Справа № 490/7624/13-ц
н/п 2/490/4878/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

09 вересня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г.В.

при секретарі - Кошевій О.С.

за участю представника позивача - Супруна С.В.

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Акцент Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості;

зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства „Акцент Банк" про визнання договору недійсним.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства „Акцент Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства „Акцент Банк" про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН

490/7624/13-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г.В.

при секретарі - Кошевій О.С.

за участю представника позивача - Супруна С.В.

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Акцент Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства „Акцент Банк" про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № ABLXRX12750067 від 06.03.2008 року у розмірі 92 252 грн. 88 коп.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2013 року позов було задоволено у повному обсязі.

В жовтні 2014 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, у зв'язку з тим, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2014 року вказану заяву було задоволено.

У квітні 2015 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсними Заяву позичальника № ABLXRX12750067 від 06.03.2008 року, а також визнати недійними Умови надання кредиту фізичним особам ("Розстрочка") ("Стандарт"), затверджені наказом № СП-2007-299 від 13.09.2007 року, укладених між ОСОБА_3 та ПАТ "Акцент-Банк".

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом власний позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки відповідач пропустив строк позовної давності. Крім того, надав суду заяву, в якій просив зменшити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по штрафу (фіксована частина), з 500 грн. до 250 грн.

Представник відповідача за первісним позовом позов ПАТ "Акцент Банк" не визнав, крім того, надав суду заяву про застосування строків позовної давності. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі, зазначивши при цьому, що, на його думку, кредитний договір є недійсним, оскільки не дотримано письмову форму при його укладенні.

Вивчивши доводи первісного та зустрічного позовів, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 06 березня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № ABLXRX12750067, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 401 грн. 08 коп. на строк 24 місяці по 06 березня 2010 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 379 грн. 64 коп. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1 667 грн. Для виконання зобов'язань банк відкрив позичальникові рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

Судом установлено, що вказаний договір укладено шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ОСОБА_3 та А-Банком кредитно-заставний договір.

Відповідно до п. 5.1 Умов, при порушенні відповідачем будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, позивач має право нарахувати, а відповідач зобов'язується сплатити позивачу пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення.

Згідно з п. 5.3 Умов, при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми заборгованості.

Дотепер відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, погасивши тіло кредиту та заборгованість по відсотках не в повному обсязі, у зв'язку з чим у відповідача станом на 25.06.2013 року виникла заборгованість у розмірі 95 252 грн. 88 коп., з яких: 9 401 грн. 08 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 933 грн. 88 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 8 336 грн. 24 коп. - заборгованість за комісією за користування кредитом; 68 712 грн. 50 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 4 369 грн. 18 коп. - штраф (процентна складова).

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача. При цьому позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Так, зокрема, у матеріалах справи містяться два різні екземпляри умов, в яких містять розбіжності в реквізитах та по суті.

Крім того, у вказаній заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, тоді як окремо зазначені інші істотні умови договору , як-от відповідальність сторін, порядок надання кредитних коштів, зміна відсоткової ставки, термін повернення кредиту, інші види кредитування тощо.

У зв'язку із цим доводи представника відповідача про неознайомлення ОСОБА_3 з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") ("Стандарт") можна визнати обґрунтованими, а такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 10 січня 2008 року.

Саме такої позиції дотримується ВСУ, судові рішення якого є обов'язковими для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК, про що зазначено у правових позиціях у справах № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, № 6-757цс15 від 01.07.2015 року та № 6-698цс15 від 10.06.2015 року.

Оскільки кредитний договір, укладений між сторонами, є строковим та укладений по 06.03.2010 року, а також враховуючи, що останній платіж за договором мав бути 06.03.2010 року, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для пред'явлення до суду вимог до відповідача за первісним позовом. Так, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором сплив 07.03.2013 року, а позов до суду було подано 09 липня 2013 року.

За такого, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ "Акцент Банк" необхідно відмовити у повному обсязі у зв'язку із пропуском позовної давності.

У зустрічній позовній заяві відповідач за первісним позовом зазначає, що при укладенні договору не було дотримано належної письмової форми. Так, Заяву позичальника підписано ОСОБА_3 з одного боку, та спеціалістом банку ОСОБА_4 повноважень якої, на думку позивача за зустрічним позовом, не зазначено в заяві. Крім того, вказану заяву не скріплено печаткою банку.

Крім цього, представник позивача за зустрічним позовом зазначає, що Умови надання кредиту не містять підпису ОСОБА_3 і також не скріплені печаткою банку, а тому, на його думку, кредитний договір не можна вважати дійсним.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами було укладено договір приєднання. Так, відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В ст. 634 ЦК України надано визначення договору приєднання, яким чином він може бути укладений та що друга сторона не може запропонувати свої умови договору, разом з тим не вказано у якій саме формі він повинен бути викладений, а тому відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з наведеного відповідач лише міг прийняти чи не прийняти умови банку щодо отримання кредиту, а також при законодавчій невизначеності форми договору приєднання він сторонами був оформлений у вигляді заяви позичальника, на якій є підписи сторін, а саме ОСОБА_3, який ознайомлений з Умовами та правилами надання кредиту і Тарифами банку, та представника банку, який уповноважений на укладання угоди. При цьому відповідачу про такий порядок було відомо ще під час звернення за отриманням кредиту та отримання коштів на картковий рахунок

При цьому, із матеріалів справи вбачається, що сторони за кредитним договором почали здійснювати дії, спрямовані на його реальне виконання, позивач за зустрічним позовом же не надав суду жодних доказів, які б свідчили протилежне.

Як вже зазначалось ст. ст. 257, 261 ЦК України визначений загальний строк позовної давності та початок його перебігу. Про обставини, які він вважає підставами визнання договору недійсним, ОСОБА_3 було відомо з часу підписання заяви та отримання коштів, оскільки, отримавши можливість розпоряджатися коштами, він не міг не розуміти, що його заява задоволена та банком йому надано кредит, який він повинен повернути, оскільки ці факти є загальновідомими і для їх розуміння не потрібна спеціальна правова обізнаність.

Таким чином ОСОБА_3 про порушення свого права, за захистом якого він на даний час звернувся до суду, стало відомо у березні 2008 року, а тому в задоволенні його зустрічного позову необхідно відмовити з застосуванням строку позовної давності, про що було заявлено в ході розгляду справи представником банку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачем за первісним позовом при його подачі до суду. Позивач за зустрічним позовом звільняється від сплати судового збору в силу ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів".

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства „Акцент Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства „Акцент Банк" про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН