АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6724/15 Головуючий 1 інст. - Сєлютіна Н.М.
Справа № 628/1231/15-ц
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровський В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 29 липня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ПАТ «ПроКредитБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом.

В обгрунтування позовних вимог ПАТ «ПроКредитБанк» вказував, що 24 лютого 2011 року між ним та ОСОБА_1 укладено Рамкову угоду, за якою Банк здійснив кредитування ОСОБА_1 на підставі кредитних договорів. Так, 25 вересня 2013 року останній отримав кредит у розмірі 550 000 грн. строком на 29 місяців із процентною ставкою 25,77% річних відповідно до договору про надання траншу; 07 лютого 2014 року також укладено між Банком та ОСОБА_1 договір про надання траншу у розмірі 250 000 грн. строком на 12 місяців із відсотковою ставкою 25,63 % річних. На забезпечення виконання Рамкової угоди 24 лютого 2011 року між ПАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки. Зобов'язання за договорами відповідачі належним чином не виконують, Банком були вжиті усі можливі заходи для врегулювання спору у досудовому порядку.

Тому, ПАТ «ПроКредитБанк», з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь Банку заборгованість у розмірі 1 075 281,30 грн., яка складається з: 759 295,07 грн. за договором про надання траншу від 25 вересня 2013 року та 316 986,23 грн. за договором про надання траншу від 07 лютого 2014 року; а також стягнути з відповідачів на користь Банку судовий збір в сумі 3 654 грн.

У судовому засіданні представник відповідачів позовні вимоги визнала в частині стягнення в солідарному порядку заборгованості за Договором про надання траншу від 25 вересня 2013 року в сумі 586 205,75 грн., а саме: за тілом кредиту - 550 000 грн., за процентами - 36 205,75 грн.; за Договором про надання траншу від 07 лютого 2014 року в сумі 269 068,54 грн., а саме: за тілом кредиту - 250 000 грн., за процентами - 19 068,54 грн. В іншій частині позов не визнає, заперечує проти його задоволення, оскільки зобов'язання порушені через тяжкий матеріальний стан та об'єктивних обставин.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 29 липня 2015 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 1 075 281,30 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн. по 1 827 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставить питання про часткове скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за процентами за неправомірне користування кредитом в сумі 25 447,98 грн. та в частині стягнення пені в сумі 195 559,03 грн., відмови у наданні відстрочки виконання рішення суду до 01 жовтня 2015 року; з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог, а також відстрочити виконання рішення суду до 01 жовтня 2015 року.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає на неправомірність стягнення пені, оскільки її сума є завищеною та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності; крім того, неправомірно нараховані проценти у завищеному розмірі. Вказує, що саме 01 жовтня 2015 року відповідачі мають можливість виконати зобов'язання, тому відстрочення рішення до вказаної дати є необхідним.

Відповідачі та їх представник про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином причин неявки до суду не надали.

Неявка відповідачів та їх представника, належно повідомлених про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, який приймав участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за договором відповідачі належним чином не виконують, що є підставою для застосування наслідків, передбачених договором та законом.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 24 лютого 2011 року між ПАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_1 укладено Рамкову угоду, за якою Банк здійснив кредитування ОСОБА_1 на підставі кредитних договорів (а.с.15).

Так, 25 вересня 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 550 000 грн. строком на 29 місяців із процентною ставкою 25,77% річних відповідно до договору про надання траншу (а.с.18). 07 лютого 2014 року на підставі договору про надання траншу, укладеного між ПАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_1, останній отримав кредит у розмірі 250 000 грн. строком на 12 місяців із відсотковою ставкою 25,63 % річних (а.с.19).

На забезпечення виконання Рамкової угоди 24 лютого 2011 року між ПАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки (а.с.25).

За змістом ст.ст.553,554 ЦПК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Матеріали справи свідчать, що загальна заборгованість відповідачів перед позивачем складає 1 075 281,30 грн., яка складається з наступного:

-за договором про надання траншу від 25 вересня 2013 року: 550 000 грн. - капітал, 36 205,75 грн. - проценти, 20 197 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом, 152 892, 36 грн. - пеня.

-за договором про надання траншу від 07 лютого 2014 року: 250 000 грн. - капітал, 19 068 грн. - проценти, 5 250,02 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом, 42 667,67 грн. - пеня.

Згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

У разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вимогами чинного законодавства, оскільки пеня і відсотки за договорами нараховані і стягнені відповідно до умов договорів та відповідають вимогам справедливості та розумності.

Стосовно вимог заявника про відстрочення виконання рішення суду досліджені судом першої інстанції при ухваленні рішення, колегія суддів також не вбачає підстав для відстрочення виконання рішення до 01 жовтня 2015 року.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач набув право вимоги стягнення заборгованості до відповідачів відповідно до вимог чинного законодавства

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, оскільки не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог та доведено ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх заперечень проти обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Доводи відповідачів про зменшення суми заборгованості в частині стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за процентами за неправомірне користування кредитом в сумі 25 447,98 грн. та в частині стягнення пені в сумі 195 559,03 грн., відмови у наданні відстрочки виконання рішення суду до 01 жовтня 2015 року; з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог, а також відстрочити виконання рішення суду до 01 жовтня 2015 року, оскільки стягнена сума судом першої інстанції є завищеною та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності; крім того, неправомірно нараховані проценти у завищеному розмірі, а також те що 01 жовтня 2015 року відповідачі мають можливість виконати зобов'язання, тому відстрочення рішення до вказаної дати є необхідним, судовою колегією не приймаються, т.я. відповідно до вимог передбачених ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачами, що їх заборгованість по тілу кредиту складає 800 000 грн.; 55 273,75 грн. - проценти за час прострочення моменту погашення кредиту, а сума у розмірі 25 447,02 проценти за неправомірне користування кредитом, ї пеня 195 560,03грн. проти якої заперечують відповідачі є значно меншою від розміру збитків.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 29 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: