Справа № 161/9402/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/1288/15 Категорія: 81 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Веремчук Л.М.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю стягувача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою стягувача ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2015 року,

установила:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2015 року відмовлено в задоволенні скарги стягувача ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області ОСОБА_2 від 27 квітня 2015 року про закінчення виконавчого провадження.

Не погодившись із вищевказаною ухвалою стягувач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати у звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та постановити нову ухвалу про задоволення його скарги.

В ході апеляційного розгляду даної справи стягувач апеляційну скаргу підтримав із зазначених у ній підстав.

Заслухавши пояснення заявника, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що рішення Луцького міськрайонного суду від 29 січня 2014 року, за яким було видано виконавчий лист, виконане буквально та у повному обсязі, а тому державний виконавець у відповідності з вимогами п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» правомірно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Даний висновок суду першої інстанції ґрунтується на дійсних обставинах справи та відповідних їм нормах чинного законодавства, а тому з ним погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню зокрема у разі фактичного виконання повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області ОСОБА_2 від 27 квітня 2015 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №161/19366/13-ц, виданого 16.07.2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі згідно з виконавчим листом (а.с.4).

За вищевказаним виконавчим листом було зобовязано ОСОБА_3 влаштувати відвід дощових вод з покрівлі приміщення за адресою: пр-т. Волі, 29а, м. Луцьк, Волинська область поза межами земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: пр-т. Волі, 29а/2, м. Луцьк, Волинська область та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (а.с.4, 27).

Встановлено також, що в ході примусового виконання вищезгаданого виконавчого документа головним державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області ОСОБА_2 було складено акт від 03 грудня 2014 року в присутності боржника ОСОБА_3 та за участю понятих ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.28), в якому вказано, що боржник ОСОБА_3 рішення суду виконала, а саме влаштувала відвід дощових вод з покрівлі приміщення за адресою: пр-т. Волі, 29а, м. Луцьк, Волинська область поза межами земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: пр-т. Волі, 29а/2, м. Луцьк, Волинська область та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Причому, стягувачем ОСОБА_1 не заперечується та обставина, що дощові води з покрівлі будівлі дійсно відведено за межі його земельної ділянки.

Пунктом 4.1.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року передбачено, що у разі повного добровільного виконання рішення боржником у встановлений для добровільного виконання строк державний виконавець складає про це акт, який є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що рішення суду, за яким було видано вищевказаний виконавчий лист, виконане боржником буквально та у повному обсязі, а тому виконавче провадження з його примусового виконання правомірно закінчене державним виконавцем на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи заявника про неналежне виконання боржником згаданого судового рішення повністю спростовуються як вищенаведеним актом державного виконавця, складеним з дотриманням вимог чинного законодавства, так і висновком спеціалізованої будівельної організації (а.с.33-36) про те, що відвід дощових вод з даху будинку виконаний ОСОБА_3 шляхом монтажу організованого водостоку єдино можливим, з урахуванням конструктивних особливостей будівлі, проектним рішенням.

У звязку з цим не заслуговують також на увагу як надумані та безпредметні посилання заявника ОСОБА_1 на те, що змонтований таким чином водовідвід перешкоджатиме в майбутньому переплануванню та добудові належної йому суміжної квартири, оскільки ймовірний характер можливого у майбутньому порушення інтересів заявника не підлягає захисту в спосіб, обраний останнім, а саме - в порядку оскарження дій державного виконавця.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_1 слід відхилити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін, як таку, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді