Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/232/15-ц
Провадження по справі 2/281/127/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2015 року смт. Лугини
Лугинський районний суд Житомирської області
в складі: головуючого - судді Шуляк Л.А.,
при секретарі Бовсуновському І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт.Лугини цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення,-
06 травня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк (далі-ПАТ КБ "Приватбанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення відповідачів та інших осіб, зареєстрованих та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Житомирська область, Лугинський район, смт.Лугини, вул.Першотравнева,2.
28.02.2014 року Лугинський районний суд Житомирської області прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили та є підставою згідно ст.40 Закону України "Про іпотеку" та ст.109 ЖК України для виселення всіх мешканців.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, повністю підтримав заявлені позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечував.
В судове засідання відповідачі не з'явилися, хоча про день, місце та час розгляду справи сповіщені належним чином, про що маються повідомлення у справі. Про причини своєї неявки суд не повідомили, письмових заяв від них не надходило.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.
На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ПАТ КБ Приватбанк та відповідач ОСОБА_1 16.11.2007 року уклали договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 90,40 кв.м., який розташований за адресою: Житомирська область, Лугинський район, смт.Лугини, вул.Першотравнева,2 та належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 19 жовтня 2007 року, виданого виконкомом Лугинської селищної ради згідно рішення №169 від 19.09.2007 року.
Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZRZ0GA00004161 від 16.11.2007 року в розмірі 40631,80 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 30.05.2012 року складає 324749,64 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 90,40 кв.м., який розташований за адресою: Житомирська область, Лугинський район, смт.Лугини, вул.Першотравнева,2 та належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Рішення набрало законної сили.

13.11.2014 року банк вручив ОСОБА_1 письмову вимогу про добровільне виселення її із вказаного домоволодіння, що підтверджується її власноручно написаною розпискою. 19.03.2015 року письмову вимогу про добровільне виселення одержано ОСОБА_2 згідно копії повідомлення про вручення поштового відправлення. Вимоги банку відповідачі не виконали.

Згідно із частинами першою, другою статті 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39цс15, від 24 червня 2015 року № 6-447цс15, які в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Судом встановлено, що житловий будинок, який був переданий у іпотеку, був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем не заявлено вимоги про надання відповідачам іншого постійного жилого приміщення.

За таких обставин заявлені позовні вимоги про виселення відповідачів та інших осіб, зареєстрованих та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою:Житомирська область, Лугинський район, смт.Лугини, вул.Першотравнева,2 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України при відмові у задоволенні позову судові витрати позивачу не компенсуються.

Керуючись ст..ст.10,11,60,88,209,212-215,224,292,294 ЦПК України, ст.109 ЖК Української РСР, ст.ст. 33,40 Закону України "Про іпотеку", суд,

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення.

Заочне рішення може бути переглянуте Лугинським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л. А. Шуляк