Справа №442/3840/15-ц
Провадження №2/442/1380/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

21 липня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Нестір А.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоФінанс» в користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 36300 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.. В обґрунтування позову покликається на те, що в червні 2014 року у регіональному офісі компанії між ним та продавцем- консультантом була досягнута усна домовленість про купівлю трактора « Кий 440» 2013 року випуску вартістю 73000 грн. Дана домовленість передбачала сплату ним авансового платежу у розмірі 7300 грн. у день укладення договору. Решту суми він зобов'язався сплатити при доставці трактора за місцем свого проживання, яка за словами консультанта, мала відбутись через три дні з моменту слати авансового платежу і запропонувала здійснити повний авансовий платіж протягом часу, необхідного їй для належного оформлення відповідних документів. Так, 05.06.2014 року ним на банківський рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було сплачено 7300 грн. Однак, так як він мав із собою ще 29000 грн., він вирішив одразу доплатити за трактор ще 29000 грн. повернувшись до офісу компанії консультант запропонувала йому підписати ряд документів зміст яких для нього був мало зрозумілим, так як він не має вищої юридичної освіти. За таких обставин ним було підписано договір фінансового лізингу №009880 від 05.06.2014 року, який не містить істотних умов, а тому не може вважатись укладеним, не містить жодної умови про відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання ним умов договору, не містить умов взаєморозрахунків між сторонами, зокрема у випадку сплати лізингоодержувачем лізингових платежів у більшому розмірі ніж це передбаченого договором, не містить підтвердження того, що інформація, передбачена у ч. 2 ст. 12 Закону України « про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надана клієнту до підписання договору; не містить збільшення або зменшення яких саме податків, зборів та інших обов'язкових платежів може бути підставою для індексації розміру лізингових платежів;не містить умов про те, що саме слід вважати зміною ситуації на грошовому ринку

Позивач у судовому засіданні позовні вимог підтримав з підстав, викладених у такому, просив позов задоволити.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, дійшов висновку, що у позові слід відмовити.

З матеріалів справи та матеріалів справи №442/4899/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоФінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, вбачається, що 05.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «Автофінанс» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № 009880. Відповідно до п.1.1. предметом Договору є трактор Кені 440, з додатками №1-3, які містять графік сплати першого, другого лізингових платежів, специфікації, всі три додатки підписані сторонами і є відповідно до п. 8.1 Договору невід'ємними його частинами.

Пунктами 1.7., 1.8. такого Договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними в додатку № 1 до договору, та розрахований по формулі, визначеній в п.8.2.2. договору.

Так, згідно квитанції 4467.127.1, від 05.06.2014 року Полтавського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» ТзОВ «Лізингова Компанія «Автофінанс» ОСОБА_1 сплачено 29000 грн. за ЗО ЗГ. Угоди №009880; 290 грн. як комісія з платника ОСОБА_1 (квитанція №4467.127.2. від 05.06.2014 року Полтавського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк») та 7300 грн. КЗО згідно угоди №009880 та 73 грн. комісії ( квитанція від 05.06.2014 року №2 відділення №346, АТ «ІМЕКСБАНК»).

Разом з тим, 24.12.2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у цивільній справі №442/4899/14-ц було, винесено рішення, яким в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоФінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу №009880 з додатками від 05.06.2014 року та договору фінансового лізингу №009866 з додатками від 05.06.2014 року недійсними; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоФінанс» в користь ОСОБА_1 сплачений реєстраційний платіж в сумі 7300 грн., сплачений авансовий платіж в сумі 29000 грн.; сплачену комісію за прийом платежів згідно тарифів банку в сумі 73 грн.; сплачену комісію за прийом платежів згідно тарифів банку в сумі 290 грн., відмовлено. Таке рішення залишено в силі Апеляційним судом Львівської області. Яким також встановлено, що вказаний договір був спрямований на набуття цивільних прав та обов'язків сторін, і їх волевиявлення було вільним, та те, що оскільки вимоги про застосування наслідків недійсності договору шляхом стягнення коштів переданих на виконання договору є похідними від вимоги про визнання даного договору недійсним.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається на безпідставність отримання грошових коштів відповідачем та просить такі кошти повернути згідно із положеннями ст. 1212 ЦК України.

Згідно з правилами ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають за наявності таких вимог: необхідно, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої; набуття майна однією особою за рахунок іншої особи відбулось без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, обов'язок повернути безпідставно отримане майно є різновидом цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності.

Позивач фактично підмінює узгоджені договірні відносини. вимогами про повернення безпідставно набутих коштів. Наявні письмові докази, які свідчать про отримання доступної, достовірної та своєчасної інформації під час підписання договору, а саме: підписи позивача у договорі та фінансового лізингу, сплата авансового платежу, позивачем жодним чином не спростовані.

Підписавши договір фінансового лізингу, позивач тим самим підтвердив свою обізнаність з умовами договору та висловив свою згоду з цими умовами.

А відтак в цій частині позовні вимоги про повернення безпідставно набутих коштів в розмірі 36300 грн. є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.

Не вважає суд доведеними і таким, що ґрунтуються на законі вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., які є також фактично похідними. Позивач вказує, що внаслідок дій відповідача він зазнав сильних душевних страждань, постійно перебуває у стресовому стані, однак жодних доказів по наведених обставинах в судове засідання не представив.

На підставі наведеного, оцінюючи дослідженні судом докази в їх сукупності, їх належність, допустимість та достатність, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Поряд з цим, відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, однак враховуючи те, що позивач звертався в межах закону «Про захист прав споживача», судовий збір не підлягає до стягнення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоФінанс» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоФінанс» в користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 36300 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.П. Івасівка

Повний текс рішення виготовлено та підписано 21.07.2015 року.