Справа № 265/5739/15-ц
Провадження № 2/265/2400/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Азаровій А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_2. У вказаному житловому приміщенні зареєстрований відповідач, син позивачки. Однак в будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_2 не мешкає з 2004 року без поважних причин, жодних витрат за комунальні платежі та по утриманню будинку не сплачує та позивачці допомоги не надає. Відповідач виїхав на постійне проживання до своєї цивільної дружини, де мешкає по теперішній час. Оскільки вона є пенсіонеркою, то їй самотужки важно нести витрати по утриманню будинку, якій також не надають право на отримання субсидії внаслідок реєстрації у її домоволодінні відповідача. Вважаючи, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, бо протягом десяти років не мешкає в буд. АДРЕСА_2, а добровільно знятись з реєстраційного обліку не має бажання, то просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування буд. АДРЕСА_2.

У судовому засіданні позивачка, повністю підтримуючи заявлені нею позовні вимоги, просила суд задовольнити позов. Вказувала при цьому, що вона отримує пенсію в розмірі 1100 грн. на місяць, їй не вистачає коштів на лікування, на їжу та вона не може оформити субсидію, а відповідач натомість жодного разу з того моменту, як покинув буд. АДРЕСА_2, не поцікавився про її стан та не надав жодної допомоги по утриманню будинку.

Представник позивача, яка діє на підставі договору, ОСОБА_3, вказувала в суді, що позивачка самостійно сплачує витрати по комунальним платежам за утримання будинку АДРЕСА_2, жодної допомоги відповідач їй при цьому не надає, який більше 10 років не мешкає без поважних причин у спірному домоволодінні. Просила суд задовольнити позов повністю.

Відповідач у судовому засіданні заперечуючи проти задоволення поданого до нього позову, вказував, що він не бажає виписуватись із будинку, де він народився та виріс. Вказував, що він свого часу відмовився від спадщини на користь своєї матері, яка йому обіцяла, що не буде його знімати з реєстрації з буд. АДРЕСА_2, оскільки про це із нею він домовлявся. Додавав, що він покинув свого часу спірний будинок внаслідок сварок із ОСОБА_1, куди до сих пір не повернувся. Зазначав, що він дійсно не надає допомоги матері по утриманню будинку та по сплаті комунальних платежів, бо не має такої можливості, зауважуючи, що мати йому також не допомагає. На підставі цього просив суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши учасників процесу, допитавши свідків та вивчивши письмові докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування.

За матеріалами справи суд встановив, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 травня 2007 року та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 19 травня 2007 року, що підтверджується витягами про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 вересня 2007 року (а. с. 6, 7).

За змістом ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

Суд також встановив, що відповідач зареєстрований в АДРЕСА_2, що підтверджується відомостями КСН «Азовстальський» від 14 липня 2015 року, копією домової книги на домоволодіння АДРЕСА_2 та інформацією Орджонікідзевського РВ в місті Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області (а. с. 8, 9-13, 17).

Згідно до ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов'язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім'ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним.

Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом.

Факт родинних відносин між позивачкою та відповідачем, який приходиться сином ОСОБА_1, був визнаний сторонами, тому у відповідності до ст. 61 ЦПК України доведенню не підлягає.

За ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з актом від 14 липня 2015 року, складеного головою КСН «Азовстальський» за участі сусідів по спірному домоволодінню, вбачається, що ОСОБА_2, будучи зареєстрованим АДРЕСА_2, не мешкає у вказаному будинку з 2004 року по теперішній час (а. с. 14).

Вказаний факт був визнаний у судовому засіданні відповідачем.

Допитані у судовому засіданні свідки, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є сусідами по домоволодінню АДРЕСА_2, вказували, що відповідач близька 10 років дійсно не мешкає у вказаному будинку, не навідується туди, а також позивачці по господарству не допомагає.

Таким чином суд встановив, що відповідач не мешкає в буд. АДРЕСА_2, що належить позивачці, залишаючись зареєстрованим в спірному житловому приміщенні, чим чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною їй власністю, не здійснючи оплату комунальних платежів по утриманню вказаного будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд зазначає, що доводи ОСОБА_2 щодо поважності відсутності його за місцем реєстрації з 2004 року, судом не беруться до уваги, оскільки жодними доказами наявність такої поважної причини не була підтверджена у судовому засіданні.

Також суд відхиляє доводи відповідача, що у нього із ОСОБА_1 була домовленість про те, що позивачка не буде його знімати з реєстрації з буд. АДРЕСА_2 за те, що він відмовився від своєї частки спадщини після смерті батька на її користь, оскільки ці посилання ОСОБА_2 також не були підтверджені жодними доказами, а позивачка натомість спростувала наявність такої домовленості.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач, як член сім'ї ОСОБА_1, втратив право на користування будинком АДРЕСА_2, бо відсутній у ньому без поважних причин понад один рік.

Крім цього будь-якої домовленості між сторонами щодо користування відповідачем будинком АДРЕСА_2 судом не було встановлено.

На підставі переліченого суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування буд. АДРЕСА_2.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати останньої по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1, який мешкає в АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, зареєстрованої в АДРЕСА_2, витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя