УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що під час розгляду цивільної справи № 2/487/288/14 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення майнової і моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_4 надала Заводському районному суду м. Миколаєва письмові пояснення про те, що ОСОБА_9, працюючи в школі завучем та завідуючою господарством, з іншою особою «... обкрадывали школу, сама же воровала у учителей деньги из сумок, хорошие платки, шапки... Ее лишили прав преподавания, выгнали со школы...», «Свою мошенническую деятельность она продолжила в ОСОБА_10... знакомилась с мужчинами, кто имел свою собственность, спаивала, завладевала жильем, а хозяина выбрасывала вон, и так у нее появился двухэтажный дом…».

Позивач вважала таку інформацію відносно її баби - ОСОБА_9 недостовірною та такою, що порушує її честь і гідність, у зв'язку з чим просила визнати вищевказану інформацію недостовірною та стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 12 лютого 2015 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано недостовірною інформацію та такою, що порочить честь і гідність ОСОБА_3, інформацію відносно її баби - ОСОБА_9, викладену в наданих ОСОБА_4 письмових поясненнях до Заводського районного суду м. Миколаєва в справі № 2/487/288/14, а саме про те, що ОСОБА_9, працюючи в школі завучем та завідуючою господарством, з іншою особою «... обкрадывали школу, сама же воровала у учителей деньги из сумок, хорошие платки, шапки... Ее лишили прав преподавания, выгнали со школы...», «Свою мошенническую деятельность она продолжила в ОСОБА_10... знакомилась с мужчинами, кто имел свою собственность, спаивала, завладевала жильем, а хозяина выбрасывала вон, и так у нее появился двухэтажный дом…».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань-свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Пояснення до заяви ОСОБА_4 (викладені на російській мові) були долучені до матеріалів цивільної справи як пояснення осіб, які беруть участь у справі, вона стосувалася предмету пред'явленого позову та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення. Крім того, позивачем не доведено факт написання таких пояснень саме ОСОБА_4, оскільки згідно з поясненнями ОСОБА_11 та ОСОБА_12, допитаними в судовому засіданні в якості свідків, вказані пояснення написані останніми.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, дійшов висновку про те, що текст пояснень містить інформацію відносно баби позивача - ОСОБА_9, яка принижує честь і гідність позивача, оскільки в статті була надана негативна соціальна оцінка ОСОБА_9

Однак апеляційний суд дійшов такого висновку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР> та ст. ст. 270 <nau://ukr/435-15|st270>, 275 <nau://ukr/435-15|st275>, 297 ЦК України <nau://ukr/435-15|st297> фізична особа має право як на повагу до гідності та честі, так і право на захист свого особистого немайнового права.

Згідно зі ст. 277 ЦК України <nau://ukr/435-15|st277> фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом з тим, за змістом зазначених норм законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Судами встановлено, що в період з листопада 2013 року по квітень 2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва розглядалася цивільна справа № 2/487/288/14 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення майнової і моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2014 року первісний позов ОСОБА_4 задоволено частково, у зустрічному позові відмовлено.

У матеріалах цивільної справи № 2/487/288/14 містяться письмові пояснення до заяви ОСОБА_4 (викладені на російській мові) про те, що ОСОБА_9, працюючи в школі завучем та завідуючою господарством, з іншою особою «... обкрадывали школу, сама же воровала у учителей деньги из сумок, хорошие платки, шапки... Ее лишили прав преподавания, выгнали со школы...», «Свою мошенническую деятельность она продолжила в ОСОБА_10... знакомилась с мужчинами, кто имел свою собственность, спаивала, завладевала жильем, а хозяина выбрасывала вон, и так у нее появился двухэтажный дом…».

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про інформацію <nau://ukr/2657-12|st47-1>» якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Крім того, відповідно до пояснень ОСОБА_11 та ОСОБА_12, допитаних в судовому засіданні в якості свідків, вказані пояснення написані останніми до поданої позовної заяви ОСОБА_4, а не самою ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Письмові пояснення до заяви ОСОБА_4 (викладені на російській мові) не містять підпису ОСОБА_4

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення на вищевказані обставини справи уваги не звернув; не з'ясував, ким саме були написані письмові пояснення до заяви ОСОБА_4 (викладені на російській мові) та чи є ОСОБА_4 належним відповідачем у справі про захист честі та гідності; не встановив суб'єктний склад спору; не перевірив, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, і докази на їх підтвердження та які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, тому дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_03_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, рішення та ухвала апеляційного суду не можуть вважатись законними і обґрунтованими та підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 12 лютого 2015 року скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

В.О. Савченко