Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчук А.О., Писаної Т.О.,Маляренка А.В., Юровської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6 про часткове скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 21 лютого 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7, товариства з обмеженою відповідальністю «Графітек», ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 подав до суду заяву про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 21 лютого 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_7, товариства з обмеженою відповідальністю «Графітек» (далі - ТОВ «Графітек»), ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до нього, як солідарного боржника, про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року заяву ОСОБА_6 задоволено. Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 21 лютого 2014 року в справі № 1318/13 в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії у розмірі 7 779 531,77 грн та третейського збору у розмірі 25 500 грн.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року ухвалу суду першої інстанції скасовано і постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Задовольняючи заяву та частково скасовуючи рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив із того, що на час розгляду справи третейським судом договір поруки, в якому викладено третейське застереження, припинився в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України, а, відтак, рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні заяви, апеляційний суд виходив із того, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до третейського суду з позовом до ОСОБА_6 як до поручителя на підставі договору поруки, що містить третейське застереження, при цьому припинення поруки ОСОБА_6 за договором поруки не є підставою для скасування рішення третейського суду.

З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 27 червня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/185-8.

Цього ж дня, з метою забезпечення виконання ОСОБА_10 зобов'язань за вказаним договором були укладені чотири договори поруки, один з яких -договір поруки № 3, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_7 та ОСОБА_6

У серпні 2008 року боржник за кредитним договором - ОСОБА_7 вів переговори з банком з приводу зміни умов кредитного договору, звернувшись до поручителів щодо того, чи готові вони погодити зміни до договорів поруки і надалі бути поручителями.

ОСОБА_6 своєї згоди на зміну умов кредитного договору не надав.

11 серпня 2008 року Дніпропетровська філія ПАТ «Укрсоцбанк» видала ОСОБА_6 довідку № 726 про те, що його порука за кредитним договором ОСОБА_7 не має чинності, а ОСОБА_6 не несе відповідальності за цими кредитними зобов'язаннями.

Після цього - 31 жовтня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 був підписаний договір про внесення змін до кредитного договору, згідно з яким був збільшений розмір процентів за користування коштами. Також у новій редакції був викладений пункт 1.3.3 кредитного договору, зокрема, ОСОБА_6 було виключено зі складу поручителів і залишено три поручителя.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції керувався п. 2 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України та виходив із того, що порука ОСОБА_6 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/185-8 від 27 червня 2008 року є припиненою з 31 жовтня 2008 року, пункти 5.1, 5.2 договору поруки містять третейське застереження про вирішення постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків спорів та непорозумінь, які виникають між сторонами у зв'язку з укладенням та виконанням положень договору поруки, ОСОБА_6 не є стороною третейської угоди за договором про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/185-8 від 27 червня 2008 року, третейський суд, розглядаючи спір щодо ОСОБА_6 вийшов за межі третейської угоди, яка наявна тільки між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_7 та трьома поручителями: ТОВ «Графітек», ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_6, апеляційний суд виходив із того, що зобов'язання заявника як поручителя не припинені, оскільки до договору поруки відповідні зміни не вносились, відсутнє будь-яке судове рішення, яким встановлені обставини щодо припинення його поруки.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частин 1, 3 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо з моменту досягнення домовленості про зміну, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його змін.

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок внесення змін за взаємною згодою кредитора і боржника шляхом укладення письмового договору збільшено відсоткову ставку з 14,00 % до 16,00% річних та ОСОБА_6 як поручителя, який не надав згоду на збільшення обсягу відповідальності, виключено із переліку поручителів у договорі про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/185-8 від 27 червня 2008 року.

Встановивши ці обставини суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що внаслідок припинення зобов'язань ОСОБА_6 за згодою сторін, він не є стороною договору, який містить третейське застереження.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасоване у випадках:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі, та обставинам справи, відповідно до яких підстав для скасування рішення третейського суду встановлено не було.

Апеляційний суд з висновком місцевого суду не погодився виходячи із того, що до договору поруки, що також містить третейське застереження, сторони жодних змін щодо припинення зобов'язань ОСОБА_6 не вносили, договір поруки недійсним не визнаний, а тому підстав вважати, що рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, немає.

Однак з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна, оскільки в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до третейського суду з вимогами про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/185-8 від 27 червня 2008 з урахуванням відсоткової ставки у розмірі 14 %, що діяла до внесення 31 жовтня 2008 року змін до цього договору, не є підставою для відновлення припиненої в силу закону, а також за згодою сторін поруки ОСОБА_6

З огляду на вказане, висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості підстав для скасування рішення третейського суду відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України є правильним, зміст ухвали відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, то ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі ст. 339 ЦПК України із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
Т.О. Писана
Г.В. Юровська