Справа № 310/3733/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2015 року Бердянський міськрайонний суд

У складі: головуючого судді Троценко Т. А.

При секретарі: Корнієнко М. Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, де вказала, що вона є власником житлового будинку № 17 по вул. Комунарів в с. Шевченкове Бердянського району, де прописаний, але не проживає відповідач.

Спільне життя з ОСОБА_2 не склалося, шлюб розірваний у 1983 році, проте вони проживали у одному будинку, а з 02. 10. 2014 році він припинив вести з нею спільне господарство. Увесь час сумісного проживання зловживав спиртними напоями, погрожував їй фізичною розправою, неодноразово підіймав на неї руку, у звязку з чим вона зверталася до міліції.

В утриманні будинку відповідач участі не приймає, кошти на комунальні послуги не надає, виписуватись з будинку не бажає, що завдає їй перешкоди у користуванні своєю власністю.

Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування належним їй житловим будинком.

В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала і пояснила, що шлюб між ними був розірваний у 1983 році, проте вона мешкали однією сім»єю, після того, як вона оформила право власності на будинок, прописала відповідача у нього як члена своєї сім»ї, але у останні 7 років він знайшов собі іншу жінку, тому 02. 10. 2014 року вона вивезла усі його речі до неї, і з того час ОСОБА_2 мешкає за іншою адресою, повертатися в будинок не бажає.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що він не хоче виписуватись, бо йому нікуди прописатися. Він купив собі житло, але на нього не має документів, тому прописатись туди немає можливості. З 2008 року вони з ОСОБА_1 не жили однією сім»єю, але мешкали в одному будинку. Він не за своїм бажанням покинув будинок, позивачка сама вивезла усі його речі з будинку, і він вимушений мешкати в іншому місці.

Свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 суду пояснили, що ОСОБА_1 проживали в одному будинку по вул. Комунарів, 17 в с. Шевченкове, поки 02. 10. 2014 року ОСОБА_1 не вивезла речі ОСОБА_2 до тієї жінки, куди він останні роки ходив. Проте у даний час ОСОБА_2 мешкає за іншою адресою, бо та жінка його не прийняла.

Вислухавши сторони і свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 02. 08. 2003 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 17 по вул. Комунарів в с. Шевченково Бердянського району Запорізької області, і згідно домової книги на будинок у якості члена її сім»ї у 2000 році в будинку прописаний та мешкав у ньому постійно ОСОБА_2.

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між сторонами розірваний у 1983 році, але сторони продовжували мешкати однією сім»єю і вести спільне господарство, зі слів відповідача, до 2008 року.

За ініціативою позивачки ОСОБА_2 вибув з будинку на інше місце проживання 02 жовтня 2014 року, цю обставину не заперечували сторони по справі, підтвердили у своїх показаннях допитані судом свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Позивачка, посилаючись на ст.. 71, 72 ЖК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у звязку з не проживанням у нього понад 6 місяців.

Проте суд не може погодитися з такою позицією, оскільки у даному випадку необхідно керуватися ст. 405 ЦК України, яка визначає право членів сім»ї власника житла на користування цим житлом, і визначає строки не проживання у житловому приміщенні без поважних причин члена сім»ї власника житла понад 1 рік.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового приміщення, ОСОБА_2 був зареєстрований в ньому у якості члена сім»ї і постійно мешкав, до 2008 року сторони вели сумісне господарство, вибув відповідач з будинку 02. 10. 2014 року, а позивачка звернулася до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право на користування житлом 27. 04. 2015 року, тобто до спливу річного терміну не проживання відповідача у будинку.

У звязку з вищевикладеним, враховуючи, що на день слухання справи не сплив термін не проживання відповідача у житловому будинку у строки, передбачені законом, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Бердянський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:ОСОБА_5