АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Білаш І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2013 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору від 21.07.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 10 917,36 дол. США зі сплатою за користування ними відсотків, проте в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконав, та станом на 21.09.2012 р. має заборгованість у сумі 22 549,20 дол. США, що відповідно до курсу НБУ складає 180 168,11 грн. Зобов'язання позичальника, що випливають з вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв'язку з чим він є солідарним відповідачем за пред'явленим до стягнення боргом.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 21 липня 2008 року у розмірі 21 297,64 дол. США, що еквівалентно 170 168,11 грн., та стягнути з ПАТ "А-Банк" та ОСОБА_2 у солідарному порядку 10 000 грн. на підставі поруки від 20 жовтня 2010 року № 167.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 335,91 дол. США, що еквівалентно 114 543,92 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ПАТ "А-Банк" на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 10 000 грн. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином предметом розгляду даного апеляційного провадження є рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2013року.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" посилається на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до кредитного договору № GNGLAN від 21.07.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 10 917,36 дол. США зі сплатою відсотків за користування ним. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору заборгованість за ним станом на 21.09.2012 р. склала 22 549,20 дол. США, що відповідно до курсу НБУ складає 180 168,11 грн.

Зобов'язання позичальника, що випливали зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" суд першої інстанції виходив з підстав недоведеності позивачем своїх позовних вимог та наявності рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2011 року, яким залишено без змін рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 серпня 2011 року про звернення стягнення на предмет застави за цим же Кредитним договором - автомобіль Деу Матіз, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, а також можливістю реалізації Банком свого права на повернення наданих кредитних коштів шляхом реалізації вилученого в рахунок погашення заборгованості автомобіля.

Однак, з висновком суду погодитися не можна, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідком порушення виконання кредитного зобов'язання відповідно до умов п.п. 14.2, 14.3, 14.9 кредитного договору є сплата неустойки: пені у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу (не менше 1 грн.) та штрафу (250 грн. + 5% від суми невиконаного зобов'язання, якщо період прострочення становить більше 30 календарних днів).

Згідно п. 14.10 кредитного договору, сплата неустойки здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Згідно зі ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснює свою діяльність, у тому числі валютні операції, на підставі генеральної ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року (а.с. 20), вимоги про застосування наслідків порушення кредитного зобов'язання у вигляді неустойки заявлені банком у національній валюті України, а умови кредитного договору не визнавалися недійсними.

Отже, сторони в належній формі узгодили умови нарахування та сплати неустойки у випадку видачі кредиту в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.ч. 1,2 ст. 553 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, як позичальник, свої зобов'язання за кредитно-заставним договором № GNGLAK від 21.07.2008 року щодо повернення кредиту не виконує. У зв'язку з чим заборгованість за вказаним договором станом на 21.09.2012 р. склала 22 549,20 дол. США, що відповідно до курсу НБУ складає 180 168,11 грн.

Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст.1050 ЦК України.

Отже, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка не покрита обсягом відповідальності ПАТ "А-Банк", у сумі 16 187,91 доларів США, що за курсом НБУ складає 129 341,44 грн. (139 341,44 - 10 000,00 = 129 341,44).

Разом з тим, згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції на зазначену норму права уваги не звернув та не вирішив питання, щодо можливості зменшення розміру пені.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо можливості застосування ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені до 2000,00 доларів США, що еквівалентно 15 980,00 грн.

Крім того, зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки № 167 від 20.10.2010 року у розмірі 10 000,00 грн., укладеного між позивачем та ПАТ "А-Банк".

А тому, колегія суддів вважає, що вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за договором поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року у сумі 10 000,00 грн. з ОСОБА_2 та ПАТ "А-Банк" також підлягають задоволенню, як із солідарних боржників.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене без додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2013 року - скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" 10 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитно-заставним договором № GNGLAK від 21 липня 2008 року, яка не покрита обсягом відповідальності публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", у розмірі 16 187,91 доларів США, що за курсом НБУ складає 129 341,44 грн., яка складається з:

9018,12 доларів США (що еквівалентно 72 054,78 грн.) - заборгованість за кредитом;

4190,19 доларів США (що еквівалентно 33 479,62 грн.) - заборгованість за відсотками;

1127,6 доларів США (що еквівалентно 9009,52 грн.) - заборгованість по комісії за користування кредитом;

2000,00 доларів США (що еквівалентно 15 980,00 грн.) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором;

31,29 доларів США (що еквівалентно 250,00 грн.) - штраф (фіксована частина);

1072,28 доларів США (що еквівалентно 8 567,52 грн.) - штраф (відсоток від суми заборгованості).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова