У Х В А Л А

11 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Степове», третя особа - Держземагентства у Софіївському районі Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди землі

в с т а н о в и л а:

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в справі за касаційною скаргою ОСОБА_4

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені рішення у справі та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачкою не надано доказів, що орендарем систематично не сплачувалась орендна плата, судом встановлено, що мала місце лише затримка виплати орендної плати за відповідні періоди, за що умовами договору передбачена матеріальна відповідальність.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Верховного Суду України від 8 липня 2009 року, суд касаційної інстанції керувався тим, що відповідно до умов договору оренди, надання продукції й послуг у рахунок орендної плати оформлюється відповідним актом, однак товариство такого акта суду не надало, а позивачка заперечувала про отримання плати за оренду. Таким чином орендар два роки поспіль сплачував орендну плату не в повному обсязі, що є систематичним невиконанням умов договору оренди та підставою для його розірвання;

- постанові Верховного Суду України від 25 червня 2011 року суд керувався тим, що оскільки відповідач систематично не виконував обов'язків, передбачених статтями 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, не сплачував орендної плати за 2008-2009 роки в установлений договором строк, а виплатив указану плату лише після звернення позивача до суду, тому позов в частині вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки підлягає задоволенню;

- постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року суд керувався тим, що суд касаційної інстанції залишив поза увагою положення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України та дійшов помилкового висновку про те, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини не вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди землі.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у цій постанові висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Степове», третя особа - Держземагентства у Софіївському районі Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди землі до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
А.Г. Ярема