Справа № 1304/3901/12 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/196/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
11 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого судді Цяцяка Р.П.,
суддів Мікуш Ю.Р. і ОСОБА_2,
при секретарі Ясиновській Я.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові заяву ОСОБА_3, представника позивачки ОСОБА_4, про ухвалення Апеляційним судом Львівської області додаткового рішення по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 і її представника ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2013 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 і її представника ОСОБА_3було частково задоволено.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2013 року в частинах вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про:

· витребування майна з чужого незаконного володіння;

· визнання недійсними і скасування розпоряджень Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 31.07.2001 року № 1013 та від 19.10.2006 року № 1565 щодо підвального приміщення площею 13,1 кв.м. по вул. Дудаєва, 6 в м. Львові;

· визнання недійсним Свідоцтва про право власності № Г-02043 від 19.10.2006 року;

· відшкодування упущеної вигоди;

· про стягнення майнової та моральної шкоди,

- скасовано і в цих частинах ухвалено нове рішення, яким згадані позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 31 липня 2001 року № 1013 „Про використання підвальних приміщень в будинку № 6 на вул. Дудаєва в частині погодження фактичного використання підвального приміщення № 1 площею 13,1 кв.м. по вул. Дудаєва, 6 в м. Львові за ТзОВ „Мадонна.

Визнано протиправним і скасовано розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 19 жовтня 2006 року № 1565 „Про оформлення ТзОВ „Мадонна права приватної власності на приміщення перукарні на вул. Дудаєва, 6 в частині включення до площі приміщення цієї перукарні підвального приміщення № 1 площею 13,1 кв.м. по вул. Дудаєва, 6 в м. Львові.

Визнано недійсним Свідоцтво про право власності на приміщення перукарні № Г-02043 від 19.10.2006 року.

Витребувано комору в підвалі площею 13,1 кв.м. по вул. Дудаєва, 6 в м. Львові із чужого незаконного володіння ТзОВ „Мадонна та повернуто цю комору ОСОБА_4, як її власнику за Договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23 грудня 2003 року.

У задоволенні позовних вимог про відшкодування упущеної вигоди та стягнення майнової і моральної шкоди відмовлено (т.5, а.с. 231-237).

24 лютого 2015 року ОСОБА_3, представник позивачки ОСОБА_4, подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення по справі, покликаючись на те, що Апеляційний суд Львівської області при ухваленні 11 лютого 2015 року рішення по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 і її представника ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2013 рокуне вирішив питання про судові витрати (т.5, а.с. 241-262).

Заслухавши суддю-доповідача і пояснення ОСОБА_5 на підтримання доводів заяви, а також перевіривши матеріали справи в межах доводів заяви ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч.1).

В свою чергу, частиною 3 ст. 79 ЦПК України встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать:

1) (в и к л ю ч е н и й);

2) витрати на правову допомогу;

3) витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду;

4) витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

5) витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи;

6) витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Позивачкою ОСОБА_4 і її представником не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними витрат на правову допомогу; витрат, що повязані з їх явкою до суду; витрат, що повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрат, що повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (пункти 2, 3, 4, 5 ст. 79 ЦПК України).

Долучені до матеріалів справи копії квитків на поїзди Львів-Київ (07.02.2012 року) та Київ-Львів (08.02.2012 року) (т.4, а.с. 129) до уваги прийматися не можуть оскільки протягом 07-08.02.2012 року жодних судових засідань по даній справі у м. Києві не було.

Витрати позивачки ОСОБА_4 в сумі 75 грн., повязані з публікацією в пресі (газеті «Ввисокий замок») оголошення про виклик в судове засідання відповідача ОСОБА_6, підлягають до стягнення зі згаданого відповідача (т.2, а.с. 241; т.4, а.с. 137).

За подачу касаційної скарги на рішення Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2011 року та додаткове рішення цього ж суду від 04.10.2011 року позивачкою ОСОБА_4 було сплачено 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (т.3, а.с. 204) та 3 грн. 40 коп. судового збору (т.3, а.с. 205).

Як вбачається зі змісту ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2011 року, вище згадані судові витрати позивачкою були сплаченими не у повному обсязі, а відтак позивачці слід було лише доплатити ці витрати (т.3, а.с. 252-253), а не сплачувати їх у повному розмірі (т.3, а.с. 257, 259).

За вище наведених обставин зайво сплачені позивачкою при подачі касаційної скарги на рішення Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2011 року та додаткове рішення цього ж суду від 04.10.2011 року 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 3 грн. 40 коп. судового збору до розподілу між сторонами спору (в порядку ст. 88 ЦПК України) не підлягають.

Відтак, до розподілу між сторонами спору в порядку ст. 88 ЦПК України підлягають наступні судові витрати позивачки ОСОБА_4:

· 25 грн. судового збору за подачу позовної заяви (т.1, а.с. 2);

· 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (т.3, а.с. 204, 259) та 4 грн. 25 коп. судового збору (т.3, а.с. 205, 257), сплачені при подачі касаційної скарги на рішення Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2011 року та додаткове рішення цього ж суду від 04.10.2011 року;

· 612 грн. 07 коп. судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15.07.2013 року (т. 4, а.с. 225);

· 856 грн. 90 коп. судового збору сплаченого за подачу касаційної скарги на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15.07.2013 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 28.03.2014 року (т. 5, а.с. 95).

·

В той же час, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2014 року та рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені лише частково.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що вище згадані судові витрати слід присудити до стягнення на користь позивачки ОСОБА_4 у розмірі половини цих витрат, а саме у розмірі 767 грн. 61 коп.:

(25 грн. + 37 грн. + 4 грн. 25 коп. + 612 грн. 07 коп. + 856 грн. 90 коп.) : 2 = 767 грн.61 коп.

Відповідачами по справі за позовом ОСОБА_4 є ОСОБА_7, ТзОВ «Мадонна», ОСОБА_6, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради та Львівська міська рада.

В той же час,позов ОСОБА_4 не містить позовних вимог до Львівської міської ради, а відтак колегія суддів вважає, що судові витрати, понесені ОСОБА_4, до стягнення з Львівської міської ради не підлягають.

А з інших відповідачів (ОСОБА_7, ТзОВ «Мадонна», ОСОБА_6 та Галицької районної адміністрації Львівської міської ради)слід стягнути на користь ОСОБА_4 по 191 грн. 90 коп. судових витрат в рівних частинах від вище згаданої суми 767 грн.61 коп.:

767 грн.61 коп. : 4 = 191 грн. 90 коп.

Крім цього, з ОСОБА_6 підлягає до стягнення на користь ОСОБА_4 75 грн. витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про його виклик в судове засідання (про що вже зазначалося вище), а відтак сумарно до стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 підлягає 266 грн. 90 коп.:

191 грн. 90 коп. + 75 грн. = 266 грн. 90 коп.

Керуючись ст.ст. 79, 88, 220, 303, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Заяву ОСОБА_3, представника позивачки ОСОБА_4, про ухвалення Апеляційним судом Львівської області додаткового рішення з питання про розподіл судових витрат між сторонами частково задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_4 судові витрати:

- 266 грн. 90 коп. з ОСОБА_6;

- 191 грн. 90 коп. з ОСОБА_7;

- 191 грн. 90 коп. з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мадонна»;

- 191 грн. 90 коп. - з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради.

Додаткове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: