Номер провадження: 22-ц/785/6699/15
Головуючий у першій інстанції Гудіна Н. І.
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Процик М.В., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря - Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання відмови незаконною та зобов'язання визнати наймачем за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану через представника ОСОБА_3, на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 22 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання відмови незаконною та зобов'язання визнати наймачем.

Позивачка посилалася на те, що проживала однією сім'єю з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

28 грудня 2004 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради ОСОБА_4 було видано ордер № 6931 серія ПР на жиле приміщення жилою площею 15,2 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Позивачка 10.03.2015 року звернулась до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про визнання її наймачем квартири, яка знаходиться за вказаною адресою, як члена сім'ї померлого ОСОБА_4

Однак, отримала відмову, тому вимушена звернутися з позовом до суду та просила визнати незаконною відмову відповідача в задоволенні вимоги про визнання її наймачем квартири АДРЕСА_2 та зобов'язати відповідача визнати її наймачем вказаної квартири на підставі ч. 1 ст. 106 ЖК України.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси 22 червня 2015 року в позові ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання відмови незаконною та зобов'язання визнати наймачем відмовлено.

В апеляційній скарзіОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, тому що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України, на яку посилається позивачка як на підставу свого позову, повнолітній член сім»ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім»ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім»ї наймача.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28 грудня 2004 року Приморською районною адміністрацією ОСОБА_4 було видано ордер № 6931 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 15,2 кв.м. квартири АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 був один зареєстрований в АДРЕСА_1 з 28.01. 2005 року. Спірна квартира ним не приватизована та знаходиться у комунальній власності громади м. Одеси.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 26 серпня 2011 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Після смерті ОСОБА_4 в спірній квартирі ніхто не зареєстрований.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2012 року за заявою ОСОБА_2 встановлено факт її проживання однією сім»єю з ОСОБА_4 з червня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з червня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року постійно проживали однією сім»єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в будинку АДРЕСА_7 в м. Одесі, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, та вели спільне господарство.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.10.2013 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПП «ОСОБА_6», Суворовської районної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням та визнання наймачем квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.06.2014 року залишено без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 09.10.2013 року з тих підстав, що ОСОБА_2 не надано доказів її постійного проживання з наймачем ОСОБА_4 те ведення спільного господарства з ним у квартирі АДРЕСА_3, а відповідно у неї відсутнє право користування зазначеною квартирою.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2015 року на підставі ст. 116 ЖК України виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_4, з тих підстав, що ОСОБА_2 самовільно вселилася в спірну квартиру після смерті ОСОБА_4

Крім того, спірна квартира АДРЕСА_5 знаходиться у комунальній власності територіальноїгромади міста Одеси в особі Одеської міської ради та оперативному управлінні Суворовської районної адміністрації.

Однак, позовні вимоги стосовно цієї квартирі до її власника, Одеської міської ради, позивачкою не заявлялися та не були предметом судового розгляду.

Посилання апеляційної скарги на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставним.

ОСОБА_2 отримала відмову в укладенні з нею договору найму на спірне житлове приміщення в зв»язку з тим, що не набула на нього права користування в установленому законом порядку.

Посилання апеляційної скарги на неправильне застосування судом першої інстанції норм ч. 1 ст. 106 ЖК України є безпідставним. Встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 при житті ОСОБА_4 не вселялася в квартиру АДРЕСА_6, відсутня його згода на її проживання в квартирі, тому відсутні підстави для застосування дії ст. 106 ЖК України. Доказів зворотнього позивачкою не надано.

Справа розглянута судом відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану через представника ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 22 червня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий К.П. Мартинова

Судді М.В. Процик

А.І. Дрішлюк