АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1708/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,21 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю: представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_8, ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності та відшкодування моральної шкоди , -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_10 про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності та відшкодування моральної шкоди.

Обгрутовуючи поданий позов позивачі вказали, що 20 травня 2009 року між ними та відповідачем ОСОБА_10А.(який є рідним сином ОСОБА_8С.) укладено договір дарування частини будинку, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 С О. Згідно з цим договором позивачі безоплатно передали у власність відповідачу 7/25 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у м. Черкаси по провулку Коцюбинського. 21, а останній прийняв вказаний дар.

Того ж дня між позивачами та відповідачем укладено договір дарування земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 Згідно з цим договором Позивачі безоплатно передали у власність Відповідачу земельну ділянку площею 298,2 кв.м., призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по провулку Коцюбинського, 21 у м. Черкаси, а останній прийняв вказаний дар. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вважають, що вказані вище договори укладено позивачами на вкрай невигідних умовах, під впливом тяжкої для них обставини. Тому просили суд :

визнати недійсним договір дарування 7/25 частин житлового будинку № 21, по провулку Коцюбинського в м. Черкаси, укладеного 20 травня 2009 року між ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_12

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 298,2 кв.м., що розташована по провулку Коцюбинського № 21 у м. Черкаси, укладеного 20 травня 2009 року між ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_12

Визнати право власності за ОСОБА_8 на 7/50 частин житлового будинку № 21 по провулку Коцюбинського в м. Черкаси та на 1/2 частину земельної ділянки площею 298,2 кв.м. за цією ж адресою.

Визнати право власності за ОСОБА_9 на 7/50 частин житлового будинку № 21 по провулку Коцюбинського в м. Черкаси та на 1/2 частину земельної ділянки площею 298,2 кв.м. за цією ж адресою.

Стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду у розмірі 6 000 грн. по 3 000 грн. на кожного та судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь Спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі по 668 грн. 70 коп. з кожного.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, представник ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, зазначивши, що суд першої інстанції не правильно оцінив надані позивачами докази, не врахував всіх обставин справи та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Оскільки позивачі дарували частину будинку та земельну ділянку по провулку Коцюбинського № 21 у м. Черкаси ОСОБА_10 вимушено, перебуваючи у вкрай скрутному становищі по причині незадовільного стану здоровя та необхідності понесення витрат на лікування, а відповідач обіцяв в обмін на подаровані частину будинку і земельну ділянку надавати таку допомогу. Але після укладення договорів дарування ухиляється від надання вказаної матеріальної допомоги.

А враховуючи, що укладення спірних договорів було на вкрай невигідних для позивачів умовах, які полягають у безоплатному переході права власності на вказане майно до відповідача при тому, що вони іншого жила не мають, то на ,думку позивачів , - в суду були підстави для застосування норми ст.233 ЦК України та визнання договорів дарування недійсними. Але суд всупереч цього відмовив у задоволенні їх позовних вимог.

Тому представник ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просив скасувати дане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши учасників процесу, що зявилися, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 травня 2009 року між позивачами та відповідачем ОСОБА_10А.(який є рідним сином ОСОБА_8С.) укладено договори дарування частини будинку та земельної ділянки, які були посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 С О.

Згідно з цими договорами позивачі безоплатно передали у власність відповідачу земельну ділянку площею 298,2 кв.м., призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку та розташовану на ній 7/25 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться у м. Черкаси по провулку Коцюбинського. 21 , а останній прийняв вказаний дар. При цьомупозивачі продовжують проживати у подарованому будинку і доказів, що відповідач вчиняв будь-які дії спрямовані на позбавлення їх права проживання вони суду не надали.

Після укладення договорів дарування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 неодноразово протягом 2009-2014рр. звертались до суду з позовами до ОСОБА_10А про оскарження даних договорів з різних підстав.

Задоволенню їхні вимоги відповідно до рішень судів не підлягали /а.с.47-65/.

Зокрема, у ході розгляду справ за позовами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання недійсними договорів дарування судами було встановлено відсутність підстав як для визнання недійсними цих договорів з підстав укладання їх внаслідок помилки так і з підстав перевищення повноважень представником за довіреністю.

Не було також позивачами доведено і наявність в даних договорах ознак удаваного правочину. При цьому рішенням суду від 18.09.2014р. було встановлено відсутність з боку ОСОБА_10 намірів приховати під час укладення договорів дарування наміри укласти договір довічного утримання та доведено , що позивач ОСОБА_8 , укладаючи договори дарування діяла усвідомлюючи їх природу та наслідки їх укладення /а.с.61/.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

У пункті 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009року розяснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Отже, повинні існувати дві правові складові для визнання правочину недійсним з підстав ст. 233 ЦК України, а саме: вплив тяжкої обставини та вкрай невигідні умови, причинно -наслідковий зв'язок між ними.

Підставою для визнання правочинів недійсними, яку заявляють позивачі, є існування важкої обставини, а не існування домовленості.

А оскільки договір дарування є безоплатним договором за яким обдарований не має перед дарувальниками будь-яких зобов'язань матеріального характеру, тому відсутня друга обов'язкова обставина - вкрай не вигідні умови. Про що правильно вказав суд першої інстанції.

Зважаючи на це , а аакож враховуючи, що позивачі не довели наявність підстав передбачених ст.235 ЦК України для визнання судом недійсним зазначених договорів дарування, суд дійшов до обґрунтованого наявними у справі доказами висновку, про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання договорів недійсними та визнання за позивачами права власності на земельну ділянку площею 298,2 кв.м., призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку та розташовану на ній 7/25 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться у м. Черкаси по провулку Коцюбинського, 21.

Суд також дійшов до правильного висновку, що не підлягають до задоволення і вимоги позивачів про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 6000грн. Оскільки позивачами не вказано, в чому саме полягає моральна шкода та якими неправомірними діями відповідача вона нанесена.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не спростував висновків суду першої інстанції та не надав належних доказів на підтвердження своїх вимог і заперечень. Посилання ж представника позивачів на ту обставину, що суд не дав належної оцінки доказам про укладення договору дарування позивачами на вкрай невигідних умовах та у звязку з перебуванням позивачів у скрутному матеріальному становищі з метою отримання в подальшому від відповідача матеріальної допомоги, - не відповідає обставинам справи. Оскільки, ухвалюючи вказане рішення, суд досліджував ці обставини та у його мотивувальній частині здійснив аналіз всіх доказів сторін в їх сукупності. Крім того та обставина , що відповідач зобовязувався надавати допомогу в обмін на отримання в дар будинку і земельної ділянки також була предметом дослідження при ухваленні рішень при розгляді попередніх позовних заяв ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і не знайшла свого підтвердження.

Крім того , враховуючи , що ОСОБА_10А є рідним сином ОСОБА_8 , то відповідно до ст.202 СК України він зобовязаний утримувати свою матір, яка є непрацездатною , якщо вона потребує матеріальної допомоги. А в разі, якщо він добровільно не виконує цей обовязок, то ст.205 СК України передбачена можливість визначення розміру аліментів на батьків у судовому порядку . Але , як пояснив представник позивачів, ОСОБА_8 з таким позовом не зверталася і рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 судом не ухвалювалося .

У судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасована правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому, за встановлених обставин, підстав для зміни чи скасування рішення суду колегія суддів не вбачає, у звязку з чим рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314,315 ЦПК України колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8, ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2015 року відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :