АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Максюти Ж.І.,Прозорової М.Л.

при секретарі Самокиші О.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором -,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_3було укладено кредитний договір № 005 Є/V-M згідно якого останній отримав кредит у розмірі 150000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,00 % на рік з кінцевим терміном повернення 25 лютого 2013 року.

Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені договорами поруки, які були укладані з відповідачем ПАТ «А-Банк» та відповідачем ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_3зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 03 серпня 2012 року становить 103338,70 доларів США, яка складається із: 89185,58 доларів США заборгованість за кредитом, 8715,03 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 487,41 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,28 доларів США штраф (фіксована частина), 4919,40 доларів США штраф (процентна складова), а тому просили стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі, а також стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення частково не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження позовних вимог, а також позивачем в односторонньому порядку змінено відсоткову ставку.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 005 Є/V-M згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у загальному розмірі 150000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,00 % на рік з кінцевим терміном повернення 25 лютого 2013 року. (а.с.10-12)

Згідно умов зазначеного Договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

Також встановлено, що зобовязання за вказаним кредитним договором були забезпечені договором поруки № 005 від 26 лютого 2008 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, згідно якого поручитель відповідає перед Кредитором за виконання обовязків за вказаним кредитним договором, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.15)

У звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_3 зобовязань за Кредитним договором, який допустив прострочку платежів, виникла заборгованість, яка згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 03 серпня 2012 року становить 103338,70 доларів США, яка за офіційним курсом 7,99 грн. за 1 долар США відповідно до повідомлення НБУ від 03 серпня 2012 року становить 825986 грн. 22 коп. та складається із: 89185,58 доларів США заборгованість за кредитом, 8715,03 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 487,41 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,28 доларів США штраф (фіксована частина), 4919,40 доларів США штраф (процентна складова). (а.с.4-5)

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

ОСОБА_3 правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Крім того, ч.1 ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Також, відповідно до договору поруки № 005 від 26 лютого 2008 року поручитель відповідає перед Кредитором за виконання обовязків за вказаним кредитним договором, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання Боржником обовязків за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а також у випадку невиконання Боржником будь-якого обовязку з повернення кредиту, процентів чи інших платежів Кредитор зобовязаний направити на адресу Поручителя письмову вимогу із зазначеням невиконаного (их) обовязку (-ів).

А відповідно до розяснень, викладених у ч.3 п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30 березня 2012 року, № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Оскільки Боржником порушені зобовязання за кредитним договором, ОСОБА_2 і звернувся до суду як до Боржника, так і до Поручителя ОСОБА_5 із позовом для захисту своїх прав. Проте суд на ці обставини уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відмову в задоволенні цих вимог.

Крім того, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення зобовязань з наступних підстав.

Відповідно до вказаного вище кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у загальному розмірі 150000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами 15,00 % на рік з кінцевим терміном повернення 25 лютого 2013 року.

А згідно пункту 6.1 Кредитного договору, при порушенні Позичальником зобовязань по погашенню кредиту, процентів та інших обовязкових платежів, передбачених кредитним договором, останній сплачує Банку пеню в розмірі 0,2% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні.

Оскільки, як зазначалося вище, відповідачем ОСОБА_3, порушені умови кредитного договору, останній допускав прострочку платежів, а з січня 2009 року взагалі ухилився від виконання своїх обовязків, у звязку з чим виникла вказана вище заборгованість, а тому колегія суддів вважає, що позивачем обгрунтовано нараховано пеню за несвоєчасність виконання зобовязань.

Крім того, згідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано та її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

А частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

А згідно розяснень, викладених у ч.2 п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

ОСОБА_3 таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість з пені, яка складається із суми 487,41 доларів США, яка за офіційним курсом 7,99 грн. за 1 долар США відповідно до повідомлення НБУ від 03 серпня 2012 року становить 3894 грн. 40 коп.,

А відповідно до розрахунку заборгованості складеного позивачем станом на 03 серпня 2012 року сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складає в сумі 98388,02 доларів США, яка за офіційним курсом 7,99 грн. за 1 долар США повідомлення НБУ від 03 серпня 2012 року становить 786120 грн. 27 коп. та складається із: заборгованості за кредитом в сумі 89185,58 доларів США, еквівалентних 712592 грн. 78 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 8715,03 доларів США, еквівалентних 69633 грн. 09 коп., а також пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 3894,4 грн.

Крім того, судом встановлено, що як на одну із підстав відмови в задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що позивачем в односторонньому порядку змінено відсоткову ставку за кредитним договором, але цей висновок суду не відповідає матеріалам справи, з огляду на наступне.

Судом встановлено та зазначалося вище, що 26 лютого 2008 року ОСОБА_3 уклав із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, за яким одержав у кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 150000 доларів США на строк до 25 лютого 2013 року під 15,00 % річних.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2.3.1 указаного договору встановлено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів у разі зміни кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні.

Судом установлено, що в банку виникло право збільшити в односторонньому порядку розмір процентів у зв'язку зі зміною облікової ставки НБУ та збільшенням курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % порівняно з курсом долара США, установленим НБУ на момент укладення договору.

Рішення про збільшення розміру процентів прийнято банком у жовтні 2008 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», відповідно до якого встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

А відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України по справі №6-144цс12 від 19 грудня 2012 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, передбачено, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09 січня 2009 року.

Проте суд на вказане уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Разом з цим, з позовними вимогами про стягнення із відповідачів штрафу (фіксованої частини) в сумі 250 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 4919,40 доларів США, колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

ОСОБА_3 положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, як зазначалося вище, а саме пунктом 6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення

У той самий час, згідно з пунктом 6.6 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, зокрема - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня в цьому разі є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

У звязку з чим, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в цій частині є правильним.

Крім того судом встановлено, що відповідно до договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Акцент-Банк», останній поручився за виконання Боржником зобовязань за кредитним договором на суму 10000 грн. (а.с. 7), які ОСОБА_2 звертаючись до суду із вказаним позовом, також просив стягнути солідарно з відповідачів, а саме боржника та поручителя суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 10000 грн., але ці вимоги не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

ОСОБА_3 таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не вправі предявити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або відвирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-745цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже у справі, яка переглядається, судом першої інстанції на ці вимоги уваги звернуто не було та помилково розглянуті вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», разом з вимогами до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими поручитель ОСОБА_4 поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, за виключенням ПАТ «Акцент-Банк», який поручився в межах суми 10000 грн., але за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду у частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» необхідно скасувати та провадження у справі в цій частині закрити, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та такими, що не грунтуються на законі.

Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України необхідно повідомити ПАТ КБ «ПриватБанк», що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

ОСОБА_3 таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_3та ОСОБА_4 є необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 6758 грн. тобто по 3379 грн. 95 коп. з кожного, які були понесені позивачем при розгляді даної справи.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 309, 313-317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (іпн. НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № 005 Є/V-M від 26 лютого 2008 року, станом на 03 серпня 2012 року в сумі 98388,02 доларів США, яка за офіційним курсом 7,99 грн. за 1 долар США становить 786120 грн. 27 коп. та складається із: заборгованості за кредитом в сумі 89185,58 доларів США, еквівалентних 712592 грн. 78 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 8715,03 доларів США, еквівалентних 69633 грн. 09 коп., а також пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 3894,4 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (іпн. НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Банку «ПриватБанк» () судовий збір в сумі по 3379 грн. 95 коп. з кожного.

Провадження по справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 10000 грн. та судових витрат закрити.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді