичай ставляться.

Стаття 8 ЦПК України визначає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Враховуючи приписи зазначеної норми цивільно-процесуального закону вважаю за можливе застосувати до відносин які склалися аналогію закону, а саме норми ЦПК України, які встановлюють вимоги до позовних заяв, застосувавши їх до заяви заявника.

Так статті 119 та 120 ЦПК України встановлюють обов'язкові вимоги до змісту та форми позовної заяви, обов'язок дотримання яких покладається на позивача.

Зокрема стаття 119 ЦПК України, визначає, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Пленум Верховного Суду України в п. 7 своєї Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Мною встановлено, що незважаючи на вимоги вищезазначених норм цивільно-процесуального закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України заявником в своїй заяві не викладено в повній мірі обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги і не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, зокрема заява не містить відомостей про те чи було видано Подільським районним судом м. Києва виконавчі листи на підставі рішення від 26.02.2015 року, а якщо так, то чи пред'явленні вони до виконання ПАТ «УкрСиббанк» та чи відкрито виконавче провадження (заявником не обґрунтовано наявності суб'єктивного права вимоги про заміну сторони виконавчого провадження, відповідно до вимог ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 378 ЦПК України, зі змісту яких вбачається, що така процесуальна дія як заміна сторони у виконавчому провадженні може відбутися за наявності відповідного виконавчого провадження).

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про доведеність того, що заява заявника не може вважатися такою, що відповідає вимогам чинного цивільно-процесуального законодавства, які ставляться до її форми та змісту.

Стаття 121 ЦПК України визначає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 11, 118, 119, 121, 378 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження, первісний стягувач: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», боржники: ОСОБА_1, ОСОБА_2 - залишити без руху.

Надати заявнику строк в 5 (п'ять) днів з дня отримання ухвали, для усунення недоліків.

Роз'яснити заявнику, що в разі невиконання вимог ухвали в указаний термін, матеріали заяви будуть вважатись неподаними і повернуті йому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяВ. С. Декаленко