Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Гаврилової О.В.,

при секретарі Неділько Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1, учасники третейського розгляду: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 із заявою, в якій просить скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30.03.2015 року по третейській справі №247/15.

Заява обґрунтована тим, що 30.03.2015р. Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків було винесено рішення по справі №247/15 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. 28.09.2007р. між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №19/349-07к, за яким банк надав кредит в розмірі 100 000,00 доларів США строком до 27.09.2027 року зі сплатою 11,5% річних. 24.12.2009 р., між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1, Додаткову угоду №2, Додаткову угоду №3, відповідно до яких внесено зміни до Кредитного договору №19/349-07к, а саме: змінено термін сплати чергових платежів та змінено процентну ставку. 16.05.2011 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №4, 08.02.2012 року укладено Додаткову угоду №7, 28.02.2013 року укладено Додаткову угоду №9 та 31.10.2013 укладено Додаткову угоду №11, відповідно до яких змінено розміри плати за користування кредитом. 11.10.2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки. Заявник вважає, що рішення третейського суду підлягає скасуванню, оскільки кредитний договір №19/349-07-к від 28.09.2007р., договір поруки та жодна з додаткових угод не містять третейського застереження, крім того посилання на прізвища суддів, що можуть приймати участь у розгулі справи, або порядок їх призначення ні яким чином не замінюють третейську угоду, а сторонами не досягнуто домовленості шляхом переговорів та не визначені вимоги до суддів. Також заявник зазначає, що його права порушені, оскільки рішення у третейській справі було прийнято за відсутності ОСОБА_1.

Заявник ОСОБА_1. в судове засідання не заявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, до якої долучив додаткові письмові пояснення, в яких заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та додатково зазначив, що банк, скориставшись непоінформованістю заявника в юридичних аспектах третейського судочинства, не роз'яснив позичальнику ані правового змісту третейської угоди, ані правових наслідків укладання такого договору.

Представник ПАТ «Універсал Банк» в судове засідання не заявилась, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала письмові заперечення, в яких проти заявлених вимог заперечувала, оскільки вказані заявником доводи є безпідставними та необґрунтованими, оскільки третейським судом розглянуто справі у відповідності до своєї компетенції, за укладеними між сторонами третейськими застереженнями. Право заявника на розгляд спору про захист його прав не було порушено третейським судом, оскільки справа розглянута за позовом банку, а такий позов до споживача не є спором щодо захисту прав споживачів. Посилаючись на п. 8.2 Додаткової угоди до Кредитного договору від 30.10.2013 року, представник відповідача зазначила, що угодою передбачено розгляд спору саме Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків та заявник був ознайомлений з даними умовами договору, про що свідчить підпис на кожній сторінці вказаної додаткової угоди, тому твердження заявника, що третейська угода між сторонами не укладалась є безпідставними. Крім того, посилаючись на ст. 60 Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, зазначила що неявка у засідання третейського суду сторін або їх представників, які належним чином були повідомлені про розгляд справи і проведення засідання третейського суду, не є перешкодою для третейського розгляду і прийняття рішення, якщо причина ненадання документів або неявки сторін у засідання визнана третейським судом неповажною.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань суду не подала.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали третейської справи №247/15, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 5 Закону України «Про третейські суди», спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.03.2015 року по справі № 247/15 позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму заборгованості в розмірі 1 806 515,63 грн. та 18 465,16 грн. третейського збору.

Судом встановлено, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного 24.07.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал банк», та ОСОБА_1 Кредитного договору №19/349-07к від 28.09.2007 р., відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове платне користування в сумі 100 000,00 доларів США, терміном на 240 місяці до 27.09.2027 року, зі сплатою 11,5 процентів річних, позичальник в свою чергу зобов'язався виконати умови договору належним чином.

В подальшому 24.12.2009р., 16.05.2011р., 29.07.2011р., 25.08.2011р., 08.02.2012р., 28.02.2013р., 31.10.2013р. між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено 12 Додаткових угод до Кредитного договору №19/349к-07 від 28 вересня 2007 року.

31.10.2013 р. між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки, відповідно до якого поручитель поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору №19/349-07к від 28.09.2008р.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Частиною 1 ст. 12 цього Закону визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Частинами 4, 5 ст. 12 Закону визначено, що третейська угода укладається в письмовій формі та має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце та дату укладення угоди.

Відповідно до п. 8.2. Додаткової угоди №7 про внесення змін до Кредитного договору №19/349к-07 від 08.02.2012 року, укладеної між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1, сторони погодили, що всі спори які виникають при виконанні даного Договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього підлягають розгляду у постійно діючому Третейському судді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце та дата укладання третейської угоди відповідають місцю і даті укладання договору.

Аналогічна домовленість міститься в п. 8.2. Додаткової угоди №11 про внесення змін до Кредитного договору №19/349к-07 від 31.10.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1, а також в п.5.4. Договору поруки від 31.10.2013 р., укладеному між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2.

Отже, зазначені договори містять третейське застереження про вирішення спору між сторонами Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків суддею одноособово згідно регламенту даного третейського суду.

Тому посилання заявника ОСОБА_1 на відсутність між ним та Банком, а також між ОСОБА_2 та банком третейської угоди є надуманими.

Із загального змісту Закону України «Про третейські суди» вбачається, що оскарження рішення можливе у вигляді його скасування за формальними ознаками та у виключних випадках, перелік яких встановлений у ст. 51 Закону України «Про третейські суди» і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 389-5 ЦПК України передбачений вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а саме: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Однією із підстав для скасування рішення третейського суду в заяві зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було ознайомлено з положеннями про Постійно діючий третейський суд при Асоціації Українських банків, його регламентом та списком судді, що заявник вважає порушенням їх прав.

Однак, як убачається зі змісту викладених вище третейських застережень, що містяться в додаткових угодах до кредитного договору та в договорі поруки, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту.

Статтею 14 Закону України «Про третейські суди» передбачено право сторін вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів.

Частинами 1-3 ст. 16 вказаного Закону передбачено, що склад третейського суду формується шляхом призначення чи обрання третейських суддів (третейського судді). Третейський суд може розглядати справи в складі одного третейського судді або в будь-якій непарній кількості третейських суддів. У постійно діючому третейському суді кількісний та персональний склад третейського суду визначається за правилами, встановленими регламентом третейського суду.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, суддями Третейського суду є особи, які відповідають вимогам, що встановлені в «Положенні про постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків» та внесені до списку третейських суддів Третейського суду.

Тому доводи заявника щодо його не ознайомлення з Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків є безпідставними.

Крім того, наведені заявником обставини не є визначеними ст. 389-5 ЦПК України підставами для скасування рішення третейського суду, як і посилання заявника на відсутність належного повідомлення про час та місце проведення розгляду справи третейським судом.

Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 389-4 Цивільного процесуального кодексу України, суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 389-5 цього Кодексу.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких третейськими судами заборонений.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, про скасування якого просить ОСОБА_1 ухвалено 30.03.2015 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Оскільки ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, а ОСОБА_2 поручилась за його зобов'язаннями, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 02.09.2015р. у справі № 6-856цс15, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України, відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015р. у справі № 6-2074цс15, положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту. Отже, суди дійшли помилкового висновку про те, що заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів не поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, учасники третейського розгляду: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30.03.2015 року по третейській справі №247/15 підлягає задоволенню, оскільки відносини, що виникли між сторонами спору та були предметом розгляду в третейському суді, пов'язані з виконанням зобов'язань по кредитному договору, враховуючи той факт, що на час укладення з позичальником ОСОБА_1 Додаткової угоди №7 від 08.02.2012р. та Додаткової угоди №11 від 31.10.2013р. до Кредитного договору №19/349-07к від 28.09.2007 р., та укладення з поручителем ОСОБА_2 Договору поруки від 31.10.2013 р., а тим більше на час ухвалення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків оскаржуваного рішення - 30.03.2015 року, діяла редакція Закону України «Про третейські суди», якою передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), справа, у якій прийнято оскаржуване рішення третейського суду, у відповідності до вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» не була підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 2, 5, 6, 51, 55, 57 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2, 210, 389-4, 389-5, 389-6 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, учасники третейського розгляду: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду - задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.03.2015 року по справі № 247/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя