АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Савлук Т.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсного правочину,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсного правочину.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. На думку апелянта суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність наявності передбачених ч. 5 ст. 11 та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» обставин для визнання положень кредитного договору несправедливими. Вирішуючи спір, суд не визначився з підставами позову та не надав належної оцінки доводам позивача. Перед підписанням кредитного договору ОСОБА_2 не було надано повну інформацію про детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом, вартості всіх послуг та річної відсоткової ставки за кредитом відповідно до вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначені порушення не дозволили позивачу оцінити всі фінансові навантаження, пов'язані з укладенням цього договору.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Представник ТОВ «Порше Мобіліті» просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Перше Мобіліті» був укладений кредитний договір №50011165. Відповідно до умов договору ТОВ «Перше Мебіліті» надало ОСОБА_2 кредит в сумі 373285,00 грн., що в еквіваленті становить 45411,80 доларів США, строком на 60 місяців під 9,90% річних, цільове призначення кредиту - придбання автомобіля марки VW, модель Touareg NF, а ОСОБА_2 зобов'язався своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інших платежів згідно загальних умов кредитування (а. с. 16).

21 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено додаткову угоду до кредитного договору №50011165 (а. с. 18). 05 листопада 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 було укладеного договір про внесення змін до додаткової угоди до Кредитного договору №50011165. За умовами укладеного договору ТОВ «Порше Мобіліті» надало позичальнику додаткову суму кредиту у сумі еквіваленту 12 874,80 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти та належним чином використовувати і повернути компанії суму додаткового кредиту у повному обсязі, а також сплатити проценти за його використання та інші платежі відповідно до умов договору. Сторони встановили, що на дату укладання вищевказаної додаткової угоди еквівалент суми додаткового кредиту у іноземній валюті прийнятній для сторін дорівнює 168 023, 66 грн. (а. с. 29-32).

Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування передбачено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Пунктом 1.3.2 Кредитного договору встановлено, що компанія має право вимагати, щоб платежі у погашення кредиту були розраховані за обмінним курсом за безготівковими операціями іншого банку, замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погоджуються, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд компанією і без обмежень щодо кількості таких вимог протягом дії Кредитного договору, і для цього не вимагатиметься згода позичальника. Компанія повинна повідомити позичальника про свій намір щодо такої зміни за 7 робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений.

Згідно з п. 2.3. загальних умов кредитування визначено, що графік погашення кредиту розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки LIBOR, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс та в інших засобах масової інформації, або оприлюднюється через інші загальнодоступні регулярні джерела (у випадку виникнення розбіжності пріоритет надаватиметься інформації, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс. Тому, якщо трьохмісячна ставка LIBOR збільшиться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою надання кредиту більше, ніж на 0,25% пункти, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту на дату виставлення рахунка.

У цьому випадку компанія готує новий графік погашення кредиту та направляє його позичальнику. Новий розмір платежів вступає в силу на 16-й календарний день з дня надіслання повідомлення та нового графіка погашення кредиту на адресу позичальника і не потребують підписання або іншого узгодження позичальником (п. 2.3.1. загальних умов кредитування).

Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, нарахування процентів відбувається: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.5. Загальних умов кредитування, термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту

Відповідно до п. 5.5. загальних умов кредитування позичальник зобов'язався забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов'язань позичальника протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією.

17 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним укладений 21 листопада 2013 року ним з ТОВ «Порше Мобіліті» кредитний договір №50011165 та застосувати наслідки недійсності вказаного договору.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що при укладенні кредитного договору ТОВ «Порше Мобіліті» було порушено вимоги чинного законодавства, передбачені п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 5 ст. 11, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, про необхідність завчасного попередження споживача про розмір суми, яку йому потрібно буде сплатити за споживчим кредитом; про неможливість зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; про необхідність включення до договорів споживчого кредитування нарівні з правом кредитора змінювати умови кредити, ще і право боржнику на розірвання такого договору у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Жодне з зазначених вище положень, передбачених чинним законодавством, не було включено до договору, що спричинило порушення його прав, як споживача. В договір включено несправедливі положення щодо ціни договору, порядку зміни процентної ставки та необхідності укладення договору добровільного страхування з компанією, визначеною кредитором. Також в договорі містяться незрозумілі умови щодо обмінного курсу, який застосовується при погашенні кредиту. З огляду на зазначене та керуючись ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» договір має бути визнаний недійсним.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Пунктом 1.3 Загальних умов кредитування зазначено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплату таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти. Положення п. 1.3.2 Загальних умов кредитування не позбавляють позивача права на висловлення своєї незгоди щодо застосування нового обмінного курсу. За умовами договору при здійснені розрахунків за Кредитним договором застосовується як позитивне так і від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, що забезпечує дотримання інтересів як кредитора, так і позичальника.

Також, договором не передбачено можливості ТОВ «Порше Мобіліті» змінювати умови договору на власний розсуд.

Згідно з п. 5.5. загальних умов кредитування позичальник зобов'язався забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов'язань. Однак, положення вказаного пункту не обмежують позичальника у виборі страхової компанії, для страхування заставного майна, а лише дає перелік страхових компаній, які авторизовані кредитодавцем, та прямо зазначає, що страховик має бути обраний позичальником самостійно.

ОСОБА_2 не довів того, що умови кредитного договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до п.п. 9.5.-9.7. Загальних умов кредитування, які є невід'ємною частиною кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердив, що відповідач належним чином ознайомив його, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» інформацією, умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника тощо. Також, у п. 9.6. кредитного договору зазначено, що додатково до положень п. 9.5. загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про: умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальників; умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); розмір винагороди компанії у разі, коли вона пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо).

В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі, який складається з: кредитного договору; графіку погашення кредиту; додаткової угоди; загальних умов кредитування, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання інформації, зазначеної цією статтею суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, що не передбачає, як наслідок, визнання договору недійсним.

Отже, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта, що в оспорюваному договорі в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору та окремих їх положень недійсними, оскільки, відповідачем було надано фінансову послугу з дотриманням норм законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді