Справа №345/3359/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2015 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Мигович О.М.

секретаря Гладенької Л.Ф.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Калуша справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення витрат на утримання житла, суд -

В С Т А Н О В И В :

що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що він являвся власником квартири АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.12.1999 року. Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.09.2015 року, визнано квартиру №62, розташовану в м.Калуші Івано-Франківської області по вул.Б.Хмельницького у будинку №17, загальною площею, 32,1 м.кв., житловою площею 17,3 м.кв. спільним сусіним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Крім нього вданій квартирі зареєстрована відповідачка, його колишня дружина та їхній син ОСОБА_6. Шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано 25.03.2004 року, однак як відповідачка та і їхній син залишаються зареєстрованими у даній квартирі.

Договір житлового найму та надання комунальних послуг укладені з позивачем, як власником житла. Всі ці роки позивач самостійно утримує житло, несе майнову відповідальність за утримання житла і оплату комунальних послуг. Зважаючи на те, що їхній син неповнолітній, то витрати по його утриманню, в тому числі комунальні та житлові витрати на дитину він з відповідачкою, як його батьки згідно сімейного законодавства несуть рівними.

Оскільки він один поніс витрати по утриманню житла, а відповідачка несе рівні з ним обовязки по утриманню житла, то вона зобовязана відшкодувати позивачу понесені ним за неї витрати по оплаті за житло, що становлять за період з серпня 2012 року по серпень 2015 року в сумі 3290,64 грн., а також просить стягнути з від подачки понесені ним судові витрати.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просять його задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що відповідачка з 2004 року в даній квартирі не проживала, не користується житлом та комунальними послугами, тому не має сплачувати за послуги, якими вона не користується. Також зазначив, що витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн. є завищеними. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Так у судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 02.12.1999 року позивач ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.5)

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.09.2015 року, визнано квартиру №62, розташовану в м.Калуші Івано-Франківської області по вул.Б.Хмельницького у будинку №17, загальною площею, 32,1 м.кв., житловою площею 17,3 м.кв. спільним Мусіним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Згідно довідки КП «ЖЕО №4» від 20.08.2015 року №4160 у квартирі АДРЕСА_1, відповідачка ОСОБА_5 колишня дружина позивача та їхній неповнолітній син ОСОБА_6 (а.с.9).

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Згідно пункту 5 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Загальна сума понесених витрат на утримання квартири та за користування комунальними послугами, згідно розрахунків позивача, за оспорюваний період з серпня 2012 року по серпень 2015 року склала 3290,64 грн. (а.с.14-15).

Відповідно до вимог ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідачка за оспорюваний період нарахування боргу залишалася зареєстрованою у квартирі, право на проживання у квартирі її ніхто не позбавляв, за період з серпня 2012 по 2015 рік на дану квартиру нараховувалися витрати по утриманню житла та комунальні послуги, враховуючи реєстрацію відповідачки у вказаній квартирі.

За наведених обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з відповідачки 3290,64 грн. оплачених позивачем комунальних витрат та житлових послуг за період з серпня 2012 року по серпень 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було сплачено адвокату ОСОБА_2 500 грн., за складання позовної заяви та 1500 грн. за ведення справи в суді, що підтверджено квитанціями. Адвокат надаючи правову допомогу позивачу, за вказану суму надав юридичну консультацію, склав йому позовну заяву, приймав участь у судовому засіданні. На вчинення необхідних процесуальних дій адвокатом було затрачено свій робочий час, оплата якого не перевищує встановленого законом граничного розміру оплати праці за надання правової допомоги.

Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, ст.ст. 64,66,67,68, 156 ЖК України, керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд -

Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 понесених витрат на утримання житла квартири АДРЕСА_1 в розмірі 3290,64 грн., 243 грн. судового збору та 2000 грн. за надання правової допомоги.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в десятиденний строк апеляційної скарги з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: