Справа № 456/1247/15-ц
Провадження № 2/456/805/2015
РІШЕННЯ

іменем України

(Заочне)

07 вересня 2015 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М. ,

при секретарі Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками" про поновлення на роботі та виплати заробітну плату за час вимушеного відгулу,

ВСТАНОВИВ:

позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до відповідача ТзОВ "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками" та просить поновити її, ОСОБА_1 на посаді офіціанта в ТзОВ "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками";

стягнути з ТзОВ "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками" на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу;

зобов"язати ТзОВ "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками" відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн.;

В обгрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що з 06 вересня 1982 року вона працювала на посаді офіціанта в ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками». 13 лютого 2015 року наказом № 07-к її було звільнено із займаної посади у зв'язку з прогулом без поважних причин, п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Вказане звільнення її з посади офіціанта вважає незаконним та безпідставним, оскільки відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення. З наказом про звільнення з роботи її ознайомлено не було та копію не видавали та не надсилали поштою. Вказані дії відповідача є порушенням ст. 47 КЗпП України, в якій зазначено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Таким чином наказу, яким її звільнено з роботи їй вручено не було.

Крім того, відповідно до ст. 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку, чого відповідачем дотримано також не було.

Причини її звільнення, наведені в наказі № 07-к (а саме п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України), не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, відповідно до ч.1 п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Тобто, відповідно до вказаної норми чинного законодавства України про працю, прогулом може вважатись лише невихід на роботу без поважних причин.

Починаючи з жовтня 2014 року по теперішній час ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» фактично не працює та не виплачує заробітну плату працівникам. Однак, враховуючи дані обставини вона в подальшому продовжувала кожного дня працювати до кінця грудня 2014 року. У зв'язку з невиплатою заробітної плати протягом тривалого періоду вона змушена була спільно із іншими працівниками написати заяву в Стрийську міжрайонну прокуратуру Львівської області про невиплату заробітної плати.

В січні 2015 року їй зателефонували з невідомого номера та повідомили, що вона повинна вийти на роботу «на чергування», що вона і зробила. Однак, того дня коли вона виходила на роботу для так званого чергування, ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками був зачинений та на прохідній нікого не було. Перетелефонувавши на номер з якого їй дзвонили, їй сказали, щоб вона пролізла десь в дірку паркана з тильної сторони огорожі та чергувала на території.

Після написання даної заяви в прокуратуру ситуація ще більше загострилась роботі, після обіду 13.02.2015 року вона отримала листа із вимогою від ТзОВ «Моршинский санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» про необхідність з'явитись 13.02.2015 рою для надання письмового пояснення, щодо відсутності її на робочому місці 25 січня 2014 року.

Також, 14.02.2015 року вона отримала аналогічного листа із вимогою з'явитись 13.02.2015 року для надання письмового пояснення, щодо відсутності її на робочому місці 31 січня 2015 року та долучено акти про відсутність на роботі. Оскільки вона отримала дані листи із запізненням, не мала змоги вчасно з'явитись для вияснення даних обставин.

В подальшому їй зателефонували і повідомили, щоб вона з'явилась в магазин, що розташований в м. Моршин і забрала свою трудову книжку, жодних пояснень більше не отримала. В жодному журналі про видачу трудової книжки вона не підписувалась,

У день звільнення (останній день роботи) з працівником має бути здійснено повний розрахунок ( ст.116 КЗпП). А також має бути видано належним чином оформлену трудову книжку. Відповідно до п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України. Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 р. № 58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з п. З Постанови КМУ «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 р. № 301, трудові книжки зберігаються на підприємствах як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Таким чином, з нею жодного розрахунку не проводили, трудову книжку не вручили, згідно вимог чинного законодавства та із наказом про звільнення не ознайомили, поштою не надсилали, тому є всі підстави її незаконного звільнення. Також, причини її невиходу на роботу є поважними та не можуть вважатись прогулом в розумінні п. 4 ст. 40 КЗпП України, тому звільнення її з цієї підстави є незаконним.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що відповідач звільнив її без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити її на попередній роботі.

Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначає, що вказані дії з боку відповідача є порушенням її законних прав на працю, які завдали їй моральних страждань. Моральна шкода, завдана їй в результаті незаконного звільнення, полягає у наступному.

Згідно ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Проте, відповідач позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїй дитині на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до її моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя. Всі зазначені моральні страждання нанесені їй незаконними діями відповідача можуть негативно відобразитись на її здоров'ї.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Тому, відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 2000 (дві тисячі) гривень.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 підтримав заявлені вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, на виклик суду не з'явився, про причину неявки не повідомила, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення представника позивачки, перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам вважає, що позов слід частково задовольнити, ухваливши заочне рішення.

В судовому засіданні встановлено, що з 06 вересня 1982 року позивачка працювала на посаді офіціанта в ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками». 13 лютого 2015 року наказом № 07-к її було звільнено із займаної посади у зв'язку з прогулом без поважних причин, п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з витягом з кримінального провадження № 0000161 від 20.04.2015 року, 30.01.2014 було розпочато досудове розслідування, про що внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.172 КК України відносно посадових осіб ТзОВ "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками".

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ч. 1 ст. 235 КЗпП України).

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Згідно ст. 29 КзпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний:

1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Так, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади без законної підстави, то вона підлягає поновленню на роботі.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

При обчисленні розміру середнього заробітку за час затримки суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відтак суд приходить до висновку, що слід стягнути з ТзОВ "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2 768,64 грн. (дві тисячі сімсот шістдесят вісім гривень 64 копійки), за період з 13.02.2015 по 01.09.2015 року, виходячи з розміру її середньомісячної заробітної плати (довідка про доходи від 25.05.2015 року).

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відтак суд приходить до висновку, що з відповідача ТзОВ "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками" на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2 000,00 (дві тисячі) гривень моральної шкоди, оскільки внаслідок незаконного звільнення з роботи вона понесла моральні страждання.

Крім того, з відповідача ТзОВ "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками" підлягає стягненню в користь держави 343,60 грн. (триста сорок три гривні шістдесят копійок) судового збору.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 88, , 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України,п.4 ч. 1 ст. 40, ст. 232-235, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленому Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, суд

ВИРІШИВ :

позов задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді офіціанта в ТзОВ "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками".

Стягнути з ТзОВ "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2 768,64 грн. (дві тисячі сімсот шістдесят вісім гривень 64 копійки).

Стягнути з ТзОВ "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками" на користь ОСОБА_1 стягнути 2 000,00 (дві тисячі) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ТзОВ "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками" в користь держави 343,60 грн. (триста сорок три гривні шістдесят копійок) судового збору.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку: до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення.

Відповідач має право подати лише заяву про перегляд заочного рішення до Стрийського міськрайонного суду протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення. У разі відмови у задоволенні цієї заяви відповідач набуде право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Львівської області в загальному порядку.

Головуючий-суддя І. М. Микитчин