У Х В А Л А

16 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,Яреми А.Г.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи : ОСОБА_7, про визнання правочинів удаваними, визнання майна власністю подружжя і визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

встановила:

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2014 року первісний позов задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 6 листопада 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, договір купівлі-продажу 59/100 часток будинку по АДРЕСА_3, укладений 6 листопада 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, удаваними та визнано, що 6 листопада 2003 року між вищевказаними сторонами були укладені договори міни вищевказаних об'єктів нерухомості. Визнано договір дарування ѕ часток квартири АДРЕСА_1 від 6 листопада 2003 року, укладений між ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 удаваним та визнано, що між вищевказаними сторонами було укладено договір міни вищевказаного об'єкта нерухомості. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 6 листопада 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 удаваним та визнано, що між вищевказаними сторонами було укладено договір міни вищевказаного об'єкта нерухомості. Визнано спільною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/8 її частки, а за ОСОБА_5 право власності на 5/8 часток цієї квартири. Зустрічний позов задоволено частково. Поділено спільне майно подружжя, а саме : автомобіль марки Опель Астра, 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, виділивши його ОСОБА_4 в натурі, а на користь ОСОБА_5 стягнуто з ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 24 850 грн., а в решті вимог зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2015 року рішення місцевого суду в частині задоволення вимог первісного позову скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині, яким у задоволенні первісного позову відмовлено, а в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить переглянути судові рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 216, 235 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що позивач ставить питання про визнання трьох угод укладених в один день : двох договорів купівлі-продажу і одного договору дарування удаваними, з метою приховати договір міни, але, всупереч правової норми, що регулює договір міни, не зазначив обмін якої квартири відбувся і на яку саме, що унеможливлює застосування такої норми. Різний об'єктний склад правочинів свідчить, що кожна зі сторін одержувала той правовий ефект, якого бажала досягти і безперешкодно, протягом 11 років користувалася та розпоряджалася своєю власністю. Позивач не був стороною в усіх договорах, а наміру однієї сторони при укладенні угоди недостатньо, тому до цих правовідносин не можуть бути застосовані положення статті 58 ЦК УРСР. Доказів, що сторони правочинів вчиняючи їх усвідомлювали удаваний характер здійснюваних ними дій позивачем не надано.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2013 року суд касаційної інстанції виходив з того, що для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди, а тому встановивши на підставі розписки про отримання ОСОБА_8 від ОСОБА_4 коштів в розмірі 3 000 дол. за продаж спірної квартири, дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що фактично між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2011 року суд касаційної інстанції постановив відмовити у відкритті касаційного провадження з підстав передбачених пунктом 5 частини третьої статті 328 ЦПК України.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи : ОСОБА_7, про визнання правочинів удаваними, визнання майна власністю подружжя і визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін

А.Г. Ярема