УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, виконавчого комітету Хмільницької міської ради, третя особа - ОСОБА_6, про визнання приватизації недійсною,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила:

- визнати недійсною приватизацію ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1;

- визнати незаконним рішення № 311 від 23 листопада 2000 року виконавчого комітету Хмільницькї міської ради Вінницької області в частині надання дозволу ОСОБА_5 на приватизацію квартири АДРЕСА_1 та свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на вказану квартиру.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що ОСОБА_5 та її син в 1982 році отримали від швейної фабрики двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, в яку у 1987 році, за згодою ОСОБА_5 були вселені та зареєстровані її батьки, та у зв'язку з чим відповідачка у липні 1988 року отримала від швейної фабрики ще одну квартиру, до якої і поселилася.

Також позивачка зазначала, що вона народилась в цій квартирі і з 1996 року зареєстрована за її адресою, проте в 2000 році ОСОБА_5 приватизувала спірну квартиру без згоди її матері - ОСОБА_6, що порушило на той час її права як неповнолітньої дитини.

За викладених підстав просила позов задовольнити.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року позов задоволено повністю.

Визнано недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 311 від 23 листопада 2000 року в частині надання дозволу ОСОБА_5 на приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво № 3132 від 12 грудня 2000 року про право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_4 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ст. 65-1 ЖК України наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що квартири передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем, або за якими зберігається право на житло.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 вказаного Закону передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 61, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, а також врахувавши рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 грудня 2014 року, дійшли обґрунтованого висновку, що неповнолітня ОСОБА_4 на час приватизації спірного житлового приміщення ОСОБА_5 була членом її сім'ї, а тому, відповідно до приписів Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідачка повинна була отримати згоду матері позивачки - ОСОБА_6, як її законного представника, відсутність якої є підставою для визнання приватизації недійсною.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

Т.О. Писана