Справа № 742/2967/15-ц Провадження № 22-ц/795/2104/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Циганко М. О. Доповідач - Онищенко О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко О.І.,
суддів:Висоцької Н.В., Губар В.С.,
при секретарі:Шкарупі Ю.В.,
за участю:позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_6 з позовом про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 6 грудня 2014 року між сторонами був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 у власність грошові кошти в розмірі 2500 доларів США. За умовами договору ОСОБА_6 зобов'язався повернути ОСОБА_5 грошові кошти в строк до 1 березня 2015 року, на підтвердження чого ОСОБА_6 було власноручно написано розписку від 06 грудня 2014 року. Проте, у встановлений термін відповідач не виконав умови договору позики та не віддав кошти, тому позивач і просить суд стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики в загальному розмірі 70478 гривень, в тому числі 2500 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на день складання позовної заяви 31 липня 2015 року становить 55175 гривень - сума основного боргу;414 гривень - три проценти річних від простроченої суми та 14898 гривень інфляційних за період з 01 березня 2015 по 1 червня 2015 року.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 6934,44 гривень заборгованості за договором позики та 693,41 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що боргова розписка від 6 грудня 2014 року є підтвердженням укладання між позивачем та відповідачем договору позики, оскільки відповідно до змісту вказаної розписки апелянт ОСОБА_6 зобов'язувався повернути кошти за наслідками настання певної події, а отже вказана розписка не може свідчити про виникнення боргових зобов'язань та бути підставою для даного позову.

Крім того, апелянт посилаючись на вимоги ч.2 ст.192 ЦК України вважає, що офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин статті 625, 1046, 1047, 1051 ЦК України й виходив із того, що на підтвердження укладення договору позики та його умов була надана суду розписка позичальника, яка посвідчує укладення між сторонами договору позики. В зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань суд стягнув з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_5 борг з урахуванням дійсного курсу іноземної валюти на 31 липня 2015 року, індексу інфляції та відсотків в сумі 69341 грн. 44 коп.

Апеляційний суд не може погодитись з даним висновком суду з наступних підстав.

По справі встановлено, що 06 грудня 2014 року ОСОБА_6 було складено розписку, відповідно до змісту якої він повинен ОСОБА_5 віддати до березня 2015 року 2500 доларів США( сорок тисяч гривень) за продажу ОСОБА_5 його частини будинку. Розписка написаною ОСОБА_6 власноруч при здоровому розумі та без примусу (а.с.30).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 5 грудня 2014 року ОСОБА_8 продала а ОСОБА_9 купив квартиру, що складає 2/5 частини будинку АДРЕСА_1( а.с.31)

На підтвердження факту продажу частини будинку ОСОБА_9 та повного розрахунку за його продаж надано копію розписки ОСОБА_8, відповідно до якої остання отримала кошти від ОСОБА_6 за продажу належної їй частини будинку АДРЕСА_1( а.с.33)

З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи Прилуцького міжміського бюро технічної інвентаризації вбачається, що ОСОБА_5 ніколи не був власником будинковолодіння по АДРЕСА_1. З його пояснень даних в суді апеляційного суду вбачається, що власником частини будинку була його бабуся ОСОБА_10, а пізніше після успадкування його тітка ОСОБА_8.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Договір позики - це один із видів зобов'язань, спрямованих на передачу майна. Він набуває чинності тільки після передачі майна, а в даному випадку грошей.

Згідно наданої ОСОБА_5 розписки не вбачається, що ОСОБА_11 отримав в борг кошти в сумі 2500 доларів США та зобов'язується їх повернути. Факт передання в борг коштів ОСОБА_5 належними та допустимими доказами в судовому засіданні не доведено.

Оцінюючи боргову розписку, як письмовий доказ, апеляційний суд приходить до висновку, що вона підміняє договір купівлі-продажу і не може бути доказом укладеного письмового договору позики в розумінні ст.ст.1046,1047 ЦК України.

З наданих суду доказів вбачається, що сторонами укладеного договору купівлі-продажу частини будинку АДРЕСА_1 від 5 грудня 2014 року позивач та відповідач не були, інших угод купівлі-продажу не укладали. Тому підстави для задоволення позову відсутні.

Зважаючи на наведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 88, 303, 307, п. п. 3, 4 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 775 (сімсот сімдесят п'ять) гривень 50 копійок в повернення судового збору.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: