У х в а л а

іменем україни

30 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Сектора громадянства і реєстрації фізичних осіб Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, третя особа: Служба у справах дітей Дзержинського району м. Харкова, про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без надання згоди батьком дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, в якому посилалася на те, що з 04 серпня 2007 року вона з відповідачем ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час у них народилася дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, а їхня дитина залишилась проживати разом із матір'ю та на даний час повністю знаходиться на її утриманні та вихованні, в той час як батько ухиляється від сплати аліментів.

Починаючи з березня 2015 року до березня 2016 року за внутрішнім переміщенням у компанії «Філіпп Моріс», де працює позивач, вона планує за тимчасовим трудовим контрактом переїхати до м. Кракова Республіки Польща разом з малолітньою донькою.

З метою отримання згоди іншого із батьків на виїзд доньки разом із нею за межі України до Польщі, позивач двічі: 28 січня 2015 року та 03 лютого 2015 року зверталась до колишнього чоловіка із проханням надати їй відповідну нотаріально посвідчену згоду, проте до цього часу позитивної відповіді на свої звернення і не отримала.

Натомість, у телефонній розмові відповідач ОСОБА_3 повідомив їй, що ніколи не надасть своєї згоди на виїзд їхньої доньки за межі України разом з нею. При цьому, сама позивач жодного разу не відмовляла у наданні згоди на виїзд доньки за кордон разом із відповідачем та його батьками, зокрема дитина їздила на відпочинок разом із батьком до Шрі-Ланки, ОАЕ, Єгипту та Польщі.

У зв'язку із професійною необхідністю позивача виїхати до РеспублікиПольщі з 01 березня 2015 року, донька тимчасово буде проживати разом із бабусею - матір'ю позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6. З останньою дитина має гарні стосунки, бабуся приймає безпосередню участь у її вихованні. Крім того ОСОБА_6 буде займатись і частковим оформленням необхідних для виїзду дитини документів.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що тимчасовий виїзд за кордон піде на користь дитині та для неї будуть створені всі необхідні умови для проживання, відпочинку та навчання, зокрема і відвідування школи, позивач ОСОБА_2 просила суд визнати відмову відповідача ОСОБА_3 у наданні дозволу (згоди) на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої доньки ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_1, безпідставною. Дозволити позивачу ОСОБА_2 та ОСОБА_6 без згоди батька ОСОБА_3 оформити документи для тимчасового виїзду малолітньої доньки ОСОБА_4. в період з 01 червня 2015 року до 01 березня 2016 року за межі України до Республіки Польщі разом із матір'ю - ОСОБА_2 або з бабусею - ОСОБА_6 Дозволити виїзд до Республіки Польщі в період з 01 червня 2015 року по 01 березня 2016 року малолітньої дитини ОСОБА_4. разом з матір'ю - ОСОБА_2 або з бабусею - ОСОБА_6 без згоди батька ОСОБА_3 Зобов'язати Сектор ГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області видати ОСОБА_2 та ОСОБА_6 дозвіл для тимчасового виїзду малолітньої ОСОБА_4. за межі України до Республіки Польщі в період з 01 червня 2015 року по 01 березня 2016 року без згоди батька ОСОБА_3

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано відмову відповідача ОСОБА_3 в наданні дозволу (згоди) на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої доньки ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_1, безпідставною.

Дозволено позивачу ОСОБА_2 і ОСОБА_6 (бабусі дитини) без згоди батька - відповідача ОСОБА_3, оформити документи для тимчасового виїзду малолітньої доньки ОСОБА_4. в період з 01 червня 2015 року по 01 березня 2016 року за межі України до Республіки Польща разом з матір'ю - ОСОБА_2 або з бабусею - ОСОБА_6

Дозволено виїзд до Республіки Польща в період з 01 червня 2015 року по 01 березня 2016 року малолітньої дитини ОСОБА_4. разом з матір'ю - ОСОБА_2 або з бабусею - ОСОБА_6 без згоди батька ОСОБА_3

Зобов'язано Сектор ГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області видати ОСОБА_2 і ОСОБА_6 дозвіл для тимчасового виїзду малолітньої ОСОБА_4. за межі України до Республіки Польща в період з 01 червня 2015 року по 01 березня 2016 року без згоди батька - ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2015 року змінено, скасовано в частині, що стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про надання дозволу ОСОБА_6 без згоди батька - ОСОБА_3 - оформити документи для тимчасового виїзду малолітньої ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 01 червня 2015 року до 01 березня 2016 року за межі України до Республіки Польща разом з матір'ю ОСОБА_2 або бабусею ОСОБА_6

Скасовано вказане судове рішення в частині, що стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд до Республіки Польща у в період з 01 червня 2015 року до 01 березня 2016 року малолітньої ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з бабусею ОСОБА_6 без згоди батька - ОСОБА_3

Скасовано вказане судове рішення в частині, що стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо зобов'язання Сектору ГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області видати ОСОБА_6 дозвіл для тимчасового виїзду малолітньої ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до Республіки Польща в період з 01 червня 2015 року до 01 березня 2016 року без згоди батька - ОСОБА_3

Відмовлено в задоволенні зазначених вище позовних вимог ОСОБА_2 за їх безпідставністю.

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 04 серпня 2007 року позивач ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_2) та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про шлюб серiї НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції (а. с. 5).

Під час шлюбу у сторін народилася дитини - донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8).

За ініціативою ОСОБА_3 укладений між подружжям шлюб було розірвано в судовому порядку рішенням Комiнтернiвського районного суду м. Харкова вiд 28 січня 2013 року (а. с. 9).

Того ж дня ухвалою Комiнтернiвського районного суду м. Харкова було визнано мирову угоду, укладену між сторонами, за умовами якої ОСОБА_3 зобов'язався сплачувати своїй колишній дружині аліменти на утримання їхньої малолітньої доньки ОСОБА_4. в розмірі 400 грн щомісяця, а ОСОБА_2, у свою чергу зобов'язалась не чинити перешкод колишньому чоловіку, діду, бабусі, іншим членам сім'ї та родичам у спілкуванні з дитиною, в тому числі й щодо спільного відпочинку батька з дитиною для оздоровлення останньої два рази на рік: у літній та зимовий період строком до 14 діб на території України або за її межами (а. с. 10, 11-12).

ОСОБА_2 неодноразово надавала нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд їхньої доньки разом з батьком за кордон, зокрема до Шрі-Ланки, ОАЕ, Єгипту тощо (а. с. 25, 26, 58, 59).

Згідно із довідкою вiд 23 січня 2015 року № 26, наданої ПрАТ «Фiлiп Моррiс Україна», на час звернення з позовом до суду позивач ОСОБА_2 працювала в цьому товаристві та обіймала посаду бухгалтера в фiнансово-адмiнiстративному вiддiлi, отримуючи щомісячну заробітну плату в розмірі, який перевищував 10 000 грн (а. с. 20, 21).

03 березня 2015 року Малопольським воєводою м. Кракова позивачу ОСОБА_2 надано дозвіл тип НОМЕР_2 на роботу іноземця на території РеспублікиПольща в ТОВ «ПМІ Сервіс Центр Європа» на посаді аналітика з бухгалтерії та звітності на підставі трудового договору з заробітною платою не нижче 5 800 польських злотих, на період з 03 березня 2015 року до 02 березня 2016 року (а. с. 118-120).

Згідно із офіційним зверненням уповноваженої особи Правління «ПМІ Сервіс Центр Європа» від 06 березня 2015 року, адресованого всім заінтересованим особам, цим зверненням підтверджується той факт, що пані ОСОБА_2 на підставі дозволу тип НОМЕР_2 на роботу іноземця на території Республіки Польща буде працевлаштована в ТОВ «ПМІ Сервіс Центр Європа», з місячним заробітком не нижче 5 800 польських злотих.

Це ж звернення містить клопотання про надання відповідної візи на багаторазовий в'їзд на територію Республіки Польща для малолітньої доньки позивача ОСОБА_4, яка бажає супроводжувати свою матір в період перебування її в цій країні (а. с. 122-124).

10 квітня 2015 року в м. Кракові між компанією ПМІ «Сервіс Центр Європа» (логотип компанії «ПМІ Сервіс Сентер Юроп») та позивач ОСОБА_2 був укладений трудовий договір на невизначений строк, згідно якого роботодавець з цього дня найняв позивач ОСОБА_2 на роботу на посаду Спеціаліста з аналізу бухгалтерського обліку та звітності з основною щомісячною винагородою в розмірі 5 800 польських злотих та виплатою додаткових елементів заробітної плати відповідно до Положення про оплату праці (а. с. 134-137).

Згідно із договором оренди, укладеним в м. Кракiв 11 травня 2015 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_2, орендодавці зобов'язались передати належну їм квартиру площею 49,19 кв. м, яка складається з кiмнати, кiмнати з прибудованою кухнею, ванною кiмнатою, залою i кладовою АДРЕСА_1, орендарю ОСОБА_2, а остання прийняти її на умовах оренди на строк з 01 червня 2015 року до 31 червня 2016 року з можливістю пролонгації договору на новий термін (а. с. 138-147).

Згідно з довiдкою SP 156/0721-9/2015, наданої директором початкової школи № 156 ім. свящ. кард. А.С. Сапеги в Краковi, дирекцiя вказаної школи пiдтвердила запис в перший клас на навчальний рiк 2015/2016 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В цій же довідці зазначено, що дівчинка буде зайнята в школі додатковим, безкоштовним та індивідуальним навчанням польській мові. Дитині буде гарантована опіка в рамках шкільного клубу щодня в період з 06.45 год. до 17.00 год., де проходять різні заняття (спортивні, пластичні, танцювальні, додаткові з англійської та французької мови, тенісом на кортах) з розподіленням на вікові групи. Дитина зможе обідати (перше та друге блюдо, десерт). У рамках занять по програмі буде приймати участь в заняттях з англійської мови та комп'ютерних заняттях. Крім того, дитина отримає безкоштовний пакет підручників для першого класу та зможе відвідувати басейн, а також каток один раз на тиждень (а. с. 148-149).

Згідно із висновком органу опіки та піклування - Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Харківської області від 12 червня 2015 року, враховуючи інтереси дитини - малолітньої ОСОБА_4, її проживання є доцільним разом зі своєю матір'ю ОСОБА_2 (а. с. 162).

ОСОБА_2 неодноразово письмово зверталась до свого колишнього чоловіка - відповідача у справі ОСОБА_3 про надання ним згоди на тимчасовий виїзд їхньої малолітньої доньки за кордон, проте такої згоди не отримала, оскільки він категорично заперечує проти виїзду доньки разом з матір'ю за межі України (а. с. 22, 23, 24).

Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила) виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил, встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

У статті 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі, яка переглядається, з урахуванням встановлених обставин, на підставі вказаних норм матеріального права, суди попередніх інстанцій правильно вважали, що наявні підстави для надання дозволу ОСОБА_2 без згоди батька ОСОБА_3, оформити документи для тимчасового виїзду малолітньої доньки ОСОБА_4. в період з 01 червня 2015 року по 01 березня 2016 року за межі України до Республіки Польща разом з матір'ю - ОСОБА_2

При цьому, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_6 участі в розгляді справи не приймала, правильно вважав, що відсутні підстави для задоволення вимог про надання дозволу бабусі ОСОБА_6 без згоди батька ОСОБА_3 оформлювати документи для тимчасового виїзду дитини за межі України та надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини з бабусею.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для зобов'язання Сектору ГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області видати ОСОБА_6 дозвіл для тимчасового виїзду малолітньої ОСОБА_4. за межі України.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, а тому підстави для скасування його рішення відсутні.

Доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. З ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. З ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук