РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі : головуючого судді Голубкової М.А.,

при секретареві Євтушенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист житлових прав та вселення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з вищезгаданим позовом.

В позові зазначено, що батьку позивача ОСОБА_3, належав на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою від 05.06.1976р. №3-2838, обєкт нерухомості за адресою: м. Запоріжжя, вул. Магістральна 46. Це підтверджується відповіддю ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 25.12.2008р. №13400.

Позивач прописана за зазначеною адресою з 30.03.1990р., що підтверджується записом у домовій книзі. Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2001 від 14.11.2001р. інститут прописки був визнаний неконституційним. 15.01.2004р. набув чинності Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який ввів поняття реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою або було відповідно зареєстроване, вважається зареєстрованим.

Таким чином, позивач зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Зареєстрована позивач за зазначеною адресою по теперішній час, що підтверджується відміткою у паспорті, копією домової книги.

Під час проживання разом з батьком вони почали робити перебудову житлових приміщень, але ввести їх в експлуатацію на батька та на себе не встигли.

17.01.2015р. ОСОБА_3 помер, свідоцтво про смерть серії І-ЖС № 315449. Відповідач ОСОБА_2 була співмешканкою батька позивача та проживала з ним без реєстрації шлюбу з 2009 року, але не постійно.

ОСОБА_2 заявила позивачеві, що ОСОБА_3 склав заповіт на її користь на все належне йому майно, тому вона більше не пустить позивача в житлове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Магістральна, 46. ОСОБА_2 поміняла замки та сказала, щоб позивач більше не приходила.

Підстав для виселення позивача з житлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Магістральна, 46 не має. Позивач вважає дії відповідача з приводу її фактичного виселення незаконними.

Позивач просить суд:

Поновити житлові права ОСОБА_1: вселити ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, до житлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Магістральна, 46.

В судовому засіданні позивач та представник позивача наполягали на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог, вказала, що житлове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Магістральна, 46 не придатне для мешкання. В даному приміщенні ніхто не мешкає, в тому числі і відповідач.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вирішує задовольнити позов в повному обсязі.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, 17 січня 2015 року помер батько позивача ОСОБА_3. За життя йому належав на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою від 05.06.1976р. №3-2838, обєкт нерухомості за адресою: м. Запоріжжя, вул. Магістральна 46.

ОСОБА_3 за життя склав заповіт яким все своє майно заповів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім того, з наданих до суду документів, копії спадкової справи № 72/2015 відкритої після померлого 17 січня 2015 року ОСОБА_3, наданою Пятою Запорізькою державною нотаріальною конторою підтверджено, що відповідач у встановлений законом строк для прийняття спадщини звернулась з відповідною заявою для прийняття спадщини.

Згідно копії домової книги ОСОБА_1 з 30.03.1990 року по теперішній час зареєстрована у вказаному житловому приміщенні за адресою: м. Запоріжжя, вул. Магістральна, 46.

Ні за життя батька ОСОБА_3 та до теперішнього часу позивач в судовому порядку не визнавалась такою, що втратила право користування житловим приміщеннямза адресою м. Запоріжжя вул. Магістральна, 46.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно положень частини першої та четвертої ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Оскільки позивач зареєстрована за вказаною адресою:Запоріжжя вул. Магістральна 46, у судовому порядку не визнавалась такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вона має передбачене і захищене законом право проживання у спірному житловому приміщенні. Відповідач в судовому засіданні фактично заперечувала проти вселення позивача, тому порушені права позивача в частині вселення у житлове приміщення підлягають судовому захисту.

Керуючись ст.ст. 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 270, 310, 311 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 до житлового приміщення за адресою м. Запоріжжя вул. Магістральна 46.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.А. Голубкова.