АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2155/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 44 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівЮвшина В. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

з участю: представника КП «Придніпровська СУБ» - Кравця І.В.,

представника ОСОБА_7- ОСОБА_8,

представника ОСОБА_9 - ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» та представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року по справі за позовом Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» до ОСОБА_7, ОСОБА_9, третя особа - Орган опіки та піклування м. Черкаси, Черкаська міська рада про виселення із службового житла, -

в с т а н о в и л а :

11 листопада 2014 року Комунальне підприємство «Придніпровська служба утримання будинків»(далі КП «Придніпровська СУБ») звернулося до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Придніпровського райвиконкому м. Черкаси № 525 від 18.05.1996 року відповідачу ОСОБА_7 з сім'єю, до складу якої входила дружина ОСОБА_9, було виділено однокімнатну службову квартиру за адресою АДРЕСА_1, про що 25.06.1996 року був виданий відповідний ордер, з відміткою «службова».

06 жовтня 2000 року ОСОБА_7 було звільнено за власним бажанням з КП ВЖ РЕУ-1 в м. Черкаси.

Позивач зазначає, що відповідач не відпрацював на підприємстві 10 років та на даний час залишається проживати в даній квартирі з дружиною та неповнолітніми дітьми - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На адресу відповідачів було направлено лист з вимогою надати документи, на підставі яких змінено статус квартири із службової на приватну власність до 10.11.2013 року, однак на даний час будь-яких документів КП «Придніпровська СУБ» не отримувала.

Відповідно до п. 2 рішення Черкаського міської ради м. Черкаси № 4-1343 від 16.07.2009 року «Про припинення комунальних підприємств житлово-комунального господарства міста» створено на базі частини житлового фонду, що знаходиться на балансі КП «ВЖ РЕУ-1» та цілісного майнового комплексу того ж підприємства комунальне підприємство «Придніпровська СУБ», що є позивачем даних вимог.

Відповідно до ст.ст. 124, 125 Житлового кодексу України позивач просить суд виселити ОСОБА_7, ОСОБА_9 та неповнолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 із службової квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

25 травня 2005 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав до суду заяву про застосування строку позовної давності.

03 червня 2015 року ОСОБА_7, ОСОБА_9 звернулися до суду з зустрічною позовною заявою до КП «Придніпровська СУБ», Черкаська міська рада, третя особа: орган опіки та піклування м. Черкаси про визнання права користування квартирою.

08 червня 2015 року представниками позивачів за зустрічним позовом подано заяву про повернення зустрічного позову.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_7, ОСОБА_9 про визнання права користування квартирою повернуто.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог КП «Придніпровська СУБ» про виселення із службового житла відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі представник КП «Придніпровська СУБ» вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги про виселення з службової квартири задовольнити в повному обсязі. Судові витрати стягнути з відповідача.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8, зазначаючи, що судом ухвалено правильне рішення, просить його змінити, так як суд відмовив у задоволенні позову, застосувавши до спірних правовідносин позовну давність, а вони вважають, що відмовити в позові потрібно за його недоведеністю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» підлягає до задоволення, а апеляційна скарга представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач без поважних причин пропустив 3-річний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, перебіг позовної давності у даних спірних правовідносинах почався з дня звільнення 06.10.2000 року і закінчився 06.10.2003 року, проживають відповідачі з червня 1996 року, більше 18 років, а тому, відповідно до ст. 125 ЖК України не можуть бути виселені відповідачі з службового приміщення, а лише підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, вважаючи його не законним та не обґрунтованим.

Частиною ч. 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Встановлено, що рішенням Придніпровського райвиконкому м. Черкаси за № 252 від 19.06.1996 року сантехніку ОСОБА_7 було виділено однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, на склад сім'ї дві особи (він, дружина - ОСОБА_9) без зняття з квартирного обліку (а.с. 65).

Відповідно до ст. 122 ЖК України, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

25 червня 1996 року на підставі даного рішення ОСОБА_7 видано ордер на жиле приміщення серія НОМЕР_1 з відміткою «службова» (а.с. 3).

Службова квартира - особлива категорія житла, яке надається людині саме у зв'язку з його роботою в певній організації або на конкретній посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових, рішенням виконавчого комітету районної міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Головною умовою для надання службової квартири є неможливість виконувати посадові обов'язки через відсутність житла в безпосередній близькості від місця роботи.

Відтак суд наголошує, що до основних ознак службового жилого приміщення відноситься, зокрема - характер трудових відносин працівника, що дає право на користування службовим житлом.

Ці вимоги встановлені Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 4.02.1988 р. N 37 (з наступними змінами та доповненнями, далі Положення).

06 жовтня 2000 року ОСОБА_7 було звільнено за власним бажанням з КП ВЖ РЕУ-1 в м. Черкаси (а.с. 120).

Відповідно до довідки від 09 жовтня 2014 року № 3201, виданої КП «Придніпровська СУБ», за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_9 та неповнолітні діти ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Статтею 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 було направлено адміністрацією ВЖ РЕУ-1 повідомлення № 608 від 09 жовтня 2002 року про те, що право користування службовим жилим приміщенням є похідним від трудового договору між ОСОБА_7 і ВЖ РЕУ-1, тому з розірванням трудового договору за власним бажанням одночасно припинилось і його право використання жилого приміщення. (а.с. 99).

Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого житлового приміщення.

Крім того, за загальним правилом, робітники і службовці, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню із службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

При цьому, у житловому праві закріплені гарантії для певних категорій осіб, які не можуть бути виселені із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.

Так, в абзаці 3 ст. 125 ЖК України визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Отже, у трудових відносинах з установою позивача, яка надала відповідачу службове приміщення, останній перебував 4 роки, що менше строку визначеного ст.125 ЖК, а тому не має статусу особи, яка не може бути виселена із службового приміщення без надання іншого житлового приміщення, оскільки у трудових відносинах з позивачем перебував менше 10 років.

В листі-відповіді виконавчого комітету Черкаської міської ради № 3875-01-21 від 23.04.2015 року, адресованому Придніпровському районному суду м.Черкаси на запит по даній справі, роз'яснено, що пунктом 4 рішення Черкаської міської ради від 16.07.2009 року № 4-1343 «Про припинення комунальних підприємств житло-комунального господарства міста» створено на базі частини житлового фонду, що знаходиться на балансі комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління №1» та цілісного майнового комплексу того ж підприємства, комунальне підприємство «Служба утримання будинків «Митниця». При ліквідації КП «ВЖ РЕУ-1, 3, 4 та служби утримання будинків правонаступником КП «ВЖ РЕУ-1» стало КП «СУБ «Митниця». Рішенням Антимонопольного комітету України від 16.12.2009 № 587 надано дозвіл на злиття «ВЖ РЕУ-3 і частину житлового фонду, що знаходиться на балансі «ВЖ РЕУ-1» та створення на їх базі КП «Придніпровська СУБ».

Тут же зазначено, що на сьогодні будинок по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі КП «Придніпровська СУБ». Питання виключення житлового приміщення із числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації, відповідно до п.6 положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР» (а.с. 140).

Про те, що будівля по АДРЕСА_1 має статус житлового будинку, а квартира АДРЕСА_1 рішенням Придніпровського райвиконкому включена до числа службових КП ВЖ РЕУ-1, було повідомлено ОСОБА_9 листом від 12.01.2015 року №6673-2 Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради (а.с.59).

Слід зауважити, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2015 року залишено без змін постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 08 квітня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_9 до виконавчого комітету Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_7, КП «Придніпровська СУБ» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Зокрема, ОСОБА_9 перед судом ставила питання про зняття статусу «службова» з житлової кімнати АДРЕСА_1 та передачу вказаної квартири їй та її сім'ї у приватну власність.

Тут же судом звернуто увагу на те, що твердження ОСОБА_9 про надання ОСОБА_7 спірної квартири АДРЕСА_1 в порядку, визначеному Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, є помилковим (а.с.175-178).

Дана обставина підтверджується також тим, і про це зазначено в рішенні Придніпровського райвиконкому м. Черкаси за № 252 від 19.06.1996 року, що квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7 надавалася без зняття його з квартирного обліку, оскільки була службовою.

Не можуть залишатися поза увагою і обставини, що встановлені Київським апеляційним судом в ухвалі від 30 червня 2015 року (до винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції), яка є чинною, де з посиланням на рішення Придніпровського райвиконкому м. Черкаси за № 252 від 19.06.1996 року, зазначено, що квартира АДРЕСА_1 включена до числа службових і ордер серії НОМЕР_1 від 25.06.1996 року ОСОБА_7 виданий на службове приміщення (а.с.175).

Тому посилання представника відповідача в поясненнях на те, що позивачем не доведено статус приміщення «службове», де мешкають відповідачі ОСОБА_7, є безпідставними, як є такими і його твердження про те, що ордер, виданий ОСОБА_7 на службове приміщення, не відповідає додатку №2 до положення про порядок надання службових жилих приміщень, оскільки на підставі саме вказаного ордеру відповідачі користуються спірною квартирою, він ніким не визнаний недійсним.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову.

Що стосується застосування судом першої інстанції при ухваленні рішення строку позовної давності, то такі висновки, як вважає колегія суддів не ґрунтуються на законі.

Так, 25 травня 2005 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В ст. 257 ЦК України визначено загальну тривалість позовної давності у три роки.

Проте, у статті 268 Цивільного кодексу України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі.

Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обов'язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред'явлення такого позову.

Як встановлено в судовому засіданні, будинок по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі КП «Придніпровська СУБ».

Отже, на даний момент вищезазначена квартира перебуває у власності територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради та має статус службової КП «Придніпровська СУБ» (правонаступника КГІ «ВЖ РЕУ-1»)

Встановлено, що зазначені правопорушення мають тривалий характер, оскільки весь час порушуються права власника майна. Тому згідно Цивільного Кодексу постійно відкладається початковий момент перебігу позовної давності з кожним новим порушенням права власника або іншого володільця, та за положенням ст. 268 ЦК України до таких вимог позивача позовна давність не може бути застосована.

Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду є не законним. Доводи апеляційної скарги КП «Придніпровська СУБ», за встановлених обставин, заслуговують на увагу, а доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8, є такими, що задоволенню не підлягають, так як не ґрунтуються на законі.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору неповно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, не належним чином оцінив докази та дав їм не належну правову оцінку, ухвалив рішення з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, дані обставини є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» задовольнити. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 відхилити. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року по справі за позовом Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» до ОСОБА_7, ОСОБА_9, третя особа - Орган опіки та піклування м. Черкаси, Черкаська міська рада про виселення із службового житла - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» задовольнити в повному обсязі.

Виселити ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 із службової квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили

Головуючий :

Судді :