Справа № 202/6792/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 грудня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Шклярука Д.С.,

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просить суд: поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу у розмірі 150 000,00 (сто пятдесят тисяч гривень і 00 копійок) за змішаним договором від 25.05.2007 року; стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) заборгованість за договором у розмірі 163 524,66 (сто шістдесят три тисячі пятсот двадцять чотири гривні і 66 копійок), з яких: 150 000,00грн. - сума основного зобовязання, 13 524,66 грн. 3% річних; судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 25.05.2007 р. року між ним та ОСОБА_2 було укладено змішаний договір у порядку частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України з елементами попереднього договору та договору завдатку, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 2-1002.

Відповідно до пункту 1 вищезгаданого договору сторони дійшли згоди про зобовязання у майбутньому, а саме до 01.07.2007 року укласти договір купівлі-продажу квартири № 35, що знаходиться у місті Дніпропетровську, вул. Кондукторська, у будинку № 5. Пунктом 2 договору погоджена ціна продажу на рівні 150 000,00 грн.

Згідно пункту 9 договору на підтвердження зобовязання (укласти договір купівлі-продажу квартири № 35, по вул. Кондукторська, буд. № 5, в м. Дніпропетровську) і на забезпечення його виконання він передав, а відповідач одержала завдаток у сумі 150 000,00 грн.

Важливо звернути увагу суду, що пунктами 10, 11 договору відповідач засвідчила, що вона, одержавши завдаток у сумі 150 000,00 грн., у разі відмови від оформлення договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири, виплачує йому подвійну суму завдатку тобто 300 000,00 грн., а він, в свою чергу, засвідчив що у разі його відмови від укладання основного договору купівлі-продажу до 01.07.2007 року, переданий відповідачеві аванс залишається у неї.

20.05.2007р. в день підписання договору відповідач одержала від позивача 150 000,00 грн.

Пунктом 2 договору сторони погодили, що ціна продажу кватири становить 150 000,00 грн., пунктом 4 сторони домовились що зміна ціни у основному договорі не допускається. Сума переданого завдатку фактично у розмірі вартості всієї квартири обумовлювалась його економічним інтересом, оскільки на початок 2007 року припало швидке зростання цін на нерухомість, натомість у відповідача не були готові документи для посвідчення договору купівлі продажу (був відсутній витяг на продаж, довідка про зареєстрованих осіб та ін.). З огляду на викладені обставини він погодився надати відповідачці місячний строк для підготовки документів. Для цього фактично і було укладено договір. Зі слів відповідача та тексту договору жодних проблем з квартирою зокрема, арештів, третіх осіб, які б заявляли майнові вимоги на квартиру станом на день укладання договору, не було.

З невідомих (станом на 01.07.2007 року) йому підстав укладання договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири до 01.07.2007 року не відбулось.

Лише згодом у 2008 році ОСОБА_2 повідомила його про те, що стосовно квартири, яка була предметом попереднього договору купівлі-продажу, є низка судових проваджень, та є певний перелік осіб, що заявляють про своє право власності на квартиру. Йому відомі наступні обставини.

ОСОБА_2 купила квартиру у ОСОБА_4, який, в свою чергу, володів квартирою на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого КЖЕП «Лівобережжя». Договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 посвідчено 09.10.2004 р. приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 Право власності ОСОБА_2 було зареєстровано у Дніпропетровському МБТІ.

У свою чергу, у 2005 році до Самарського районного суду міста Дніпропетровська звернулись ОСОБА_6 (племінниця ОСОБА_4М.), ОСОБА_4 із позовною заявою до ОСОБА_7, КЖЕП «Лівобережжя» про визнання вищевказаного Свідоцтва про право власності на житло від 01.10.2004 року недійсним, та, відповідно визнання договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2004 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, недійсним.

Зрозумівши той факт, що ОСОБА_2 не збирається виконувати умови договору, він почав вимагати довіреність на представництво інтересів відповідача у вищезгаданій цивільній справі, з метою ведення її судових справ, внаслідок позитивного вирішення яких, в нього могла відновитись реальна можливість отримати квартиру за яку він фактично розрахувався.

Згодом, у 2012 році рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області було винесено рішення яким задоволені позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_4, Свідоцтво про право власності на житло від 10 жовтня 2004 року видане КЖЕП «Лівобережжя» визнано недійсним. Таким чином, у 2012 році було встановлено рішенням суду, що ОСОБА_4 не мав права продавати ОСОБА_2 спірну квартиру з огляду на визнання його правовстановлюючого документу недійсним.

Таким чином, станом на сьогоднішній день, попередній договір не виконано. Сума завдатку не повернута. Між тим, відповідач в усній формі з 2012 року обіцяє фактично з ним розрахуватися та повернути суму авансу, яку вона отримала ще у 2007 році.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 150 000,00 гри. є авансом.

