Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Маляренка А.В., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, Жовтневого районного суду м. Полтави, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що постановою слідчого СВ Фрунзенського РВ ХМУ ГМВС України в Харківській області від 19 лютого 2010 року за фактом заволодіння шахрайським шляхом майном ТОВ «Ідалія» в особливо великих розмірах за ознаками злочину, що передбачено ч. 4 ст. 190 КК України, а постановою слідчого СУ ГУМВС України в Полтавській області від 19 вересня 2010 року за ознаками цього злочину порушено кримінальну справу відносно позивача та інших осіб, та постановою від 05 листопада 2010 року за ознаками злочину передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України.

У подальшому постановою Жовтневого районного суду м. Полтави

від 26 листопада 2010 року після скасування апеляційним судом Полтавської області постанови районного суду від 27 вересня 2010 року про обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, позивача було взято під варту, постановою цього суду від 14 січня 2011 року продовжено термін тримання під вартою до 4-х місяців.

Згідно з довідкою Полтавського слідчого ізолятора позивача звільнено з-під варти 26 січня 2011 року, а постановою слідчого СУ УМВС України в Полтавській області від 21 липня 2011 року кримінальну справу відносно нього закрито за відсутністю в його діях ознак злочинів, передбачених

ст. ст. 190, 358 КК України.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути моральну шкоду у розмірі 986 580 грн, яка заподіяна безпідставним притягненням його до кримінальної відповідальності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ДКСУ на користь ОСОБА_4 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у розмірі 328 860 грн з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 лютого

2015 року рішення суду першої інстанції змінено, в частині часткового задоволення позову рішення суду скасовано, в цій частині у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З огляду на приписи ст. 1176 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844964/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу підписки про невиїзд відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходив із того, що шкода завдана незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, затримання та тримання під вартою або обмеження пересування підпискою про невиїзд відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, апеляційного суду Полтавської області стягнуто 323 860 грн на відшкодування моральної шкоди. Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 вже скористався своїм правом на відшкодування шкоди, завданої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, за рахунок держави.

Із матеріалів справи та змісту ухвалених судами рішень не вбачається, що апеляційним судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення апеляційного суду у справі - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 12 лютого

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
А.В. Маляренко
В.О. Савченко