Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-1944/2011 Головуючий у 1-й інст. Куліченко М.В.
Категорія 19 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Коростенської міської ради, третя особа - управління Держземагенства у Коростенському районі Житомирської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку, скасування державних актів на право власності на земельні ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 грудня 2011 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати недійсним, з підстав удаваності, договір купівлі-продажу 64/100 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між нею та ОСОБА_2;

- визнати, що 10.03.2006 року був укладений договір довічного утримання;

- скасувати державні акти про право власності на землю від 25.12.2006 року на ділянки площею 0,1000 га та 0,0088 га.

В обґрунтування позову посилалася на те, що у зв'язку із поганим здоров'ям вона попросила племінника - ОСОБА_2, доглядати за нею та надавати необхідну побутову допомогу, за що вона обіцяла оформити на нього право власності на належну їй частину будинку, оформивши договір довічного утримання. ОСОБА_2 погодився, оскільки батько відповідача проживає недалеко від неї і також потребує допомоги. Однак, при укладенні договору нотаріус роз'яснила, що за його оформлення необхідно платити великі податки, а тому вони підписали договір купівлі-продажу. Разом з тим, приватний нотаріус ОСОБА_4 не роз'яснила їй наслідки вчинення таких дій, права та обов'язки. Крім того, вона є малограмотною, у неї не було з собою окулярів, а тому весь договір вона не змогла прочитати. Разом з тим, вона вважала, що відповідач у будь-якому разі буде за нею доглядати і надавати допомогу. Після цього вона декілька днів перебувала у лікарні у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, а після виписки продовжувала лікуватися амбулаторно.

Підтвердженням вищевказаної домовленості з ОСОБА_2 є те, що вона продовжувала проживати у будинку, користуватися допоміжними приміщеннями, зробила ремонт за власні кошти, користувалася городом та садом. Відповідач з дружиною вселилися у літню кухню, яка переобладнана у жиле приміщення. Ніяких грошей за будинок їй не давали. Крім того, ринкова вартість будинку станом на день укладення договору була в п'ять разів більшою, ніж зазначено в угоді.

На даний час у неї з відповідачем виникли вкрай неприязні стосунки, внаслідок чого вона неодноразово зверталася до міліції. 08.04.2011 року відповідач взагалі вигнав її з будинку та забив двері в хату, у зв'язку з чим вона вимушена ночувати у сусідів. Іншого житла у неї немає. Крім того, відповідач встиг оформити на себе земельні ділянки, відтак вона просить визнати державні акти недійсними.

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 уточнила свої вимоги та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу з підстав його фіктивності та скасувати державні акти на землю (а.с. 56). Зазначила, що договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, передбачених 216 ЦК України, оскільки після його укладення вона залишилася проживати в будинку, користувалася земельною ділянкою, садом і допоміжними приміщеннями, проводила ремонт.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 грудня 2011 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 64/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_2, та земельної ділянки для його обслуговування площею 0,1088 га, укладений 10.03.2006 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міськрайонного нотаріального округу ОСОБА_4., реєстраційний №1881.

Визнано недійсними Державні акти серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 25.12.2006 року про право власності на земельну ділянку площею 0,1088 га, розташовану біля будинку АДРЕСА_2, виданих на ім'я ОСОБА_2 Сторони повернуто у початковий стан.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне дослідження, просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наслідки, волевиявлення позивачки на відчуження будинку на користь відповідача не було закономірним та вільним, договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а тому є недійсним, відповідно до ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України, з настанням наслідків, визначених ст. 216 ЦК України.

Проте, погодитися з такими висновками не можна, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст.234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

З роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 06.10.1971 року була власником 64/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_2, та земельної ділянки площею 0,1088 га, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 23.12.2003 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 05.06.1982 року (а.с. 192).

10.03.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 купив 64/100 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_2 та 0,1088 га земельної ділянки (в т.ч. 0,1000 га для обслуговування будинку, 0,0088 га для ведення особистого селянського господарства). Продаж вчинено за 36072 грн. (а.с. 6).

У договорі зазначено, що його сума погоджена між сторонами, кошти продавець отримав повністю від покупця до підписання цього договору, та своїм підписом підтверджує факт повного розрахунку за проданий об'єкт нерухомого майна, відсутність будь-яких претензій фінансового характеру до покупця.

Крім того, з п. 7 даного договору вбачається, що сторонам роз'яснено правові наслідки фіктивного та удаваного правочину, правові наслідки правочину, який вчинений під впливом обману, насильства, тяжкої обставини, зміст ст.ст. 229, 230, 231, 232, 233, 234, 235, 717, 721, 727 ЦК України, ст. 120 ЗК України.

16.03.3006 року право власності на вищевказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності (а.с. 10).

25.12.2006 року ОСОБА_2 отримав Державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, серії НОМЕР_2 площею 0,0088 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_2 (а.с. 7, 8).

У червні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу 64/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,1088 га від 10.03.2006 року, оскільки він вчинений під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних для неї умовах. У позові зазначила, що є одинокою, постійно хворіє, за нею нема кому доглядати, тому вирішила, що її племінник ОСОБА_2 надасть таку допомогу. Проте, у неї з племінником склалися неприязні стосунки, тому вона вирішила звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.10.2010 року позов задоволено. З даного рішення вбачається, що ОСОБА_1 була ініціатором відчуження належного їй майна, визнавала факт укладення договору купівлі-продажу, погоджувалася сплатити відповідачу кошти за будинок.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22.12.2010 року вищевказане рішення скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 35). При цьому, суд дійшов висновку, що договір від 10.03.2006 року відповідає вимогам ст.ст. 626-628, 655-658 ЦК України та загальним засадам цивільного законодавства щодо принципу свободи договору. Судом не було встановлено зв'язку між захворюванням позивачки, віком, матеріальним станом та її волевиявленням, позивачка не довела, що вона неправильно сприймала предмет та інші істотні умови договору. Крім того, судом допитувалася нотаріус ОСОБА_4, яка пояснила, що ОСОБА_1 усвідомлювала, який договір вчиняється, їй були роз'яснені права та обов'язки, наслідки укладення такого договору тощо.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що 10.03.2006 року було укладено фіктивний договір купівлі-продажу, оскільки після вчинення угоди ОСОБА_2 зареєстрував право власності на майно, оформив Державні акти на земельні ділянки на своє ім'я, вселився разом з дружиною у будинок, який доглядав, та користувався земельною ділянкою і садом.

Також, позивачкою не надано суду доказів на підтвердження того, що вона за особисті кошти ремонтувала спірний будинок після його продажу.

Та обставина, що до 08.04.2011 року в будинку продовжувала проживати ОСОБА_1, пояснюється відповідачем тим, що позивачка є його тіткою, і він з дружиною чекали, коли тітка придбає собі інше житло. Оскільки в наступному між ними склалися вкрай неприязні стосунки, та враховуючи рішення апеляційного суду від 22.12.2010 року, вони виселили позивачку з будинку. Після цього, у квітні 2011 року ОСОБА_1 знову звернулася до них з позовом про визнання договору недійсним з інших підстав.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що ОСОБА_1 спочатку просила визнати спірний договір недійсним, оскільки він вчинений під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних для неї умовах, в наступному - удаваним (мали на мети укласти договір довічного утримання), а на даний час - фіктивним (без настання реальних наслідків), що свідчить про надуманість вимог позивачки.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 грудня 2011 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Коростенської міської ради, третя особа - управління Держземагенства у Коростенському районі Житомирської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку, скасування державних актів на право власності на земельні ділянки.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді