Справа № 716/1261/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2015 року Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді Угриновської Л.Я.

секретаря Кульки О.В.,

з участю сторін: позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконкому Юрковецької сільської ради, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений 24.06.2010 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцем с.Юрківці Заставнівського району Чернівецької області та посвідчений секретарем виконавчого комітету Юрковецької сільської ради Заставнівського району ОСОБА_8 за реєстровим № 58. В мотивування заявлених вимог посилається на те, що ОСОБА_7 його батько, який помер 16.02.2014 року в с. Юрківці. На час смерті батьку належав житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Кільцевій, 58 в с. Юрківці згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.10.2010 року після смерті його матері. Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 16.06.2014 року він звернувся до Заставнівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. В нотаріальній конторі він довідався, що відповідачка ОСОБА_6, сестра батька, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом від 24.06.2010 року. Позивач посилається, що раніше йому нічого не було відомо про заповіт. ОСОБА_1 вважає заповіт недійсним, оскільки батько склав його, не усвідомлюючи значення своїх дій та мимо волі. Позивач мотивує це ти, що у 2010 році батько неодноразово перебував на лікуванні в медичних закладах. В 1996 році ОСОБА_7 отримав травму голову, внаслідок чого змушений був лікуватись в Чернівецькій лікарні швидкої медичної допомоги. У вересні 2009 року батько вдруге отримав травму голови і в період 17.09.2009 року по 12.12. 2009 року перебував на лікуванні в хірургічному відділенні Заставнівської ЦРЛ із діагнозом перелом склепіння черепа із переходом на основу, забій головного мозку важкого ступеню. Позивач посилається на те, що впродовж послідуючих років батько проходив лікування в Заставнівській ЦРЛ із діагнозом-залишкові явища перелому склепіння черепа, після травматична енцефалопатія. Крім цього позивач посилається на те, що внаслідок отриманих травм батько зловживав спиртними напитками, мав психічні та поведінкові розлади, часто перебував в неадекватному стані, в нього спостерігалось відхилення в розмові та поведінці, а тому позивач вважає, що батько, складаючи заповіт, не усвідомлював значення своїх дій, не керував ними.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги мотивували вищенаведеним. Позивач ОСОБА_1, допитаний в суді в якості свідка, пояснив суду, що батьки розлучились, коли він був малим. Мати перебуває тривалий час за кордоном, батько проживав у с.Юрківці один. Позивач пояснив, що підтримував із ним зв'язок по телефону, в дорослому віці провідував. В 2009 році батько отримав травму голови, став зловживати спиртними напитками. В 2011 році, приїхавши провідати батька, застав його в неадекватному стані, тому порадившись із матір»ю, помістив на лікування в наркологічний диспансер. Позивач вказав, що він виїжджав за кордон до матері, батька бачив рідко, близьких відносин між ними не було. Про заповіт нічого не знав. Похоронами батька займалась сестра батька, відповідачка ОСОБА_6.

Представник виконкому Юрковецької сільської ради позов не визнала. Пояснила, що памятає, як в 2010 році ОСОБА_7 приходив до сільської ради, цікавився, чи може зробити заповіт. Оскільки документів при собі не мав, то прийшов наступного дня. Секретар сільської ради приймала його і посвідчувала заповіт. Представник сільської ради пояснила також, що ОСОБА_7 проживав один, після отриманої травми йому було важко справлятись, тому його провідував соціальний працівник, сусіди. Представник відповідача зазначила, що вона пропонувала ОСОБА_9 оформити його в будинок перестарілих, проте той відмовлявся, просив заготовити йому дров. Представнику було відомо, що той вживає спиртні напитки, проте громадського порядку порядок не порушував, скарг на нього не поступало.

Представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що із слів відповідачки їй відомо, що в позивача із батьком були погані відносини. Син рідко навідував батька за місцем проживання, помістив того в наркологічний диспансер і мав намір вирішити питання щодо його дієздатності, через що відносини між ними ще більше погіршились. Представник відповідачки вказала, що її довірителька ОСОБА_6 постійно приїздила до брата, допомагала матеріально, чоловік відповідачки тривалий час доглядав його в лікарні після отриманої травми. Представник відповідачки пояснила, що житловий будинок в с. Юрківці по вул. Кільцевій, 58 належав матері ОСОБА_7, останній після її смерті оформив свої спадкові за заповітом. ОСОБА_6 відмовилась від своєї частки в спадщині на користь брата. Через погані відносини між ОСОБА_10 та його сином, останній рідко бував у батька, тому не знав про заповіт. Представник відповідачки вважає, що позовні вимоги є безпідставні.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що працював секретарем сільської ради на період оскарженого заповіту. Знаючи , що в ОСОБА_7 є син, спитав, чому останній робить заповіт не на сина, на що той відповів, що так він хоче. Свідок пояснив, що коли ОСОБА_7 приходив до сільської ради робити заповіт, то не був в стані алкогольного сп»яніння, вів себе нормально, проте запах алкоголю свідок чув. Свідок пояснив, що він до 2012 року часто навідував ОСОБА_7 вдома, спілкувався із ним. Після цього ОСОБА_7В став частіше вживати спиртне, тому він перестав приходити до нього.

Свідок ОСОБА_11»юк Н.І. пояснила, що покійний був її двоюрідним братом. В 2009 році останній отримав травму, тривалий час перебував на лікуванні, тому вона часто провідувала його там та вдома. Аналогічні пояснення дав суду свідок ОСОБА_12. Вказав, що коли провідував ОСОБА_7 вдома, останній пропонував спиртне.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що ОСОБА_7 проживав по сусідству. Від останнього їй відомо, що його син помістив батька в лікарню, той втік звідти, тому ображався на сина. Свідок вказала, що ОСОБА_14 ходив із палицею, його доглядав соціальний працівник, допомагали сусіди, провідувала сестра із Харкова. Свідок вказав, що ОСОБА_7 в розмові із нею вів себе нормально.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що ОСОБА_7 проживав по сусідству, Вона часто зустрічала його на вулиці, розмовляла із ним. При цьому ОСОБА_7 вів себе нормально.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що працювала листоношею в с. Юрківці, приносила ОСОБА_17 пенсію, газети, грошові перекази від сестри. Їх він отримував самостійно.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що як соціальний працівник він протягом двох років щодня провідував ОСОБА_7, приносив їжу. В розмові чув, що той виготовив заповіт на свою сестру, а із сином посварився.

Свідок ОСОБА_19, пояснив, що ОСОБА_7 його двоюрідний брат. При зустрічі чув від нього, що він зробив заповіт на сестру. ОСОБА_7 говорив, що син не приходить до нього 2-3 роки, а від людей у селі чув, що син хоче помістити його в психіатричну лікарню.

Свідок ОСОБА_20 лікар нарколог, вказав, що в період із 10.12.2011 року по 27.12.2011 року ОСОБА_7 поступив в диспансер у важкому стані. Привіз його син. Оскільки такий стан є суспільно-небезпечним, то лікування було обовязковим. Через три дні стан покращився, пам'ять повернулась. Лікар психіатр ОСОБА_7 не оглядав.

Свідок ОСОБА_21 пояснив суду, що відвозив ОСОБА_7 в грудні 2011 року в наркологічний диспансер м. Чернівці. Останній виглядав погано.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що ОСОБА_7 її бувший чоловік, із котрим вона перебувала в шлюбі до 1995 року. Розлучились через зловживання чоловіком спиртним. Свідок вказала, що вона тривалий час перебуває за межами України, проте матеріально допомагала ОСОБА_17. Син провідував батька, розповідав їй по телефону, що ОСОБА_7 зловживає спиртним, тому вони вирішили помістити його в лікарню. Про заповіт вона дізналась від сина.

Свідки ОСОБА_23, ОСОБА_24 , лікарі травматологи Заставнівської ЦРЛ в судовому засіданні пояснили, що протягом останніх років перед смертю ОСОБА_7 неодноразово проходив лікування у відділенні через залишкові явища від перенесеної травми. Свідомість та мова були нормальні, память хворий не втрачав, проте після травми був нервовий, впадав у депресію.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо в книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Відповідно до ч.1 ст.125 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені. Заповіт може бути визнаний недійсним, якщо він складений особою під впливом фізичного або психічного насильства або особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та (або ) не могла керувати ними.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.08.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право на предявлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача.

Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними на момент складання заповіту суд відповідно до ст. 145 КПК України призначає експертизу.

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 29.02.2012 року у справі 6-9цс-12 важливо, щоб експертизою був зроблений висновок про абсолютну неспроможність заповідача в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Твердження про те, що існуючі на той час порушення його психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК України. У вказаній справі суд виходив із того, що відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або ) не керувала ними, може бути визнаний судом недійсним.

Ухвалою суду від 05.12 2014 року за клопотанням позивача та його представника судом було призначено посмертну судово - психіатричну експертизу. Вказана ухвала двічі направлялась на виконання, проте справа поверталась суду без проведення експертизи із-за неможливості її проведення. (а.с.238). Голова АСПЕК посилається спочатку на відсутність певних медичних документів, суперечність показів допитаних судом свідків, зазначає, що це унеможливлює обєктивно оцінити психічний стан здоровя стан ОСОБА_7. Заставнівським районним судом витребувано та представлено в розпорядження експертів додаткові медичні відомості та повторно направлено справу на експертизу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подають сторони та інші особи. При цьому суд повинен сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснити сторонам їх права та обвязки, попередити про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти їх здійсненню. Якщо у осіб є складнощі щодо отримання доказів, суд зобовязаний за клопотанням сторони витребувати ці докази.

Відповідно до ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обовязковим у разі клопотання хоча б однією із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи на момент вчинення нею певного діяння чи укладення правочину за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності. Ознаками такої поведінки можуть бути невмотивовані , неадекватні дії особи.

При вирішенні питання щодо призначення експертизи суд виконав обовязок по збору матеріалів для проведення експертизи, за клопотанням представників позивача вжиті всі заходи для отримання будь-яких фактичних даних, що можуть служити джерелами отримання речових доказів.

Після повернення справи суду із-за неможливості провести призначену посмертну судову-психіатричну експертизу судом не здобуто додаткових первинних медичних документів, котрі б ставили під сумнів психічне здоровя ОСОБА_7, свідчили б про необхідність перевірки психічного стану цієї особи і могли б бути представлені експертам для обєктивного вирішення цього питання.

Справи про визнання заповіту недійсним вирішуються із врахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. Покази свідків про поведінку особи мають побічне значення для того, щоб встановити чи була здатна особа розуміти значення своїх дій в конкретний момент. Із показів допитаних судом свідків не встановлено обставин, котрі свідчили про неадекватну чи невмотивовану поведінку померлого ОСОБА_7 на момент складання ним заповіту. Судом не здобуто доказів того, що ОСОБА_7 на час складення заповіту не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтовані і в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 125, 1233 ЦК України , ст.ст.213-215, 293 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до виконкому Юрковецької сільської ради, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернівецької області через районний суд протягом 10 днів з часу проголошення.

Суддя