УХВАЛА

іменем україни

3 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: реєстраційна служба Макарівського районного управління юстиції Київської області, управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, про поділ майна подружжя та визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 3 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1990 року він з ОСОБА_4 почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу та переїхали проживати у подарований відповідачці житловий будинок АДРЕСА_1, який потребував ремонту. У 1993 році ними було зареєстровано шлюб, який вони розірвали у 2011 році. За час шлюбу, приблизно у 2005-2006 роках вони разом з ОСОБА_4 вирішили знести указаний старий житловий будинок і на його місці побудували новий житловий будинок з надвірними будівлями на земельній ділянці площею 0,09 га, яка належить відповідачці, будівництво якого було закінчено у 2010 році. Проте будівництво є незавершеним, готовність будинку 76 %, що підтверджено технічним паспортом на будинок.

Ураховуючи зазначене, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину набутого за час шлюбу житлового будинку з надвірними будівлями, виділити її в натурі та визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, на якій побудований спірний житловий будинок.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 5 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 3 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 76 %, розташованого в АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,09 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованої за цією ж адресою, яка на праві власності належить ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судоми норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні суд першої інстанції виходив із того, що житловий будинок, який просить поділити позивач, не зданий до експлуатації, право власності на нього не набуте, а тому він не підлягає поділу. При цьому послався на те, що позивачем не заявлялись позовні вимоги щодо поділу матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва житлового будинку.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи частково позов, апеляційний суд виходив із того, що сторони за час шлюбу збудували незавершений будівництвом будинок, право власності на який відповідно до вимог ст. ст. 60, 70 СК України набули в рівних частках, позивач разом з правом власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, має право на 1/2 частину земельної ділянки, на якій розміщений цей житловий будинок.

Такі висновки судів є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судом вірно застосовані.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що 26 квітня 1993 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, а 9 серпня 2011 року його було розірвано. 23 червня 2001 року ОСОБА_4 отримала в дар житловий будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,09 га за указаною адресою.

27 грудня 2005 року ОСОБА_4 отримала дозвіл на реконструкцію указаного житлового будинку та 24 січня 2006 року отримала дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва спірного житлового будинку. Старий житловий будинок сторонами було знесено, а на його місці збудовано новий.

Відповідно до технічного паспорта від 20 серпня 2013 року, виданого на ім'я ОСОБА_4, спірний житловий будинок є незавершеним будівництвом, готовність недобудованого будинку складає 76 %.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України.

У силу ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Оскільки будівництво недобудованого будинку розпочато за час шлюбу, то такий будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-37 цс 13 від 15 травня 2013 року, від 11 червня 2012 року № 6-66 цс 11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Апеляційний суд наведене врахував та вірно вважав, що оскільки будівництво недобудованого будинку розпочато та проводилось за час шлюбу, то такий будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки право власності на незавершений будівництвом будинок сторони набули у рівних частках, то позивач разом з правом власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку має право власності на 1/2 частину земельної ділянки, на якій розміщений будинок.

Під час розгляду справи апеляційним судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків суду не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 3 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик