Ухвала

іменем україни

3 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.», публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», треті особи: ОСОБА_4, публічне акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської», товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерформ», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки за касаційними скаргами ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.» та товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерформ» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 січня

2015 року,

встановила:

У листопаді 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 25 серпня 2009 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля паливоцистерни ГАЗ - 3307, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить товариству з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.» (далі - ТОВ «Ю.С.А.»), під керуванням водія ОСОБА_4, який порушив Правила дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_2, під його керуванням, унаслідок чого автомобілю «Опель Вектра» були завдані механічні пошкодження, а позивачу - тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Ураховуючи викладене, просив суд стягнути з відповідача на його користь 17 646,92 грн на відшкодування майнової шкоди, витрати на санаторно-курортне лікування в розмірі 22 961,10 грн, 2 435 000 грн на відшкодування моральної шкоди, витрати на правову допомогу в розмірі 11 560 грн та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 2 727 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області

23 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 березня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2013 року судові рішення скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 січня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Ю.С.А.» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 25 000 грн та судові витрати в розмірі 349,40 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині відмови у стягненні майнової та моральної шкоди з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» ( далі - ПАТ «УСК «Гарант-Авто»), в частині відмови у стягненні майнової шкоди, моральної шкоди в сумі 425 000 грн, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ТОВ «Ю.С.А.» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерформ» (далі - ТОВ «Інтерформ») просить скасувати ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині стягнення

25 000 грн моральної шкоди, у цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги ОСОБА_3 та ТОВ «Ю.С.А.» підлягають частковому задоволенню, а касаційна скарга ТОВ «Інтерформ» відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ТОВ «Ю.С.А.» на користь ОСОБА_3 25 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, врахував страждання, яких позивач зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення позивачем попереднього стану, засади розумності та справедливості.

Висновок суду в цій частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 25 серпня 2009 року в м. Києві ОСОБА_4, керуючи належним ТОВ «Інтерформ» автомобілем паливоцестерною

ГАЗ - 3307, державний номерний знак НОМЕР_1, порушив Правила дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Опель Вектра», державний номерний знак

НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня

2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

6 жовтня 2010 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні ДТП та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до двох років обмеження волі з іспитовим строком два роки та позбавлено права керувати транспортними засобами строком на один рік.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 працював водієм у ТОВ «Інтерформ», яке є власником автомобіля паливоцестерни ГАЗ - 3307, державний номерний знак НОМЕР_1, а у ТОВ «Ю.С.А.» працював за сумісництвом.

У 2009 році на час вчинення ДТП фактичним володільцем зазначеного автомобіля за тимчасовим талоном було ТОВ «Ю.С.А.», дозвіл на перевезення небезпечних вантажів був виданий Міністерством внутрішніх справ України також ТОВ «Ю.С.А.». Крім того, ТОВ «Ю.С.А.» видало водію ОСОБА_4 відповідний подорожний лист і згідно з товарно-транспортною накладною являється отримувачем та перевізником.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого Наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Для роботи за сумісництвом згоди власника або уповноваженого ним органу за місцем основної роботи не потрібно.

Також згідно з роз'ясненнями, що містяться в абз. 3 п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України.

Встановивши, що ОСОБА_4 з ТОВ «Ю.С.А.» перебував у трудових відносиних, ДТП сталося під час виконання ОСОБА_4 трудових обов'язків, суд дійшов правильного висновку, що моральна шкоди, завдана ОСОБА_3 підлягає стягненню з роботодавця.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими

Наведені в касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Однак з висновком суду про відмову у стягненні майнової шкоди з ПАТ «УСК «Гарнат-Авто» повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Так, відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог в цій частині, суд зазначав, що позивач не позбавлений можливості отримати відшкодування завданої майнової шкоди від ПАТ «УСК «Гарант-Авто» у порядку, встановленому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд вважав доведеним, що ОСОБА_3 до

ПАТ «УСК «Гарант-Авто» за отриманням страхового відшкодування у встановленому законом порядку не звертався, у відшкодуванні шкоди йому не відмовлено, а відтак порушення прав позивача не вбачається.

Проте даний висновок спростовується матеріалами справи.

15 липня 2009 року між відкритим акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Дженералі-Гарант», правонаступником якого є ПАТ «УСК «Гарант-Авто», та ТОВ «Ю.С.А.» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується відповідним полісом. Строк дії даного договору ставновить один рік: з

16 липня 2009 року по 15 липня 2010 року. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) становить

51 000 грн, за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає

125 000 грн, франшиза - 0 грн. Забезпечений транспортний засіб - автомобіль паливоцистерна марки «ГАЗ-3307», 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Вирішуючи спір, апеляційний суд посилався на недотримання ОСОБА_3 вимог п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), оскільки він, як потерпілий, не звертався до страхової компанії ані з повідомленням про ДТП, ані з заявою про страхове відшкодування.

Зазначав, що згідно листа ПАТ «УСК «Гарант-Авто» від

21 листопада 2011 року позивач ОСОБА_3 не надав ПАТ «УСК «Гарант-Авто» необхідні документи для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди. Листом ПАТ «УСК «Гарант-Авто» від 16 січня 2014 року, повторно пропонувало ОСОБА_3 звернутися до нього для отримання страхового відшкодування, на що останній не відреагував.

Так, ст. 3 Закону застережено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону встановлено правило, згідно якого при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, і ст. 33 - зобов'язання учасника дорожньо-транспортної пригоди повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду, зокрема в п. 33.1.2

п. 33.1 застережено, що учасник дорожньо-транспортної пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально (абз. 2 п. 33.1.2

п. 33.1 ст. 33 Закону).

Згідно із п. 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Таким чином, наявні в матеріалах справи листи ПАТ «УСК «Гарант-Авто» адресовані на ім'я потерпілого ОСОБА_3 свідчать про звернення останнього з вимогою про виплату страхового відшкодування та про відмову страховика у її виплаті.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначав, що при вирішенні даного спору, судом не було витребувано страхову справу щодо ДТП, яке мало місце 25 серпня 2009 року та заяв застрахованих та потерпілих осіб.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд не перевірив доводів апеляційної скарги; не навів мотивів постановленої ним ухвали та обставин, які б спростовували доводи скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом встановлено неповно, постановлена апеляційним судом ухвала в частині позовних вимог про стягнення майнової шкоди з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» не відповідає вимогам

ст. ст. 303, 315 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерформ» відхилити.

Касаційні скарги ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 січня

2015 року в частині позовних вимог про стягнення майнової шкоди з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

Т.О. Писана

О.В. Умнова