У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним та розірвання кредитного договору, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 червня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 04 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 25 вересня 2007 року між ним та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 52107С117, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 19 880 доларів США строком до 15 вересня 2013 року. Також 11 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 52108С21, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 68 тис. доларів США строком до 08 квітня 2033 року.

На забезпечення зазначених кредитних договорів між банком та ОСОБА_5 укладені договори поруки від 25 вересня 2007 року № 52107P16 та від 11 квітня 2008 року № 52108P3.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, станом на 06 грудня 2010 року утворилася заборгованість у розмірі 81 422,21 доларів США, що еквівалентно

646 655 грн 19 коп., з якої: заборгованість за відсотками за користування кредитами - 6 963,48 доларів США, що еквівалентно 55 303 грн 96 коп.; пеня за порушення строків погашення кредитів та відсотків - 18 445 грн 96 коп.

Просило стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 вказану заборгованість.

У грудні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати недійсними кредитні договори, визнати їх розірваними та зобов'язати банк здійснити перерахунок кредитної заборгованості за вказаними договорами, оскільки на час укладення кредитних договорів банк не мав індивідуальної ліцензії, необхідної для надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, а умови договорів суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 червня

2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 04 червня 2015 року, позов ПАТ «Укрексімбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитними договорами у розмірі 646 655 грн 19 коп., заборгованість за процентами - 55 303 грн 96 коп.; пеню - 2 тис. грн, а всього - 703 959 грн 15 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції у частині задоволення позову ПАТ «Укрексімбанк» та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову банку.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ВАТ «Укрексімбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрексімбанк», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 52107С117, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 19 880 доларів США строком до 15 вересня 2013 року (а. с. 11−15, т. 1).

11 квітня 2008 року між ВАТ «Укрексімбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 52108С21, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 68 тис. доларів США строком до 08 квітня 2033 року (а. с. 16−19, т. 1).

На забезпечення зазначених кредитних договорів між ВАТ «Укрексімбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_5 укладені договори поруки від 25 вересня 2007 року № 52107P16 та від 11 квітня 2008 року № 52108P3 (а. с. 29−31, т. 1).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором станом на 06 грудня 2010 року склала 81 422,21 доларів США, що еквівалентно 646 655 грн 19 коп., з якої: заборгованість за відсотками за користування кредитами - 6 963,48 доларів США, що еквівалентно 55 303 грн 96 коп.; пеня за порушення строків погашення кредитів та відсотків - 18 445 грн 96 коп. (а. с. 5, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України <nau://ukr/435-15|st559> порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14.

Із досліджених та долучених до матеріалів справи довідок банку, роздруківок з рахунків кредитних договорів та заяв про переказ готівки, вбачається, що ОСОБА_4 останні платежі з погашення кредитної заборгованості проведені 24 листопада 2010 року у розмірі 1500 доларів США та 400 доларів США, 03 грудня 2010 року ОСОБА_4 сплачені нараховані відсотки у розмірі 400 доларів США та 100 доларів США (а. с. 56−59, т. 2).

Позов до поручителя ОСОБА_5 пред'явлено у грудні 2010 року (а. с. 4, т. 1), тобто у межах встановленого ч. 4 ст. 554 ЦК України шестимісячного строку, тому підстави вважати поруку припиненою немає.

Суди обґрунтовано задовольнили позов частково. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 червня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.