АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/9243/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Клочко І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Невідомої Т.О.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПоршеМобіліті» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 5 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 травня 2013 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір щодо отримання кредиту в розмірі 74709,75 грн на придбання автомобіля. Кредитним договором визначено строк кредиту 60 місяців та процентна ставка 9,90%. 24 травня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ПоршеМобіліті» укладено договір застави транспортного засобу марки «VolkswagenPolo», 2013 року випуску. Оскільки, при підписанні кредитного договору, відповідачем було порушено законні права позивача, а саме: за своїм змістом і текстом кредитний договір не відповідає законодавству України, інтересам та волі позивача, просив визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір від 21 травня 2013 року з додатками укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ПоршеМобіліті», визнати недійсним з моменту укладення Договір застави транспортного засобу № 50008938 від 24 травня 2013 року, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати односторонню реституцію, а саме: зобов'язати відповідача повернути позивачу сплачені по кредитному договору кошти, які були сплачені останнім на користь ТОВ «ПоршеМобіліті».

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 5 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційнускаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, зокрема, що судом першої інстанції належним чином не враховано фактичні обставини справи, а саме: не додержання в момент вчинення правочину банком вимог ст. 203, ч.ч. 1-3 ст. 215 ЦК України; умови договорів є несправедливими, погіршують становище споживача; не надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожання кредиту через зміну курсу долара; в момент підписання договору позивача поставлено в невигідне та таке, що порушує його права становище; волевиявлення позивача не було вільним; правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, у наслідок чого неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача - Андрієвська О.О. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову з визначеного позивачем предмету позову, оскільки позовні вимоги позивача не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування дійсних обставин справи, належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норм які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Судом встановлено, що 21 травня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ПоршеМобіліті» укладено кредитний договір №50008938, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит в сумі 74709,75грн, що в еквіваленті становить 9150,00 доларів США, строком 60 місяців під 9,90% річних, а позичальник зобов'язаний своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інших платежів згідно загальних умов кредитування.

Відповідно до умов кредитного договору, цільове призначення кредиту - придбання автомобіля марки VW, модель PoloSedan, рік випуску 2013.

Усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до ст. 1.3 Загальних умов кредитування.

Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору), передбачено, розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору , по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 21 травня 2013 року між позивачем та відповідачем 24 травня 2013 року укладено договір застави транспортного засобу, а саме: «VolkswagenPolo», державний номер НОМЕР_1.

Відповідач виконав своє зобов'язання та надав кредит в сумі 74709,75грн, що в еквіваленті становить 9 150 доларів США.

Обґрунтовуючи позов позивач посилалась на вимоги ч.ч. 1, 3, 5 ст.203 ЦК України та ст. ст. 11, 15, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та просив позов задовольнити з визначених зазначеними нормами підстав.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права подання позову про визнання кредитного договору недійсним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою га шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, яз яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ЦК України визначено чіткий перелік підстав визнання правочину недійсним, проте, неправильне розуміння позивачем умов договору при його укладенні не є підставою для визнання правочину недійсним у цій частині.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначив спірні правовідносини, повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи, врахувавши визначені позивачем підстави позову та перевіривши доводи про застосування норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» у контексті обраного ним способом захисту, дійшов обґрунтованого про відсутність правих підстав для задоволення позову з визначених позивачем підстав позову.

Доводи апеляційної скарги, про те, що судом першої інстанції належним чином не враховано фактичні обставини справи, а саме: не додержання в момент вчинення правочину банком вимог ст. 203, ч.ч. 1-3 ст. 215 ЦК України; умови договорів є несправедливими, погіршують становище споживача; не надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожання кредиту через зміну курсу долара; в момент підписання договору позивача поставлено в невигідне та таке, що порушує його права становище; волевиявлення позивача не було вільним; правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, у наслідок чого неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права є безпідставними, оскільки правочин може бути визнаний недійсним лише з однієї підстави, а зазначені позивачем правові підстави для визнання правочинів недійсними за своє правовою природою є самостійними підставами позову, тобто є взаємовиключними та останнім належними та допустимим доказами недоведені.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують та є такими, що не тягнуть за собою скасування рішення суду.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 5 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді