Справа № 2/593/220/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. м.Бережани

Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Шміло В.І.

при секретарі Макійчук Г.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Бережанського районного суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що відповідачка з вересня 2014 року, тобто вже більше восьми місяців, без поважних причин, не проживає в належному їй на праві особистої власності будинку, що знаходиться, за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачка, являється дружиною її внука - ОСОБА_3 і вона з 28 травня 2014 року була зареєстрована у належному їй житловому будинку, однак проживала у ньому до вересня 2014 року, після чого за власним бажанням, забрала всі свої особисті речі та речі дитини і переїхала проживати до своїх батьків за адресою: с. Базниківка, Бережанського району, Тернопільської області і з того часу вона жодного дня в належному їй житловому будинку не проживала. В даний час, через реєстрацію в вищезгаданому будинку відповідачки, вона не може оформити житлово-комунальні субсидії, що порушує її право, за захистом якого, вона вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та пояснила, що житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 належить їй на праві особистої власності. Відповідачка являється дружиною її внука - ОСОБА_3 і вона з 28 травня 2014 року була зареєстрована і проживала в належному їй будинку. Крім неї у даному житловому будинку з 11.07.2014 року числиться зареєстрованим її малолітній син - ОСОБА_4. Однак з вересня 2014 року вона лише періодично проживала в належному їй житловому будинку, а в грудні 2014 року відповідачка добровільно із власної ініціативи забрала всі свої особисті речі та речі малолітнього сина і переїхала проживати в с. Базниківка, Бережанського району, Тернопільської області і з того часу вона жодного дня в належному їй будинку не проживала. В зв»язку з тим, що відповідачка в добровільному порядку відмовляється знятися з реєстрації із належного їй будинку, що перешкоджає їй оформити житлово - комунальні субсидіку, вона вимушена звернутися до суду і просить суд визнати відповідачку особою такою, що втратила право користування належним їй житловим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона дійсно в даний час не проживає в жиловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1, в якому вона була зареєстрована, позивачкою, яка являється бабусею її чоловіка - ОСОБА_3. Однак зазначила, що вона разом із своїм малолітнім сином - ОСОБА_4 виїхала із даного житлового будинку, забравши при цьому всі свої особисті речі та речі дитини і переїхала проживати до своїх батьків в с. Базниківка, Бережанського району, Тернопільської області лише 13 грудня 2014 року, а не в вересня 2014 року, як зазначає позивачка у поданій нею до суду позовній заяві, тобто на момент подачі позивачкою позову до суду вона не проживала в ньому лише чотири місяці, а тому вона не бажає зніматися з реєстрації в ньому і просить суд у задоволенні даного позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5, розглянувши та проаналізувавши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1, слід відмовити за недоведеністю позовних вимог, виходячи із наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, члени сім»ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом .

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, належить на праві особистої власності позивачці, що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок зареєстрованим за НОМЕР_1, від 08 лютого 1988 року Тернопільським ООБТІ.

З будинкової книги прописки громадян, що мешкають в будинку АДРЕСА_1 вбачається, що відповідачка, значиться зареєстрованою, в якості члена сім"ї позивачки, в будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 з 28 травня 2014 року.

В поданій до суду позовній заяві позивачка посилається на те, що відповідачка числиться зареєстрованою та проживала в належному їй житловому будину до вересня 2014 року, після чого переїхала проживати разом із своїм малолітнім сином до своїх батьків у с. Базниківка, Бережанського району, Тернопільської області, забравши при цьому всі свої особисті речі та речі дитини і з того часу вона жодного дня не проживала в належному їй житловому будинку.

Однак в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що відповідачка лише 13 грудня 2014 року добровільно із власної ініціативи забрала всі свої особисті речі та речі малолітнього сина і переїхала проживати в с. Базниківка, Бережанського району, Тернопільської області і з того часу вона жодного дня в належному позивачці будинку не проживала, що не заперечує в судовому засіданні сама позивачка, а також даний факт підтверджується поясненнями відповідачки та поясненнями свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3пояснив, що він являється внуком позивачки та чоловіком відповідачки і він може підтвердити, що відповідачка, з 28 травня 2014 року була зареєстрованою і проживала в належному, на праві особистої власності його бабусі будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1. Однак, 13 грудня 2014 року його дружина, забравши всі свої особисті речі та речі їхнього малолітнього сина, добровільно, з власної ініціативи, переїхала проживати до своїх батьків в с.Базниківка, Бережанського району, Тернопільської області і з того часу, вона жодного дня, в будинку, який належить його бабусі, не проживала і не проживає.

Допитаний в судому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він являється сусідом позивачки і він може підтвердити, що відповідачка з грудня 2014 року фактично не проживає в належному позивачці на праві особистої власності житловому будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1. Проте повідомити суду чи проживала відповідачка до грудня 2014 року в даному будинку він не може, оскільки він з березня 2014 року по грудень 2014 року знаходився на роботі закордоном.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Таким чином в судовому засіданні не здобуто, а позивачкою не представлено жодного доказу того, що відповідачка не проживає в належному їй житловому будинку без поважних причин з вересня 2014 року, тобто вже понад вісім місяців, в той час, як в судовому засіданні здобуто достатньо доказів того, що відповідачка не проживає в належному позивачці житловому будинку лише з грудня 2014 року, що на момент подачі позивачкою позову до суду становило лише чотири місяці та оскільки строк відсутності відповідачки за місцем її реєстрації в АДРЕСА_1 є недостатнім для визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, то суд прийшов до висновку в задоволенні позовних вимог позивачки щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1 слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 14, 213, 215, 224 ЦПК України, ст.ст.405 ЦК України, 71-72 ЖК України суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право на проживання в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд протягом 10 діб з дня його проголошення.

Суддя В.І.Шміло