Справа № 303/3298/15-ц
Провадження № 2/303/1940/15
Номер ряд. стат. звіту - 43
18 вересня 2015 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі в складі одноособо:
головуючого-судді Іваницького Р.С.
при секретарі судового засідання Чудіній В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мукачево цивільну справу за позовною заявою ТзОВ «Ключове рішення» в особі представника ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про виселення, -
ТзОВ «Ключове рішення» в особі представника ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 про виселення громадянки ОСОБА_2 яка зареєстрована і проживає у житловому будинку, загальною площею 100.30 кв. м, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с. Домбоки, АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної житлового будинку, без надання іншого жилого приміщення та покладення на відповідача судових витрат.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву в якій просить про проведення розгляду справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 53).
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, по невідомій суду причині, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи відповідно до ст. 74 ч.5 абз. 3,4 ЦПК України (а.с. 29, 52, 61, 65).
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, по невідомій суду причині, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи відповідно до ст. 74 ч.5 абз. 3,4 ЦПК України (а.с. 51, 60, 66).
Відповідно до заяви представника позивача, його згоди та за ухвалою суду проведено заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст. 27, 158 ч.2, 224, 225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів згідно до ст. 169 ч.4 ЦПК України.
В судовому засіданні за матеріалами справи встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19 травня 2014 року, встановлено, що власником житлового будинку, загальною площею 100.30 кв. м, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с. Домбоки, АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.2009 року позивачу ТзОВ «Ключове рішення», дане рішення набуло законної сили (а.с.9). Позивачем 30.03.2015 року рекомендованим листом надсилалося письмове повідомлення відповідачці ОСОБА_2 про добровільне звільнення житлового будинку на протязі 30 днів (а.с.10 - 12).
Виникші правовідносини випливають з договірних зобов'язань та регулюються цивільним законодавством України, Житловим кодексом України.
Відповідно до вимог ст.10 ч.3 та ст. 60 ч.1 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу.
Згідно з приписами ст. 61 ЦПК України, вказано, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно до ст. 319 ЦК України, встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 391 ЦК України, визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно до вимоги ст. 109 Житлового кодексу Української РСР, встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 року в справі за №6-57цс11, сформульовано правову позицію відповідно до якої вбачається, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Згідно до ст. 7 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до вимог ст. 11 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні.
За вказаних обставин, що підтверджуються належними доказами, позивач власник житлового будинку звертався з вимогою до відповідача про виселення з житла в добровільному порядку, але відповідачем дана пропозиція позивача проігнорована, отже суд приходить до висновку про підставність позовних вимог про примусове виселення відповідача з житлового будинку, стосовно позовної вимоги про зняття з реєстраційного обліку відповідача, то відповідно до законодавства України органами реєстрації виконавчої влади здійснюється зняття особи з реєстрації місця проживання на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення, отже потреби окремого вирішення вимоги про зняття з реєстрації відповідача не має, відповідно суд вважає що в даній позовній вимозі слід відмовити..
Згідно до ст. 88 ЦПК України, визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі наведенного та керуючись ст.ст. 10, 14, 27, 57-60, 61, 74, 88, 158, 169, 212-215, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст. ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 16, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст. 41 Конституції України, суд, суд, -
Позов задоволити частково.
Виселити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована і проживає у житловому будинку, загальною площею 100.30 кв. м, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с. Домбоки, АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Р. Іваницький