Справа № 466/8852/14 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/4626/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання майна об»єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частку в майні,-

в с т а н о в и л а :

11 грудня 2014 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача , і з врахуванням уточнень, просила: визнати житловий будинок АДРЕСА_1 (ринковою вартістю станом на 28.01.205 року 2390737 грн, згідно звіту, складеного суб»єктом оціночної діяльності), як одноповерхову споруду з мансардою та підвалом, загальною площею 158,0 кв.м. , в т. ч. приміщення 1-го поверху площею 75,3 кв.м., з ремонтом, приміщення мансарди (добудованої у 2014 році) площею 71,9 кв.м. - 0 цикл без опорядження, приміщення підвалу площею 10,8 кв,м. - господарське - об»єктом права спільної сумісної власності її та відповідача, і, враховуючи ту обставину, що з нею проживає дочка, аліменти на яку після 26.12.2012 року в розмірі 600 гривень щомісячно відповідач сплачує нерегулярно, відступивши від рівності часток, визнати за нею право власності на 2/3 цього будинку, а за відповідачем на 1/3 цього будинку.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 13.07.1996 року по 08.05.2012 року вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею. 01.03.2004 року між відповідачем та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу 3/5 частини будинку АДРЕСА_1. Згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради за № 290 від 26.03.2004 року вищезгаданий будинок було розділено на два самостійних з присвоєнням окремих поштових номерів: 3/5 частинам будинку зареєстрованих на відповідача присвоєно АДРЕСА_1, а іншим 2/5 частинам залишено поштовий АДРЕСА_1.

Вона звернулася із позовом про поділ спільного майна подружжя, а саме: будинку АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв.м., житловою площею 56,7 кв.. м. (справа № 1328/7901/12 - знаходиться на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова на час звернення з цим позовом). Разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05.12.2013 по справі № 466/3000/13 за позовом ОСОБА_5 до неї про визнання права особистої приватної власності на будинок АДРЕСА_1 був визнаний особистою приватною власністю ОСОБА_5. Проте судом у справі № 466/3000/13-ц не розглядалось питання щодо збільшення вартості цього будинку та істотність такого збільшення.

Після придбання будинку, за час перебування в шлюбі, вартість будинку істотно збільшилася за рахунок переобладнання, добудови та низки ремонтних робіт, внаслідок чого лише площа будинку збільшилась орієнтовно вдвічі, при цьому сама вартість в декілька раз перебільшує суму, протрачену на його придбання. Таке істотне збільшення вартості переобладнаного будинку відбулось в результаті витрачання спільних коштів, а також коштів , які належали їй особисто на праві приватної власності, в тому числі подарованих їй її близькими. Тобто, внаслідок спільних затрат подружжя, відбулось збільшення вартості згаданого будинку як об»єкту, його якісних характеристик.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

На рішення від 25 травня 2015 року подано апеляційну скаргу позивачем, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги наводить доводи про те, щоб судом не враховано, що з моменту придбання відповідачем будинку за особисті кошти у розмірі 45000 доларів США, вартість будинку на день складання звіту істотно збільшилася і становить 149889 доларів США. Також судом помилково в оскаржуваному рішенні застосовано матеріальну норму - ст. 376 Цивільного кодексу України, якою унормовано самочинне будівництво , однак визнання права власності на самочинне будівництво не було предметом її позовних вимог, а вона лише стверджувала про визнання права власності на будинок, вартість якого істотно збільшилась внаслідок зокрема її трудових та грошових затрат. В оскаржуваному рішенні не надано належної оцінки такому доказу, як звіт про визначення ринкової вартості будинку станом на 28.01.2015 року , а в той же час висновки суду грунтуються на доказах , які не стосуються предмету спору. Зокрема, посилання суду першої інстанції на відсутність дозвільних документів на проведення реконструкції будинку , початку та виконання будівельних робіт , зареєстрованої декларації про готовність об»єкта до експлуатації , наявності документів щодо зміни площі будинку , свідчить про встановлення обставин справи судом на основі неналежних доказів. Висновки суду про те, що визнання сторонами факту окремого проживання з 2012 року свідчить про неможливість істотного збільшення вартості будинку в контексті ч. 1 ст. 62 СК України насамперед суперечать змісту цієї норми, де йде мова про істотне збільшення майна внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Невірним є висновок суду щодо проведення будівельно-ремонтних робіт після розірвання шлюбу, позаяк в звіті про визначення ринкової вартості будинку станом на 28.01.2015 року вказано про включення до об»єкту оцінювання мансарди, добудованої в 2014 році, а не - побудованої в 2014 році.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова , яке набрало законної сили, будинок АДРЕСА_1 визнаний особистою приватною власністю ОСОБА_5. За ОСОБА_5 зареєстровано на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 який складається з 4-х житлових кімнат та кухні. Це стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.05.2015 року. Позивачкою не доведено, що за час шлюбу з відповідачем ОСОБА_5 істотно збільшилося у своїй вартості належне відповідачу майно - будинок АДРЕСА_1 Звітом про оцінку від 28.01.2015 року визначено вартість будинку на даний час, проте не визначено чи збільшився цей будинок у своїй вартості і за рахунок чого. У висновку зазначено, що до об»єкту оцінювання включено приміщення мансарди, добудованої в 2014 році. Сторони в судовому засіданні погодилися з тим, що реконструкція будинку здійснена самочинно. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила , не виникає право власності на нього, як на об»єкт нерухомості.

Колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та для визнання житлового будинок АДРЕСА_1 як одноповерхової споруди з мансардою та підвалом загальною площею 158,0 кв.м. , в т. ч. приміщення 1-го поверху площею 75,3 кв.м., з ремонтом, приміщення мансарди (добудованої у 2014 році) площею 71,9 кв.м. - 0 цикл без опорядження, приміщення підвалу площею 10,8 кв,м. - господарське - об»єктом права спільної сумісної власності позивача і відповідача, та з врахуванням положень про відступ від рівності часток визнання за позивачем права власності на 2/3 цього будинку, а за відповідачем на 1/3 цього будинку, з огляду на наступне.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.05.2015 року № 37147749 за ОСОБА_5 зареєстровано на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 який складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 70,1 кв.м., житловою площею 56,7 кв.м. (а.с. 74-75).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 5 грудня 2013 року у справі № 466/3000/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності, яке набрало законної сили, визнано право особистої приватної власності ОСОБА_5 на будинок АДРЕСА_1

Тобто, вищезазначеними письмовими документами, стверджується той факт, що житловий будинок АДРЕСА_1 що складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 70,1 кв.м., житловою площею 56,7 кв.м. є об»єктом особистої приватної власності відповідача ОСОБА_5.

У відповідності до ч. ч. 1,3 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначено у оскарженому рішенні: «Сторони в судовому засіданні погодилися з тим, що реконструкція будинку здійснена самочинно.»

Про те, що добудова тамбуру, мансарди та реконструкція першого поверху будинку АДРЕСА_1 проведені самовільно свідчить особлива відмітка у технічному паспорті на цей будинок, виготовленому 20.01.2015 року ( а.с. 39).

Отже, об»єктом нерухомого майна, щодо якого проведено правову реєстрацію, і яке належить на праві особистої приватної власності відповідачеві є житловий будинок АДРЕСА_1 що складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 70,1 кв.м., житловою площею 56,7 кв.м.

Доказів, які свідчили про проведення державної реєстрації права власності відповідача на житловий будинок АДРЕСА_1 який складався б з одноповерхової споруди з мансардою та підвалом загальною площею 158 кв.м., в т.ч. приміщення 1-го поверху площею 75,3 кв.м., з ремонтом, приміщення мансарди добудованої у 2014 році площею 71,9 кв.м. - 0 цикл без опорядження, позивачем не надано і у суді не здобуто.

За таких обставин , оскільки спірний житловий будинок вищезазначеною площею та у вищезазначеному складі не є об»єктом нерухомого майна, на яке виникло б право власності, то відповідно спірний житловий будинок не може бути визнаний об»єктом права спільної сумісної власності сторін та відповідно не може бути визначено часток сторін у праві спільної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 158 м.кв. Лише після узаконення у встановленому порядку проведених: реконструкції першого поверху, обладнання мансардних приміщень та добудови тамбура, заінтересована особа може отримати можливість порушувати питання про визнання права власності на добудоване та реконструйоване майноУ зв»язку із цим, до моменту виникнення права власності на житловий будинок загальною площею 158 кв.м., яке (виникнення права власності) пов»язується із правовою реєстрацією у встановленому порядку, існує лише право власності на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна.

Відповідно до ч. ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалено з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги законності і обґрунтованості оскарженого рішення не спростовують, тому апеляційну скаргу належить відхилити, оскаржене рішення - залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришин А.В.