Оскільки відповідач взятих на себе зобовязань відповідно до умов договору не виконує, грошей не повертає, вважає за можливе просити суд стягнути з відповідача суму авансу, із застосуванням правових наслідків порушення зобовязання, виходячи із наступного розрахунку:

01.07.2007р. до якої сторони погодили виконання зобовязання за попереднім договором, з цієї дати розрахунок 3% річних за прострочення виконання зобовязання, але з урахуванням строку загальної позовної давності передбаченого статтею 257 ЦК України: з 01.04.2011 року по 01.04.2014 року - 1097 днів. 150 000грн. * 3 * 1097 днів : 365 днів : 100 = 13 524,66 (тринадцять тисяч пятсот двадцять чотири гривні і 66 копійок) 3% річних.

Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню станом на 01.04.2014 року складає 163 524,66 грн., з яких 150 000,00 (сто пятдесят тисяч гривень і 00 копійок) - сума основного зобовязання, 13 524,66 (тринадцять тисяч пятсот двадцять чотири гривні і 66 копійок) 3% річних.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та посилаючись на викладені у позові обставини просили вимоги задовольнити.

Відповідач та її представник порти позову заперечували посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях проти позову. Просили застосувати до вимог позивача строки позовної давності і у позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

25 травня 2007 року між сторонами був укладений змішаний договір з елементами попереднього договору купівлі-продажу та договору завдатку. Договір було посвідчено державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 2-1002.

Згідно з п. 1 договору сторони дійшли згоди про зобовязання у майбутньому, а саме до 01.07.2007 року укласти основний договір купівлі-продажу квартири № 35, що знаходиться у місті Дніпропетровську по вул. Кондукторська, у будинку № 5.

Відповідно до п. 2 договору погоджена ціна продажу склала 150 000,00 грн.

Згідно пункту 9 договору на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання позивач передав, а відповідач одержала завдаток у сумі 150 000,00 грн.

У п. 10, п. 11 договору відповідач засвідчила, що вона, одержавши завдаток у сумі 150 000,00 грн. у разі відмови від оформлення договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири, зобов'язується виплатити позивачу подвійну суму завдатку тобто 300 000,00 грн., а позивач засвідчив що у разі його відмови від укладання основного договору купівлі-продажу до 01.07.2007 року, передані відповідачці кошти залишаються у неї.

В судовому засіданні було встановлено, що у визначений сторонами строк основний договір купівлі-продажу укладений між сторонами не був.

Позивач вважає, що оскільки відповідач взятих на себе зобовязань відповідно до умов договору не виконав, грошей не повернув, вважає за можливе просити суд стягнути з відповідача суму авансу, із застосуванням правових наслідків порушення зобовязання визначених ст. 625 ЦК України.

Відповідач та її представник подали до суду письмову заяву про застосування до вимог позивача строків позовної давності (а.с. 55), зауважуючи на тому, що визначений Законом трирічний строк позовної давності сплив.

Разом із тим, позивач просить суд поновити йому строк на звернення до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу у розмірі 150 000,00 грн., зауважуючи на тому, що до вимог про стягнення заборгованості за договором застосовується загальна позовна давність у три роки (ст. 257 ЦК України), але з огляду на той факт, що починаючи з 2005 року до 2012 року відносно спірної квартири велися судові спори, між ОСОБА_8 та третіми особами, йому не було відмово чи буде скасовано право власності відповідача чи ні, тому він вважає, що вищевикладені обставини є поважними для поновлення строку позовної давності. Також відповідач йому обіцяла повернути отриману фактично суму протягом всього строку поки велися вищезазначені судові спори.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається із умов договору, сторони домовилися у строк до 01.07.2007 року укласти основний договір купівлі-продажу квартири № 35, що знаходиться у місті Дніпропетровську по вул. Кондукторська, у будинку № 5, отже строк позовної давності слід обраховувати з 02.07.2007 року, коли позивач фактично дізнався про порушення своїх прав, оскільки у межах строку визначеного попереднім договором укладання основного договору не відбулося.

Із позовною заявою ОСОБА_9 звернувся до суду 19.06.2014 року, тобто майже через сім років від дати, з якої слід обраховувати перебіг строків позовної давності, а причини, на яких він зауважує, суд не може визнати поважними, оскільки наявність судових проваджень і спорів між відповідачкою та третіми особами щодо спірної квартири не перешкоджали ОСОБА_1 у визначений ст. 257 ЦК України трирічний строк звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Окрім того, ст. 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки (штрафу, пені), накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, за встановлених під час судового розгляду обставин заява відповідача та її представника про застосування судом строків позовної давності заслуговує на увагу та у задоволенні предявленого позову слід відмовити у повному обсязі з підстави, передбаченої ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 174, 208, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення суми відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук