УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області, ОСОБА_5, третя особа - реєстраційна служба Бериславського районного управління юстиції Херсонської області, про визнання рішення незаконним, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 2 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що після смерті батьків - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, спадкоємцем за законом є вона. До складу спадкового майна входить збудований батьком житловий будинок АДРЕСА_1. У 2000 році батько переїхав проживати до неї у м. Одесу. У будинок з дозволу ОСОБА_9, яка доглядала за будинком, вселилася сім'я ОСОБА_5, де проживає по цей час. На підставі рішення виконавчого комітету Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 23 лютого 2012 року ОСОБА_5 визнана власником цього житлового будинку вже під № 7. 25 грудня 2012 року вона отримала свідоцтво про право власності та здійснила відповідну державну реєстрацію цього права. З урахуванням викладеного позивач просила суд визнати незаконним рішення виконавчого комітету Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 23 лютого 2012 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_5 із скасуванням державної реєстрації цього права власності.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 10 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 2 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 23 лютого 2012 року про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі № 7 по провулку Бериславському у с. Тягинці Бериславського району Херсонської області за ОСОБА_5 Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_5, видане на підставі рішення виконавчого комітету Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 23 лютого 2012 року. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1, проведену на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 грудня 2012 року.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із недоведеності того, що оскаржуваним рішенням порушені спадкові права позивача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, виходив того, що оскаржуваним рішення та державним актом на підставі якого відповідач набула право власності на вищевказаний будинок, порушені спадкові права ОСОБА_3, оскільки спірний будинок на праві власності належав її батьку.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7, ОСОБА_3 є його донькою.

Згідно архівного витягу від 5 червня 2014 року, рішенням Тягинської сільської ради від 13 квітня 1988 року за ОСОБА_7 визнано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, та видано свідоцтво про право власності на вказане домоволодіння.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 13 квітня 1988 року ОСОБА_7 належав будинок АДРЕСА_1.

Згідно довідки № 692 від 20 травня 2014 року, за даними загальної книги реєстрації громадян Тягинської сільської ради - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 18 липня 1987 року і знятий з реєстрації 31 травня 2000 року.

В матеріалах справи наявний акт від 2 квітня 1988 року, складений секретарем виконкому Тягинської сільської ради, згідно якого ОСОБА_7 проживав за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Тягинської сільської ради від 23 лютого 2012 року за ОСОБА_5 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, та 25 грудня 2012 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно та здійснено реєстрацію прав.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороно законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Матеріали справи не містять доказів того, що будинок АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, є одним і тим самим будинком, що належав померлому ОСОБА_7, будь-які відомості про зміну нумерації будинків по пров. Бериславському в с. Тягинка у період з 1988 року відсутні, а в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Апеляційний суд, вважав, що будинок АДРЕСА_1, право власності на який визнано за ОСОБА_5, належав на праві власності померлому ОСОБА_7, а відтак увійшов до складу спадщини після смерті останнього, в силу ст. 1218 ЦК України.

Однак, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України за відсутності правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності померлого ОСОБА_7 на спірний будинок, дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_3 має спадкові права на вказаний будинок, а відтак, і про те, що видача оскаржуваного рішення виконавчого комітету сільської ради та свідоцтво про право власності на нерухоме майно порушує права та законні інтереси останньої. Не встановивши наявність спадкових прав у позивача саме на спірний будинок, за захистом яких вона звернулась до суду, передчасно визнав незаконними правовстановлюючі документи на спірний будинок, видані на ім.» я відповідача.

Таким чином, апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду та передачі справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 2 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Г.В. Юровська