АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 549/174/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1888/15Головуючий у 1-й інстанції Орел І. І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 02 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорнухинський комбікормовий завод" в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Несвіта Володимира Івановича про визнання договору дійсним та визнання права власності на об'єкти нерухомості,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Чорнухинський комбікормовий завод" в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Несвіта В.І. про визнання договору дійсним та визнання права власності на об'єкти нерухомості.

В позові вказує, що відповідно до постанови Господарського суду Полтавської області від 30 листопада 2010 року по справі №7/78 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру стосовно ТОВ "Чорнухинський комбікормовий завод». В ході процедури ліквідації відповідача була виявлена та реалізована ліквідаційна маса (майно банкрута) до складу якого входить торговий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

27 червня 2011 року були проведені відкриті торги (аукціон) під час якого в подальшому між ним та арбітражним керуючим Несвітом В.І. було укладено договір купівлі-продажу торгового комплексу за ціною 35500 грн. Кошти позивачем були внесені в готівковій формі в касу продавця. Укладений договір купівлі-продажу торгового комплексу нотаріально посвідчений не був. В зв'язку з чим у позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які б підтверджували його право власності на придбане майно у відповідача.

Просив визнати договір купівлі-продажу торгового комплексу, укладений між ним та ТОВ «Чорнухинський комбікормовий завод» в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Несвіта В.І. від 27.06.2011 року - дійсним. Визнати за ним право власності на нежитлову будівлю - торговий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 02 липня 2013 рокупозовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано укладеним договір купівлі-продажу від 27 червня 2011 року між ОСОБА_3та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чорнухинський комбікормовий завод» в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Несвіта Володимира Івановича.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлову будівлю: А1 - будівлю торгового комплексу, загальною площею 320,9 м.кв. та Б- вбиральню, що знаходяться в АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій зазначала, що згідно договору купівлі-продажу від 08.05.2012 року має у власності будівельні матеріали, з яких складається будівля торгового комплексу, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Оскільки рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 02 липня 2013 року стосується її майнових прав, просила його скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення справи. Також у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила вирішити питання про розподіл судових витрат.

У запереченнях на апеляційну скаргу арбітражний керуючий Несвіт В.І. просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити та залишити рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 02 липня 2013 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч.2 ст. 309 ЦПК України норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Господарського суду Полтавської області від 30 листопада 2010 року по справі №7/78 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру стосовно ТОВ «Чорнухинський комбікормовий завод». В ході процедури ліквідації відповідача була виявлена та реалізована ліквідаційна маса (майно банкрута) до складу якого входить торговий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та до складу якого входить об'єкт нерухомості - нежитлова будівля: А1- будівля торгового комплексу, загальною площею 320,9 м.кв. та Б-вбиральня.

В газеті «Голос України» №96 від 28 травня 2011 року було опубліковано оголошення про продаж вищезазначеного майна на відкритих торгах (аукціоні).

Ціна продажу майна відповідача відповідно до протоколу проведення відкритих торгів №1 від 27 червня 2011 року становила 35500 грн.

27 червня 2011 року були проведені відкриті торги (аукціон) під час якого в подальшому між ОСОБА_3 та арбітражним керуючим Несвітом В.І. було укладено договір купівлі-продажу торгового комплексу за ціною 35500 грн. Позивачем були внесені кошти в готівковій формі на користь організатора торгів - ТОВ «Спеціалізоване підприємство Аукціонний Дім». 27 червня 2011 року між відповідачем та позивачем було складено акт прийому передачі майна.

Укладений договір купівлі-продажу торгового комплексу залишився нотаріально не посвідчений.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, виходив із доведеності вимог позивача, який повністю виконав умови раніше досягнутої домовленості, при цьому керувався ст. 328 ЦК України та ч.2 ст. 220 цього Кодексу, якими передбачена можливість набуття права власності на підставах, що не заборонені законом, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду погодитися не може з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, між ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_5 існує майновий спір з приводу майна, яке знаходилось на балансі ТОВ «Чорнухинський комбікормовий завод», а рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 02 липня 2013 року вирішено питання про право власності на дане майно.

За таких обставин, ОСОБА_2 має право на оскарження рішення суду першої інстанції у відповідності до положень ч.1 ст. 292 ЦПК України.

При розгляді справи судом першої інстанції поза увагою суду залишилися положення ч. 1 ст. 220 ЦК України відповідно до яких в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України (в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Із змісту п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Згідно зі ст. 657 ЦК України (в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Також помилковими є висновки суду щодо обґрунтованості доводів позивача щодо ухилення іншої сторони договору купівлі-продажу ТОВ «Чорнухинський комбікормовий завод» від нотаріального посвідчення угоди, так як будь-яких належних та беззаперечних доказів на підтвердження факту такого ухилення ОСОБА_3 надано не було, як не підтверджена дана обставина також і матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а судове рішення підлягає cкасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ "Чорнухинський комбікормовий завод" в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Несвіта Володимира Івановича про визнання договору дійсним та визнання права власності на об'єкти нерухомості.

З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 177, 50 грн.

Що стосується вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 про відшкодування витрат на оплату правової допомоги, то колегія суддів приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають.

Так, відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Як роз'яснено у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки суду не було надано розрахунку понесених витрат на оплату правової допомоги, не підлягає задоволенню клопотання ОСОБА_2 про відшкодування витрат на оплату правової допомоги.

Керуючись ст. 303, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 02 липня 2013 року- скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорнухинський комбікормовий завод" в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Несвіта Володимира Івановича про визнання договору дійсним та визнання права власності на об'єкти нерухомості - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 177, 50 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.П. Пікуль

Судді: С.Б. Бутенко

О.О. Панченко

З оригіналом згідно

суддя В.П. Пікуль