Справа № 450/2097/14 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/4333/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно, -

встановила:

В липні 2014 року позивач звернувся з позовом, в якому просив звернути стягнення на заставлене майно (предмет іпотеки), а саме на земельну ділянку, площею 0,0609 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю-майновому поручителю - ОСОБА_5 на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданого Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 16 жовтня 1995 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №. 99, кадастровий номер НОМЕР_2, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог, публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в розмірі - 4 924,24 євро, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 51 887,56 гривень та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ІІАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 11.05.2006 року було укладено кредитний договір № 11-1/208к-06 на загальну суму 27 200,00 євро з терміном повернення кредиту до 10.05.2010 року, процентна ставка становить 14,50 % річних.

Через неналежне виконання зобов'язання у відповідача станом на 03.01.2012 рік утворилася заборгованість перед банком у розмірі 4 924,24 євро, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 51 887,56 гривень

Додатково було укладеного між позивачем та ОСОБА_5 договір іпотеки від 25.10.2006 року.

Просив звернути стягнення на заставне майно.

Оскарженим заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2014 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на заставне майно (предмет іпотеки), а саме на земельну ділянку, площею 0,0609 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю-майновому поручителю на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_3виданого Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 16 жовтня 1995 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №99, кадастровий номер НОМЕР_2, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог, Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (р/р 2458 у ПАТ «Універсал Банк», , МФО 322001) в розмірі - 4 924,24 євро, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом еа дату розрахунку 51 887,56 гривень.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що при вирішенні спору не враховано, що раніше рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13.03.2014 року у справі №461/3463/13-ц було присуджено стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №11-1/208к006 від 11.05.2006 року в перерахунку на національну валюту в сумі 51 887 грн.56 коп. Вказує, що як випливає із заявок на переказ готівки ОСОБА_4 здійснив повне погашення кредитних зобов'язань. Таким чином, зазначає, що основне зобов'язання припинено і в силу ч.1 п.1 ст.593 ЦК України, а тому припиняється право застави за договором іпотеки від 25.10.2006року, який було укладено між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 на земельну ділянку, площею 0,0609 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Просить рішення суду скасувати та відмовити в позові.

Вислухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, заперечення представника ПАТ «Універсал Банк» ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, колегія суддів вважає, що її слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що станом на 30.05.2014 року заборгованість сумі 4 924,24 євро, що еквівалентно за офіційним курсом ПБУ станом на дату розрахунку 51887,56 гривень є непогашеною, а отже зобов'язання, які виникли у гр. ОСОБА_4 за кредитним договором є невиконані.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи.

Встановлено, що між ВАТ «Банк Універсальнй», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 11.05.2006 року було укладено кредитний договір №11-1/208к-06 на загальну суму 27 200,00 євро з терміном повернення кредиту до 10.05.2010 року, процентна ставка становить 14,50% річних.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кошти в розмірі 27 200,00 євро.

Через неналежне виконання зобов'язання у відповідача станом на 03.01.2012 рік утворилася заборгованість перед банком у розмірі 4 924,24 євро, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 51 887,56 гривень.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, додатково було укладеного між позивачем та ОСОБА_5 договір іпотеки від 25.10.2006 року.

Відповідно до п.1.2 зазначеного договору іпотеки відповідач передає позивачу в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором земельну ділянку, площею 0,0609 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Суд виходив з того, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 березня 2014 року, яке залишено без зміни ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2014 року, частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості в сумі 51 887,56 гривень і це рішення суду не виконане.

Однак апелянт вказує, що ОСОБА_4 по стану на 16 березня 2015 року борг погашено, чого суд не врахував при перегляді заочного рішення.

З представлених копій заяв про перевід готівки від 24.10.2014 року, 6.03.2015 року та 16.03.2015 року вбачається, що по стану на 16.03.2015 року ОСОБА_4 перевів Публічному акціонерному товариству «Універсал Банк» кошти в сумі 51 887,56 гривень, а отже ним повністю погашено борг, тобто рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 березня 2014 року виконано (а.с.79-80).

Представник позивача в засіданні судової колегії визнав той факт, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13.03.2014 року у справі №461/3463/13-ц було присуджено стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №11-1/208к006 від 11.05.2006 року в перерахунку на національну валюту в сумі 51 887 грн.56 коп. та, що ОСОБА_4 по цьому рішенні суду здійснив повне погашення кредитних зобов'язань.

Отже 27.04.2015 року при перегляді оспорюваного заочного судового рішення суд цих обставин не врахував.

Безпосередньо Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а, отже, іпотека не може існувати самостійно без зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що при відсутності заборгованості боржника за договором це є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Таким чином, вирішуючи справу, суд не врахував ту обставина, що ОСОБА_4 сплатив кошти в сумі 51 887,56 грн., що є підставою для припинення договору іпотеки.

Посилання представника позивача про те, що після рішення суду за наступний період у ОСОБА_4 утворилась нова заборгованість, судова колегія не приймає до уваги, оскільки з цим не згідний боржник, вказавши, що після сплати боргу в сумі 51 887,56 грн. банк не мав до нього претензій.

Крім того вбачається, що в представленому представником позивача розрахунку заборгованості, яку він подав на підтвердження нової заборгованості, останній період вказано 9.03.2015 року, а заборгованість вказана по стану на 18.03.2015 року, однак при цьому не враховані платежі, які ОСОБА_4 провів 6.03.2015 року та 16.03.2015 року. Отже встановлено, що хоча ОСОБА_4 провів платежі та погасив борг в сумі 51 887,56 гривень, проте ці платежі за 6.03.2015 року та 16.03.2015 року у вказаному розрахунку заборгованості не відображені.

Судова колегія також встановила, що визначаючи продаж предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, суд в рішенні не вказав початкову ціну продажу предмета іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: … спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У справі, яка переглядається, суд, прийняв рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом їх продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження без зазначення початкової ціни.

При цьому, суд повинен був зазначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону «Про іпотеку», що суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку» судова колегія прийшла до висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

З наведених підстав оскаржуване судове рішення не можна визнати законним і обґрунтованим.

Саме такий правовий висновок є в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 р. у справі № 6-61цс15, який у відповідності до вимог вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов"яковим для всіх суб"єктів владних повноважень та для судів України.

При таких обставинах рішення суду слід скасувати і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, стягнувши зПАТ «Універсал Банк» в користь ОСОБА_5 259 грн. 44 коп. судових витрат (а.с.81).

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове.

В позові ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно - відмовити.

Стягнути з ПАТ «Універсал Банк» в користь ОСОБА_5 259 грн. 44 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.