Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Юровська Г.В., розглянувши касаційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 06 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення орендної плати, пені та моральної шкоди; за зустрічним позовом приватного підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що

07 серпня 2004 року між нею та приватним підприємцем ОСОБА_2 (далі - ПП ОСОБА_2.) укладено договір оренди земельної ділянки № 83, відповідно до умов якого орендодавець передала, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5,3805 га, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, і яка є власністю орендодавця, строком на десять років - до 07 серпня 2014 року.

Оскільки ПП ОСОБА_2 систематично порушував умови договору, фактично не користувався земельною ділянкою з 2007 року, не сплачував орендну плату, ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість з орендної плати у сумі 2 400 грн, пеню -

596 грн 80 коп., моральну шкоду - 5 000 грн та компенсацію за ненадані послуги - 2 610 грн.

Не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_3,

ПП ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначав, що п. 4.1 договору оренди земельної ділянки від 07 серпня 2004 року № 83 передбачено розмір орендної плати 1 070 грн, яка підлягає сплаті у грошовій формі. Згідно з номенклатурою, яка є невід'ємною частиною договору, сторони домовилися, що за взаємною згодою орендар у рахунок орендної плати може виділяти орендодавцю іншу сільськогосподарську продукцію і робити інші послуги в межах загальної суми орендної плати. Загальна сума виплат орендної плати, яку отримала ОСОБА_3 за договором оренди

від 07 серпня 2004 року № 83 за період 2010-2014 років, становить 8 938 грн. Виходячи з умов договору, ОСОБА_3 повинна була отримати орендну плату за той самий період у розмірі 5 350 грн (1 070 грн х 5 років).

Оскільки різниця між вищезазначеними сумами у розмірі 3 588 грн отримана ОСОБА_3 поза межами умов договору, ПП ОСОБА_2 просив суд зобов'язати ОСОБА_3 повернути безпідставно набуте майно.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області

від 19 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та задоволенні зустрічного позову ПП ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 серпня

2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення пені скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задоволено частково.

Стягнуто з ПП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пеню за несвоєчасну сплату орендної плати за 2012 рік у сумі 87 грн 60 коп.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПП ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3 в частині стягнення пені відповідно до умов п. 4.8 договору оренди земельної ділянки, яким передбачена сплата пені за час прострочення сплати орендної плати.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ПП ОСОБА_2, суди керувалися тим, що спір між сторонами виник з договірних правовідносин і ці обставини виключають можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, що відповідає правовій позиції, викладеній в Постанові Верховного Суду України у справі від 24 вересня 2014 року № 6-122цс14.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити приватному підприємцю ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення орендної плати, пені та моральної шкоди; за зустрічним позовом приватного підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна, за касаційною скаргою на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 06 серпня 2015 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Г.В. Юровська