Справа № 127/5104/15-ц Провадження № 22-ц/772/2512/2015Головуючий в суді першої інстанції Федчишен С. А.
Категорія 57 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Зайцева А.Ю., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника позивача - адвоката Огородника В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення заборгованості за депозитним вкладом, -

В с т а н о в и л а:

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за депозитним вкладом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 вересня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) №SAMDN3358 (Вклад «Стандарт на 12 міс.») з щомісячним зарахуванням процентів за ставкою 18% річних на особовий рахунок (карту/рахунок) НОМЕР_1 - капіталізація вкладу, із сумою вкладу 150 000 гр. та строком дії - до 12 вересня 2014 року (366 днів).

По закінченню строку дії договору відповідно до п. 6 договору вона надіслала на адресу відповідача заяву про повернення вкладу та виплату коштів з такого вкладу, який безпідставно відмовив їй у поверненні вкладу, пославшись на територіальну залежність умов повернення вкладу.

Зміст договору банківського вкладу (депозиту) не містить територіального обмеження чи територіальних заборон, що стосується виконання сторонами своїх зобов'язань за договором і додаткових угод, щодо територіальних обмежень чи заборон між нею та банком не укладались.

Заборгованість відповідача перед нею по виплаті суми депозиту становить 150 000 грн.; заборгованість по виплаті відсотків (капіталізації вкладу) за період з 11 вересня 2013 року по 11 вересня 2014 року становить 29 342,55 грн., які вона просить стягнути з відповідача, а також просила стягнути пеню, яка нарахована нею відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» у розмірі подвійної облікової ставки НБУ із суми простроченого платежу за кожен день прострочки, за період з 13 вересня 2014 року по 23 березня 2015 року в сумі 30 065,69 грн.; 3% річних за період з 13 вересня 2014 року по 23 березня 2015 року в сумі 2 820,18 грн. та інфляційні втрати за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року в сумі 29 915,32 грн., та моральну шкоду в сумі 50 000 грн., що була заподіяна їй незаконними діями відповідача через неналежне виконання ним умов договору банківського вкладу (депозиту).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за депозитним вкладом відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Зазначила, що рішення суду першої інстанції вважає незаконним та необґрунтованим через порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - Огородник В.В. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить її відхилити і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції мотивував це тим, що зобов'язання за договорами банківського вкладу або банківського рахунку, які укладені з працівниками ПАТ КБ «Приватбанк» в АР Крим, виконує АНО «ФЗВ» (Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників»), за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, а не ПАТ КБ «Приватбанк».

Проте такий висновок не відповідає вимогам закону.

Як вбачається із наданої позивачем до матеріалів справи копії договору № SAMDN3358 (Вклад «Стандарт на 12 міс.) ОСОБА_3 передає ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі.

Згідно пункту 25 договору вклад оформлений 11.09.2013 року; сума вкладу 150 000 гр.; вклад оформлений на строк 366 днів по 11.09.2014 року включно; банк відкриває ОСОБА_3 особовий рахунок НОМЕР_1, на який зараховується вклад; на суму вкладу нараховуються проценти ставкою 18 % річних, які зараховуються на цей особовий рахунок (а. с. 7).

Цим договором передбачено порядок повернення вкладу: дія договору закінчується у зв'язку із виплатою ОСОБА_3 всієї суми вкладу із процентами, згідно умов договору (п. 4).

На підтвердження виконання умов договору, тобто, внесення в банк, визначеної договором суми грошових коштів в 150 000 гр. ОСОБА_3 будь-яких письмових документів не надала. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що при передачі коштів банку, банк видав ОСОБА_3 меморіальний ордер, який нею загублений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Такі ж самі вимоги містить Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затверджене постановою Правління Національного банку України від 3.12.2003 року за № 516, згідно пункту 1.4. якого залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до вимог Інструкції про відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. У договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу; сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок; строк зберігання коштів (за строковим вкладом); розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін; умови дострокового розірвання договору; інші умови за погодженням сторін (пункт 1.10).

Пунктом 10 цієї Інструкції № 492 передбачений порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам і використання коштів за цими рахунками та у пункті 10.1. зазначено про те, що якщо фізична особа не має рахунків у цьому банку, то відкриття вкладного (депозитного) рахунку здійснюється в такому порядку: фізична особа має пред'явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу; уповноважений працівник банку ідентифікує фізичну особу, яка відкриває рахунок, і підтверджує здійснення ідентифікації копіюванням вищезазначених документів у порядку, установленому главою 2 цієї Інструкції; між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок; на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року у пункті 4 визначено порядок документування операцій у банках: операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані (пункт 4.1.); підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи (пункт 4.2); первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3.); касовими документами оформляються операції з готівкою. Вони поділяються на прибуткові та видаткові. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку з організації касової роботи в банках України (пункт 4.5.).

Національний банк України таким нормативно-правовим актом визначив Інструкцію про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, згідно вимог якої банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ (пункт 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу IV).

Матеріали цивільної справи не містять квитанцій чи інших документів у підтвердження внесення ОСОБА_3 готівки у відповідній платіжній системі, які б відповідали вимогам зазначеної Інструкції. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, що такий платіжний документ був отриманий ОСОБА_3, проте нею загублений.

З урахуванням наведених норм матеріального права, колегія суддів прийшла до висновку, що сторонами договору недодержано письмової форми договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Верховним Судом України висловлена правова позиція, викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14, яка полягає у тому, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Позивач ОСОБА_3 в світлі вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України не надала суду доказів, визначених статтями 57-64 ЦПК України на підтвердження тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог про стягнення суми боргу в розмірі 179 342,55 гр. за договором банківського вкладу (депозиту), тому такі вимоги до задоволення не підлягають.

Також не підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_3 про стягнення з банку на її користь штрафних санкцій та моральної шкоди, оскільки вони не ґрунтуються на умовах договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи і наведені у рішенні суду висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення і неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 2 ст. 309 ЦПК України норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1058, 1059 ЦК України, ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 360-7 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 липня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення заборгованості за депозитним вкладом, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ А.Ю. Зайцев

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська