У х в а л а

іменем україни

3 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Олійник А.С.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом підприємства (будинкоуправління № 9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Городоцька селищна рада Радомишльського району Житомирської області, Макарівська квартирно-експлуатаційна частина Радомишльського району Житомирської області, про виселення без надання іншого жилого приміщення, за касаційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року підприємство (будинкоуправління № 9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України (далі - Макарівська КЕЧ району МО України) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Обґрунтовуючи позов, підприємство зазначало, що між ним, як особою, за якою закріплено на праві повного господарського управління будинок АДРЕСА_1 та ОСОБА_4 28 березня 2013 року було укладено договір найму жилого приміщення - квартири № 31 у вказаному будинку, строком на 6 місяців.

У березні 2013 року зазначена квартира була включена до числа службових приміщень, у зв'язку з чим у травні 2013 року та у березні

2014 року на адресу відповідачів було надіслано попередження про те, що термін дії договору найму продовжуватися не буде та запропоновано звільнити спірну квартиру у добровільному порядку, проте відповідачі добровільно звільнити квартиру відмовляються.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2014 року у задоволенні позову Макарівської КЕЧ району МО України відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня

2014 року рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2014 року скасовано, позов Макарівської КЕЧ району МО України задоволено.

Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять рішення апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року скасувати і залишити в силі рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2014 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності вимог підприємства (будинкоуправління № 9) Макарівської КЕЧ району МО України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що у відповідачів відсутні законні підстави для проживання у спірній квартирі.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет міської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли житлове приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення.

Судами встановлено, що підприємство (будинкоуправління № 9) Макарівської КЕЧ району МО України є складовою Міністерства оборони України.

Позивач є балансоутримувачем нерухомого майна (житлового фонду) на території військового містечка № 6 смт. Городок Радомишльського району Житомирської області.

21 липня 1987 року ОСОБА_5 було видано ордер № 39/29 на квартиру АДРЕСА_1, у якому членами сім'ї зазначено дружину - ОСОБА_4, та сина - ОСОБА_6

ОСОБА_5 виписався з даної квартири у вересні 2003 року, а ОСОБА_4 - у березні 2005 року. В подальшому відповідачі займали спірну квартиру на підставі договорів найму, які укладалися саме з ОСОБА_4

28 березня 2013 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1, строком до 27 вересня 2013 року.

Рішенням Міністерства оборони України № 303/4/16/488 від 14 березня 2013 року квартира АДРЕСА_1 включена до числа службового житла.

7 травня 2013 року та 4 березня 2014 року відповідачам направлялося попередження про те, що термін дії договору найму житла продовжуватися не буде у зв'язку із включенням займаної ними квартири до числа службового житла, та пропонувалося звільнити спірне житло й передати його балансоутримувачу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у відповідачів відсутні законні підстави для проживання у спірній квартирі, врахувавши те, що сторони проживали у вказаній квартирі на підставі договору найму, строк дії такого договору закінчився у вересні 2013 року, відповідачі були належним чином повідомлені про те, що термін дії договору найму продовжуватися не буде.

Такі висновки апеляційного суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду відповідає вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

А.С. Олійник