Справа № 2-4/11 Провадження № 22-ц/772/2241/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

21 липня 215 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, про усунення від права на спадкування, та стягнення моральної шкоди,-

встановила:

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним заповіт від 22.02.2006 року, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3.

В усуненні ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_5 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат з ОСОБА_3 В стягненні із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди та судових витрат відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням сторони позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного дослідження обставин справи, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог і в цій частині ухвалити нове.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права, просив скасувати його в частині визнання недійсним заповіту та стягнення моральної шкоди та ухвалити нове в цій частині про відмову в задоволенні вимог.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6Г вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, повідомлені в установленому порядку про дату, час і місце її розгляду, до суду не зявилися, що відповідно до статті 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляцій та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг з наступних підстав.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 22 лютого 2006 року в с.Нестерварка Тульчинського району померла ОСОБА_5, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (т. 1 а.с.47).

За життя ОСОБА_5 склала заповіт від 13 березня 1995 року, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право заповідала своїм племінникам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с.12).

Крім того, відповідно до заповіту від 22 лютого 2006 року, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі, все що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право заповідала ОСОБА_3 Даний заповіт посвідчений секретарем Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_4 і зареєстровано в реєстрі №40 (т. 1 а.с.111).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №140 від 19.02.2010 року, проведеної експертами Вінницького відділення КНДІСЕ відповідно до ухвали Тульчинського районного суду від 14 грудня 2009 року - підписи від імені ОСОБА_5 в першому примірнику заповіту від 22.06.2006 року, що розташований в графі "Підпис" та в книзі реєстрації заповітів Кинашівської сільської ради, виконані однією особою, але не самою ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням справжнім підписам ОСОБА_5 (т. 1 а.с.193-196).

Крім того, за висновком комісійної судово-почеркознавчої експертизи №7063/10-11 від 06.01.2011 року, проведеної експертами Київського НДІСЕ на підставі ухвали Тульчинського районного суду від 14 червня 2010 року:

1) підписи від імені ОСОБА_5 в рядку "підпис" в першому та другому примірниках заповіту від її імені від 22.02.2006 року та у графі "розписка про одержання оформленого документу" в рядку з номером нотаріальної дії "40" на аркуші 125 реєстру для реєстрації нотаріальних дій Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за 2004-2007 роки виконані не ОСОБА_5, а іншою особою з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_5 (що передбачає навмисну зміну виконавцем власного почерку).

Діагностичні ознаки, які б свідчили про вплив на виконавця даних досліджуваних підписів збиваючих факторів природного характеру (зокрема таких, як незвичайні зовнішні умови письма, тяжкий хворобливий стан виконавця підписів, його алкогольне спяніння тощо), в даних підписах відсутні;

2) підписи від імені ОСОБА_5 в рядку "підпис" в першому та другому примірниках заповіту від її імені від 22.02.2006 року та у графі "розписка про одержання оформленого документу" в рядку з номером нотаріальної дії "40" на аркуші 125 реєстру для реєстрації нотаріальних дій Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за 2004-2007 роки виконані особою молодого або середнього віку;

3) підписи від імені ОСОБА_5 в рядку "підпис" заповіту від її імені від 13.03.1995 року та у графі "розписка про одержання оформленого документу" в рядку з номером нотаріальної дії "2" на аркуші 13 книги реєстрації нотаріальних дій виконкому Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за 1994-1997 роки виконані самою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1;

4) підписи від імені ОСОБА_5 в рядку "підпис" в першому та другому примірниках заповіту від її імені від 22.02.2006 року та у графі "розписка про одержання оформленого документу" в рядку з номером нотаріальної дії "40" на аркуші 125 реєстру для реєстрації нотаріальних дій Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за 2004-2007 роки виконані не тією особою, яка виконала підписи від імені ОСОБА_5 в рядку "підпис" заповіту від її імені від 13.03.1995 року та у графі "розписка про одержання оформленого документу" в рядку з номером нотаріальної дії "2" на аркуші 13 книги реєстрації нотаріальних дій виконкому Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за 1994-1997 роки, а іншою особою (т.2 а.с.64-68).

Згідно постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.06.2012 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої за частиною 1 статті 358, частиною 3 статі 358 КК України, а кримінальна справа порушена по факту підробки заповіту від імені ОСОБА_5 закрита (т. 2, а.с.137).

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 84 ЦК України.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочину, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті стаття 1233 ЦК України.

Статтею 1247 ЦК України визначено загальні вимоги до форми заповіту і ними є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими службовими особами, у порядку визначеному ст. 1251, 1252 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з п. 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, у редакції, яка діяла на час вчинення оспорюваного правочину, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Таким чином, фізична особа може доручити іншій особі у її присутності підписати текст правочину, якщо вона не може підписати його власноручно лише у зв'язку з хворобою або фізичною вадою, але цією особою не може бути особа, на користь якої його посвідчено.

Як підтверджується матеріалами справи, в ході проведення досудового слідства кримінальної справ порушеної відносно ОСОБА_3 по факту підробки заповіту від імені ОСОБА_5 було встановлено, що 22 лютого 2006 року ОСОБА_3, перебуваючи в приміщенні будинку №87 по вул. Жовтневій с.Нестерварка, під час складання заповіту від імені своєї тітки ОСОБА_5 на свою ж користь, з метою використання в подальшому заповіту для отримання прав на майно ОСОБА_5, поставі фіктивні підписи в двох примірниках заповіту від 22.02.2006 року та в графі №40 "розписка про одержання оформленого документу" книги реєстрації актів нотаріальних дій Кинашівської сільської ради, замість самої ОСОБА_5, таким чином підробивши її підписи.

04 травня 2012 року ОСОБА_3 написав явку з повинною, в якій повідомив про вчинені ним злочини.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.06.2012 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої за частиною 1 статті 358, частиною 3 статі 358 КК України, 22 лютого 2006 року заповіт від імені ОСОБА_7 на користь свого племінника ОСОБА_3 було підписано останнім.

Таким чином, суд першої інстанції задовольняючи позов в частині визнання заповіту недійсним вірно виходив з того, що при складанні заповіту від 22.02.2006 року волевиявлення заповідача ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало волі останньої.

Вирішуючи питання в частині вимог позивача про відшкодування на його користь моральної шкоди суд правильно виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 вчинив неправомірні дії та намагався протиправно заволодіти часткою спадкового майна позивача ОСОБА_2, яка належала позивачу за заповітом від 13.03.1995 року.

Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до частини 1 статі 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За правилами частини 2 статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

А тому вірним є висновок суду про відмову в задоволенні вимог про усунення відповідача ОСОБА_3 від права на спадкування, з підстав умисного його перешкоджання спадкодавцеві скласти заповіт, оскільки відповідач ОСОБА_3 не вчиняв дій, передбачених ч. 2 ст.1224 ЦК України, адже ОСОБА_5 участі у складанні заповіту від 22.02.2006 року взагалі не приймала.

Згідно з статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг сторін висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_8
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ ОСОБА_9 /підпис/ ОСОБА_10 ОСОБА_8