Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/4881/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

02.09.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

при секретарі Сокиран І.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в місті Севастополі, Служби безпеки України, треті особи Головне управління Служби безпеки України в м.Києві та Київській області, Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» про зняття арешту з нерухомого майна, накладеного в межах кримінальної справи, -

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів Управління Служби безпеки України в місті Севастополі, Служби безпеки України, треті особи Головне управління Служби безпеки України в м.Києві та Київській області, Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» про зняття арешту з нерухомого майна, накладеного в межах кримінальної справи. Свої вимоги обґрунтував тим, що 14 червня 2010 року Заступником начальника слідчого відділу Управління Служби безпеки України в місті Севастополі майором юстиції Антоновим К.В. в межах розслідування кримінальної справи №263 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. 190, 205, 209, 358 КК України, винесено постанову про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 Копію вказаної постанови направлено до виконання в Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області, Державної нотаріальної контори Києво-Святошинського району Київської області з метою накладення арешту на майно ОСОБА_1 В результаті зазначених вище дій було накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 Проте вважає такі дії незаконними та вчиненими помилково виходячи із наступного. З листа Головного слідчого управління Служби безпеки України від 17 вересня 2014 року вбачається, що в провадженні слідчого відділу Управління Служби безпеки України в місті Севастополі дійсно знаходилась кримінальна справа №263 з обвинуваченням громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Сімферополя та інших осіб. Проте позивачем про справі є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м.Києва. Головним слідчим управлінням СБУ також повідомлено про відсутність будь-якої протиправної діяльності стосовно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. У травні 2014 року позивач звернувся до Головного управління Служби безпеки України у Києві та Київській області з вимогою про зняття арешту з належного йому майна. Проте йому було відмовлено в знятті арешту через відсутність правових підстав на такі дії у ГУ СБУ України у м.Києві та Київській області, Таким чином, арешт. Який накладений на майно позивача, накладений незаконно та фактично на майно особи, яка до кримінальної справи №263 ніколи не мала жодного правового відношення, що підтверджується свідоцтвом про народження та копією паспорту. Тому просив суд звільнити з-під арешту, накладеного Постановою Заступником начальника слідчого відділу Управління Служби безпеки України в місті Севастополі майором юстиції Антоновим К.В. від 14 червня 2010 року в межах розслідування кримінальної справи №263, нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, а саме: ? частину житлового будинку та ? частину земельної ділянки, що розташовані за адресою; Київська область, АДРЕСА_1.

При розгляді справи представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив суд звільнити з-під арешту, накладеного Постановою Заступником начальника слідчого відділу Управління Служби безпеки України в місті Севастополі майором юстиції Антоновим К.В. від 14 червня 2010 року в межах розслідування кримінальної справи №263, нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, а саме: ? частину житлового будинку, розташованого за адресою; Київська область, АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник Служби безпеки України заперечував проти позову, просив суд відмовити у його задоволенні.

У судове засідання представник Управління Служби безпеки України в м. Севастополі не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі.

У судовому засіданні представник третьої особи Головного Управління Служби безпеки України у Києві та Київській області заперечував проти позову, просив суд відмовити у його задоволенні.

У судове засідання представники третіх осіб Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» не з`явилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора направила до суду листа про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори у зв'язку із великим навантаженням.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню , виходячи із наступного:

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна стороназобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказиподаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішенняу справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При розгляді справи судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 березня 2005 року ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, належить ? житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, АДРЕСА_1. (а.с.13).

Зважаючи на ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Постановою заступника начальника слідчого відділу Управління Служби безпеки України в місті Севастополі майором юстиції Антоновим К.В. від 14 червня 2010 року накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1, в межах розслідування кримінальної справи №263 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. 190, 205, 209, 358 КК України. При цьому у постанові відсутні будь-які ідентифікуючі дані ОСОБА_1, окрім прізвища, імені, по-батькові.

Листом Управління Служби безпеки України у Київській області №52/12/1286 від 15 листопада 2010 року, за окремим дорученням слідчого відділу Управління Служби безпеки України в м.Севастополі, було направлено до КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» копію постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_1 для виконання.

Листом Управління Служби безпеки України у Київській області №52/12/8 від 04 січня 2011 року, за окремим дорученням слідчого відділу Управління Служби безпеки України в м.Севастополі, було направлено до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори копію постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_1 для реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

05 лютого 2011 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою було накладено арешт на ? частку житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Згідно паспорту серія НОМЕР_2 виданого 18 вересня 2009 року Вишневим МВМ ГУ МВС України у Київській області та свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 вбачається, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м.Києві (а.с. 20,23).

З листа Головного слідчого управління Служби безпеки України №6/М-1112/2 від 17 вересня 2014 року вбачається, що в провадженні слідчого відділу Управління Служби безпеки України в місті Севастополі дійсно знаходилась кримінальна справа №263 з обвинуваченням громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Сімферополя та інших осіб. Інформація стосовно протиправної діяльності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м.Києва в Головному слідчому управлінні відсутня.

З листа Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України №16/4-3514 від 14 липня 2015 року вбачається, що стосовно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Сімферополь АР Крим значиться: 12.06.2010 року - слідчим відділом УСБУ в м.Севастополі обрано запобіжний захід - арешт, за скоєння злочину, передбаченого ст.ст. 190 ч.4, 27 ч.3, 205 ч.2, 309 ч.3, 358 ч.2, 358 ч.3 К України; 15.06.2010 року СУ УМВС України в м.Севастополі порушено кримінальну справу №263 за скоєння злочину передбаченого ст. ст. 209 ч.3, 358 ч.2, 358 ч.3 КК України, запобіжний захід - підписка про невиїзд. Станом на 13 липня 2015 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м.Києва за оперативно-довідковим обліком ДІАЗ МВС України до кримінальної відповідальності не притягується та засудженим не значиться.

Так, відповідно до ст. 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України наявність державної реєстрації обтяжень нерухомого майна може бути підставою для відмови у державній реєстрації прав, пов'язаних з відчуженням вказаного майна, а обов'язковою умовою вчинення нотаріальної дії щодо відчуження нерухомого майна є відсутність заборони на його відчуження.

Таким чином, позивач обмежений у здійсненні свого права на розпорядження власністю через наявність арешту на належне йому нерухоме майно.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що арешт на ? частку житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, накладений Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою помилково.

Враховуючи, що запис про арешт ? частини будинку належного позивачу було внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна помилково, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом звільнення ? частини житлового будинку, розташованого за адресою; Київська область, АДРЕСА_1, з під-арешту.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись, 10, 11, 57, 61, 62, 212, 213, 215, 319, 321, 328 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Звільнити з під арешту належну ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ? частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.