Справа № 2/489/863/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 травня 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Курника В.О., представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», треті особи - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко Валентина Василівна, ОСОБА_6, про визнання іпотечного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», про визнання договору іпотеки недійсним.

Позивач вказує на те, що з 20 червня 2003 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6.

Під час перебування у шлюбі, 4 червня 2008 року, за кошти отримані на підставі кредитного договору, укладеного між його дружиною і Банком 04.06.2008 року, на її ім'я було придбано квартиру АДРЕСА_1

На даний час він дізнався про те, що в день укладення кредитного договору, а саме 04.06.2008 року, між його дружиною, ОСОБА_6, та Банком було укладено ще і договір іпотеки, відповідно до якого остання, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, передала в іпотеку їх спільну квартиру.

Посилаючись на те, що письмової згоди на укладення договору іпотеки він не надавав, просив суд визнати договір іпотеки з цих підстав недійсним.

Ухвалою суду від 24.02.2015 року в якості третьої особи без самостійних вимог до участі у справі було ОСОБА_6

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив про його задоволення.

Представники відповідача ПАТ «Фідобанк» та приватного нотаріуса проти позову заперечували, вказуючи на те, що договір іпотеки укладався з відома та за згодою позивача, про що свідчить наявна у справі його нотаріально посвідчена заява.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи судом повідомлялася належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04.06.2008 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_1. Квартира придбана ОСОБА_6 в період шлюбу із ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

За змістом ч.3 ст. 65 СК України, ч.2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній сумісній власності, може бути передано в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників.

04.06.2008 року між Банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 014/5865/2/16583 про надання останній споживчого кредиту у розмірі 344800 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 04.06.2008 року між Банком та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку вказану квартиру.

Даний договір іпотеки було посвідчено 04.06.2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи заяви, ОСОБА_4 надав письмову згоду своїй дружині на передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1. При посвідченні справжності підпису позивача на вказаній заяві нотаріусом було встановлено особу останнього.

Згідно положень ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої та четвертої ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, для задоволення позову, оскільки позивач не довів належними доказами обставини стосовно того, що він як чоловік позичальниці ОСОБА_6 не надавав письмової згоди на укладення оспорюваного договору іпотеки.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання іпотечного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська