У х в а л а

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми про відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2014 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Сумської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» (далі - ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе»), відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми про відшкодування моральної шкоди.

Посилалася на те, що з 8 серпня 1973 року по 28 грудня 1999 року працювала на різних посадах в ПАТ «СМНВО ім. Фрунзе». 28 грудня 1999 року її звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності. Внаслідок не забезпечення роботодавцем безпечних умов праці вона отримала професійні захворювання, що потягли стійку втрату працездатності. 29 жовтня 1996 року МСЕК м. Суми їй встановлено 60 % стійкої втрати професійної працездатності та III групу інвалідності. При наступному переогляді, відповідно до довідки МСЕК м. Суми від 06 жовтня 2004 року, ступінь втрати працездатності склала 85 % та їй встановлено II групу інвалідності безтерміново.

Позивач зазначила, що отримані професійні захворювання спричиняють їй моральні страждання, фізичний біль, незручності у повсякденному житті. Спричинену моральну шкоду вона оцінила у 25500 грн і просила суд стягнути з ПАТ «СМНВ ім. М.В.Фрунзе» 18 000 грн, а з відділення виконавчої дирекції Фонду - 7 500 грн, враховуючи, що 60 % стійкої втрати професійної працездатності вона отримала у 1996 році, тобто коли обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця, а 25 % стійкої втрати професійної працездатності - у 2004 році, коли такий обов'язок покладається на Фонд.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України у м. Суми на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 5 250 грн. У задоволенні вимог до ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе» про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 20 листопада 2014 року змінено рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2014 року в частині визначення розміру моральної шкоди. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України у м. Суми на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1 500 грн. В частині вирішення питання судових витрат рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України у м. Суми -- Харіга В.В. просить скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 20 листопада 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України у м. Суми на користь позивача моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, слід покласти саме на Фонд, відповідно до статей 21, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», оскільки висновком МСЕК від 06 жовтня 2004 року позивачу було встановлено 85% стійкої втрати професійної працездатності, з яких 10% - вперше, тобто під час дії вищезазначеного закону.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив з того, що сума відшкодування моральної шкоди - 5250 грн. є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати нею професійної працездатності, а тому рішення в цій частині відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає зміні із зменшенням розміру такого відшкодування до 1500 грн.

Судом встановлено, що спірні правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди працівнику виникли з моменту встановлення вперше факту стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 6 жовтня 2004 року, тому до них, відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України, необхідно застосовувати закон, що діяв на момент виникнення правовідносин.

Судовими рішеннями Верховного Суду України, які є обов'язковими для всіх судів України (стаття 360-7 ЦПК України), та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ і відповідають положенню статті 58 Конституції України, встановлено, що за загальним правилом про дію нормативно-правового акту у часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент пред'явлення позову. У разі, коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 1 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України "Про державний бюджет України на 2006 рік", так і Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік", якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України № 717-V потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення.

Крім того, слід зазначити, що позивач звернулася до суду за захистом її порушеного немайнового права, а саме: порушення права на життя та на охорону здоров'я у процесі її трудової діяльності.

Відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Закон не передбачає строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди. Немає застережень щодо існування такого строку і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами і доповненнями).

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2014 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Сумської області від 20 листопада 2014 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2014 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Сумської області від 20 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко