Справа № 727/8441/15-ц
Провадження № 4-с/727/44/15
УХВАЛА

30 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі: головуючого судді Волошина С.О.

при секретарі Кушнірюк Ю.Г.

з участю: представника скаржника ОСОБА_1

представника ДВС ОСОБА_2

представника стягувача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» на бездіяльність державного виконавця та на постанову про накладення арешту на майно боржника, -

в с т а н о в и в :

21.10.2015 р., боржник по виконавчому провадженню ТОВ РЦ «Мікрохірургія ока» (юридична адреса м. Чернівці, вул. Гагаріна, 21-Б), в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_1, звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції в Чернівецькій області (надалі ВПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області) ОСОБА_2 щодо не вчинення дій по закінченню виконавчого провадження ВП № 48749845 та визнання неправомірною відмови начальника відділу ПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області ОСОБА_4 в закінченні виконавчого провадження ВП № 48749845, визнання неправомірною і скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника та зобовязання ст.державного виконавця Бушкевича А.В. і начальника відділу ПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області ОСОБА_4 закінчити виконавче провадження ВП № 48749845, зняти арешт, накладений на майно боржника, а також скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

Представник скаржника посилався на те, що в провадженні ВПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області знаходиться виконавче провадження ВП № 48749845 щодо виконання виконавчого листа № 2-210, виданого 28.05.2015 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці.

Згідно зазначеного виконавчого листа № 2-210 необхідно виділити частину майна ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» пропорційну частці його учасника ОСОБА_5, що становить 50% статутного капіталу товариства. Звернути стягнення на частину майна ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» пропорційну частці ОСОБА_5, в статутному капіталі товариства, що становить 50% вартістю згідно балансу на 23.06.2008 року - 536000 грн., за непогашеними борговими зобов'язаннями перед ОСОБА_6 у сумі 9 985 730 грн.

16.09.2015 р. постановою ст.державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області Бушкевичем А.В. відкрито виконавче провадження. Боржнику надано семиденний строк на добровільне виконання рішення суду.

18.09.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику: ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока», у межах суми звернення стягнення: 9985730,00 грн.

22.09.2015 р. ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» отримало постанову про відкриття виконавчого провадження, про що свідчить поштове повідомлення.

29.09.2015 р., в межах строку на добровільне виконання рішення, ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» перерахувало на рахунок Державної виконавчої служби - 536000 грн. і таким чином виконало рішення суду в добровільному порядку в повному обсязі.

30.09.2015 р. ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» звернулось із заявою про закінчення виконавчого провадження.

Проте, листом від 19.10.2015 р. № 2408-07/15 начальник відділу ПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області ОСОБА_4 повідомив про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки згідно виконавчого документа необхідно звернути стягнення на частину майна ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» пропорційну частці ОСОБА_5, в статутному капіталі товариства.

Представник скаржника вважає, що рішення суду виконано в повному обсязі, а державний виконавець та начальник ВДВС протиправно не здійснюють закінчення виконавчого провадження.

За вказаним виконавчим документом виконанню підлягає рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 02.03.2015 р., яким в порядку ст. 149 ЦК України, вирішено виділити частину майна ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» пропорційну частці його учасника ОСОБА_5, що становить 50% статутного капіталу товариства. Звернути стягнення на частину майна ТзОВ «Регіональний центр «Мікрохірургії ока» пропорційну частці ОСОБА_5, в статутному капіталі товариства, що становить 50% вартістю згідно балансу на 23.06.2008 року - 536000 грн., за непогашеними борговими зобов'язаннями перед ОСОБА_6 у сумі 9 985 730 грн.

На думку представника скаржника, відповідальність ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» перед ОСОБА_6 обмежена вартістю частини майна товариства згідно балансу на 23.06.2008 р. на суму 536000 грн. Сплата цієї суми призводить до повного та фактичного виконання рішення суду.

Згідно преамбули до Закону України «Про виконавче провадження» цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Отже, боржник має право та обовязок виконати рішення суду в добровільному порядку.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 02.03.2015 р. «майно товариства може бути виділено пропорційно частці боржника у статутному капіталі або виплачена його вартість пропорційно частці боржника в статутному капіталі товариства на вимогу кредитора, у тому числі з огляду на положення статті 15 ЦК України предявлено до суду. Разом із тим виплата вартості частки майна або виділення частки майна боржника, пропорційної частці боржника в статутному капіталі, повинні проходити з дотриманням положень закону та статуту товариства (ст. 148 ЦК України)».

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 р. у цій справі (6-31цс14).

Верховний Суд України у цій постанові від 17.09.2014 р. двічі наголосив на тому, що розрахунок із кредиторами учасника повинен відбуватись за правилами, визначеними ст. 148 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 148 ЦК України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі.

На думку представник скаржника, вартість частини майна товариства, яка підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, яка визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення).

Можливі претензії ОСОБА_6 або його представника, щодо відшкодування вартості частини майна товариства, виходячи із дійсної (ринкової вартості) об'єкта оцінки, без урахування іншого майна товариства, є необґрунтованими.

Про необґрунтованість таких тверджень зазначено у правових позиціях, викладених у постанові Верховного Суду України від 18.11.2014 р. по справі № 3-182гс14.

Кредитор учасника не може претендувати на отримання більших коштів, ніж ті, які має право отримати сам учасник цього товариства під час виходу із складу товариства, в іншому разі це порушувало б права інших учасників товариства.

Представник скаржника також звернув увагу на те, що ОСОБА_5 вніс до статутного капіталу ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургії ока» - 512100,00 грн., а Товариством за його боргами сплачено 536000 грн., тобто на 23900 грн. більше.

Таким чином, ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» фактично та повністю виконало рішення суду та внесла грошові кошти за майно на рахунок органу державної виконавчої служби до початку примусового виконання рішення та надало державному виконавцю документальне підтвердження про повне виконання рішення боржником.

Згідно ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Однак, державний виконавець зазначених вимог чинного законодавства не виконав та не закінчив виконавче провадження і не зняв арешту, накладеного на майно боржника.

Незаконною також є постанова державного виконавця від 18.09.2015р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яким накладено арешт на все майно, що належить боржнику: ТзОВ «Мікрохірургія ока» у межах суми звернення стягнення: 9985730,00 грн.

За виконавчим документом необхідно звернути стягнення не на все майно товариства, а лише на те, яке виділено судом для звернення стягнення, а саме: частину майна ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургії ока» вартістю згідно балансу на 23.06.2008 року - 536000 грн., а тому накладення арешту на все майно ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургії ока», наявне станом на 18.09.2015 р., представник скаржника вважає протиправним.

Сума боргу - 9985730,00 грн. є боргом ОСОБА_5 перед ОСОБА_6, а не боргом ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока», а тому накладення арешту на майно на суму 9985730,00 грн. є незаконним.

Про оскаржувані рішення державного виконавця та начальника ДВС скаржнику стало відомо після ознайомлення із матеріалами справи 19.10.2015 р. та отримання листа від 19.10.2015 р. № 2408-07/15, що підтверджується заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження із відповідною відміткою.

Обов'язок державного виконавця закінчити виконавче провадження після виконання рішення суду прямо передбачено законом, але строки вчинення таких дій не зазначені, а тому скаржник вважає, що бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця бездіяльність порушує її права чи свободи.

Просив ухвалити рішення, яким визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області ОСОБА_2, яка полягає у не здійсненні заходів по закінченню виконавчого провадження ВП № 48749845 щодо виконання виконавчого листа № 2-210, виданого 28.05.2015 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці.

Визнати неправомірною відмову у закінченні виконавчого провадження ВП № 48749845 щодо виконання виконавчого листа № 2-210, виданого 28.05.2015 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці, начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області ОСОБА_4, викладену у листі від 19.10.2015 р. № 2408-07/15.

Визнати неправомірною (незаконною) та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18 вересня 2015 року, старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області ОСОБА_2, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику: ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока», у межах суми звернення стягнення: 9985730,00 грн.

Зобовязати старшого державного виконавця Бушкевича Андрія Вітольдовича та начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області ОСОБА_4 закінчити виконавче провадження ВП № 48749845 щодо виконання виконавчого листа № 2-210, виданого 28.05.2015 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці та зняти арешт, накладений на майно боржника за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18 вересня 2015 року, а також скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення та вчинити інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник скаржника (боржника) ОСОБА_1 просив вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в скарзі та письмових поясненнях, долучених до справи.

Зокрема, представник скаржника зазначив наступні норми права, які на його погляд, порушив державний виконавець під час виконання рішення апеляційного суду, а саме: ст. 19 Констиуції України, положення статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», абз. 2 ч. 2 ст. 25, ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах № 6 від 07.02.2014 р. у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова про арешт майна боржника від 18.09.2015 р. не відповідає ст. 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження», винесена у спосіб та строк, що не відповідає нормам чинного законодавства та з порушенням законної мети для забезпечення реального виконання рішення суду та призводить до необґрунтованого порушення права власності на майно Товариства та здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Просив прийняти зазначені пояснення до уваги під час винесення судового рішення по справі.

Начальник відділу ПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області ОСОБА_4 в судове засідання не зявився повторно, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, від нього надійшла заява по розгляд скарги без його участі, тому суд вважає за можливе, в силу вимог ч. 1 ст. 386 ЦПК України (строки розгляду скарги), провести розгляд скарги без участі ОСОБА_4

Старший державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області Бушкевич А.В. в судовому засіданні скаргу не визнав і пояснив, що вважає хибною позицію боржника ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока», яке вважає перерахування 29.09.2015 р. на рахунок ДВС 536000 грн., - добровільним виконанням рішення суду в повному обсязі, про що свідчить їх звернення 30.09.2015 р. до ДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження.

На думку державного виконавця, скарга необґрунтована, а вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

16.09.2015 р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 48749845 згідно виконавчого листа № 2-210 від 28.05.2015 р., що видав Шевченківський районний суд м. Чернівці, судом вирішено «Виділити частину майна ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургії ока» пропорційну частці його учасника ОСОБА_5, що становить 50% статутного капіталу товариства.

Звернути стягнення на частину майна ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургії ока» пропорційну частці ОСОБА_5, в статутному капіталі товариства, що становить 50% вартістю згідно балансу на 23.06.2008 року - 536000 грн., за непогашеними борговими зобов'язаннями перед ОСОБА_6 у сумі 9 985 730 грн.»

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Обов'язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України), є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними і юридичними особами на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

У виконавчому документі чітко визначений його зміст та спосіб виконання рішення суду виділення майна боржника ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» та звернення стягнення на нього за непогашеними борговими зобовязанням перед ОСОБА_6 у сумі 9985730 грн.

Поданою до відділу заявою боржник ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» просило винести постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», посилаючись на те, що ним в добровільному порядку перераховано 536000 грн.

Однак, у виконавчому документі відсутній такий спосіб виконання рішення як стягнення з боржника ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» грошових коштів або зобовязання боржника виплати стягувачу грошові кошти, в т.ч. і 536000 грн.

Відповідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Отже, перерахувавши на рахунок ДВС 536000 грн. та вимагаючи закінчити виконавче провадження у звязку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі, боржник намагається змінити спосіб виконання рішення суду, що визначенний у виконавчому документі зі звернення стягнення на виділену частину майна товариства на стягнення балансової вартості цього майна станом на 23.06.2008 р., що було б зміною рішення суду.

Доводи скаржника щодо неправомірність накладення державним виконавцем арешту на все майно боржника, що належить ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока», у межах суми звернення стягнення 9985730,00 грн., то вони є також безпідставні.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.09.2015 р. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» у межах суми звернення стягнення 9985730,00 грн.

Відповідно до п.24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст.ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Отже, згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.09.2015 р. накладено арешт у межах суми звернення стягнення 9985730,00 грн., визначеної виконавчим документом на все майно боржника, що відповідає вимогам ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для визнання вказаної постанови неправомірною (незаконною) відсутні.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом N 606-XIV («Про виконавче провадження») можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Тобто, прохання боржника зобовязати старшого державного виконавця Бушкевича А.В. та начальника ОСОБА_4 закінчити зазначене виконавче провадження та зняти арешт, не відповідає вимогам Закону і не може бути задоволене.

Просив відмовити боржнику ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» в задоволенні скарги.

Представник стягувача ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу не визнав, вважає доводи скарги безпідставними та дав пояснення, аналогічні поясненням державного виконавця, також стверджуючи, що у виконавчому документі відсутній такий спосіб виконання рішення як стягнення з боржника ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» грошових коштів або зобовязання боржника виплати стягувачеві грошові кошти, в т.ч. і 536000 грн.

Стаття 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Отже, перерахувавши на рахунок ДВС 536000 грн. та вимагаючи закінчити виконавче провадження, у звязку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі, боржник намагається в односторонньому порядку змінити спосіб виконання рішення суду.

Відповідне розяснення надане і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.9 Узагальнення судової практики «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 р.

Доводи боржника про можливість виплати вартості частини майна за його балансовою вартістю замість її виділу та звернення стягнення на нього, про порядок розрахунків з учасником при добровільному виході з товариства стосуються не питання виконання даного рішення суду, а питання обґрунтованості позовних вимог, які були задоволенні судом. Вказаним доводам боржника судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій вже надано оцінку в процесі розгляду вищевказаної цивільної справи, і вони не були прийняті до уваги при ухваленні рішення.

Суд здійснюючи судовий контроль за виконанням судових рішень відповідно до ст.ст. 383-389 розділу VII ЦПК України не наділений повноваженнями здійснювати перегляд рішення суду, яке вступило в законну силу, а лише контролює його виконання.

Як вбачається з балансу Товариства, станом на 23.06.2008 р. у боржника в розділі «Актив» у графі балансу «Грошові кошти та їх еквіваленти в національній валюті» обліковувалися кошти в національній валюті в сумі 15800 грн., а отже виділу підлягає 7268 грн. (15800 грн. х 46% (частка ОСОБА_5 з врахування неповного внесення вкладу до статутного капіталу), на які має бути звернуто стягнення. Якщо боржник добровільно перерахував грошові кошти, то в межах цієї суми вони повинні бути перераховані стягувачеві, а решту суму слід повернуто бржнику, як надлишково сплачені.

Щодо решти майна, яке обліковується на балансі станом на 23.06.2008р., то воно підлягає виділу та на нього має бути звернуто стягнення згідно виконавчого документа.

Щодо доводів про неправомірність накладення державним виконавцем арешту на все майно боржника, то на думку представника стягувача постанова винесена законно, згідно заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження, що відповідає положенням ч. 3 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника і оголосити заборону на його відчуження.

Згідно ч.1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частина 2 цієї статті встановлює, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем в т.ч. шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Частиною 3 цієї ж статті Закону визначено що постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Тому вважає, що накладений арешт, у межах суми звернення стягнення 9985730,00 грн., визначеної виконавчим документом, на все майно боржника, відповідає вимогам ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наведених нижче підстав.

Судом встановлено, що 02.03.2015 р. рішенням апеляційного суду Чернівецької області частково задоволено позов ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр «Мікрохірургія ока», ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_7, приватне лікувальне підприємство «Центр мікрохірургії ока «Офтальмед», ОСОБА_8, ОСОБА_9, про виділ частки майна товариства та звернення стягнення на неї.

Зокрема, рішенням суду постановлено: «Виділити частину майна ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» пропорційну частці його учасника ОСОБА_5, що становить 50% статутного капіталу товариства.

Звернути стягнення на частину майна ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» пропорційну частці ОСОБА_5, в статутному капіталі товариства, що становить 50% вартістю згідно балансу на 23.06.2008 року 581950 грн., за непогашеними борговими зобов'язаннями перед ОСОБА_6 у сумі 9 985 730 грн.» (а.с. 43-54).

Тобто, резолютивна частина рішення суду складається з 2-х частин, перша з яких зобовязує спочатку виділити частину майна, і такий виділ має відбутися в натурі, з метою виконання другої частини рішення, а саме звернення стягнення на це майно, що згідно діючого законодавства передбачає його обовязкову реалізацію з прилюдних торгів в порядку, визначеному ЗУ «Про виконавче провадження».

08.04.2015 р. ухвалою апеляційного суду Чернівецької області виправлено допущену в резолютивній частині рішення апеляційного суду Чернівецької області від 02 березня 2015 р. описку, зазначивши в абзаці пятому вказаної частини рішення «536000 грн.» замість «581950 грн.» (а.с. 7-9).

28.05.2015 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці, на підставі рішення апеляційного суду Чернівецької області від 02.03.2015 р. та ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 08.04.2015 р., видано виконавчий лист № 2-210, який підлягає предявленню до виконання до 08.04.2016 р. (а.с. 42).

15.07.2015 р. ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Чернівецької області від 02.03.2015 р. залишено без змін (а.с. 11-17).

14.09.2015 р., на підставі заяви представника стягувача ОСОБА_3, виконавчий лист № 2-210 звернуто до виконання відділу ПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області.

В заяві представник стягувача також просив для забезпечення виконання рішення суду накласти арешт на майно боржника ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» та оголосити заборону на його відчудження, що підтверджується копією заяви представника стягувача від 14.09.2015 р., зареєстрованої відділом ДВС (а.с. 76).

16.09.2015 р., старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області Бушкевичем А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48749845, згідно виконавчого листа № 2-210 від 28.05.2015 р., виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці та встановлено 7-ми денний строк для добровільного виконання виконавчого листа (а.с. 23), вручена боржнику 22.09.2015 р., що підтверджується відміткою про вручення (а.с. 24).

18.09.2015 р., після вчинення першочергових дій по встановленню майна боржника, старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області Бушкевичем А.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони про його відчуження (а.с. 25).

30.09.2015 р. на адресу відділу ПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області надійшла заява ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» про фактичне повне виконання виконавчого документа і просили винести постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», зазначивши в постанові про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Підставою для такого звернення боржник вважає факт перерахування 29.09.2015 р. платіжним дорученням № 124 на рахунок ГУ ДКСУ у Чернівецькій області в добровільному порядку 536000 грн., що відповідає частці ОСОБА_5 в статутному капіталі товариства згідно балансу станом на 23.06.2008 р. (а.с. 26-28).

19.10.2015 р. листом начальника ВПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області ОСОБА_4 боржника ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» повідомлено про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження, з посиланням на вимоги ст.ст. 1, 11, 52 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 29).

Згідно ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», «1. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення)».

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», «2. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі

виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом».

Згідно ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», «1. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації».

У відповідності до вимог ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», «1. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. …

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на

його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна».

Тобто, оскаржувана постанова про арешт майна винесена державним виконавцем в межах строків, визначених законом.

При цьому, судом не встановлено підстав, наведених у ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», які давали б державному виконавцю обґрунтоване право для закінчення виконавчого провадження, як того вимагав боржник.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова та дії старшого державного виконавця Бушкевича Андрія Вітольдовича і начальника відділу ПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області ОСОБА_4 є законними, вчинені в межах та у спосіб, визначений Законом.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає за необхідне в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» на бездіяльність старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області Бушкевича А.В. щодо не вчинення дій по закінченню виконавчого провадження та визнання неправомірною відмови начальника відділу ПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області ОСОБА_4 в закінченні виконавчого провадження, визнання неправомірною і скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника та зобовязання ст.державного виконавця Бушкевича А.В. і начальника відділу ПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області ОСОБА_4 закінчити виконавче провадження ВП № 48749845, зняти арешт, накладений на майно боржника, а також скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, - відмовити за безпідставністю.

Заходи забезпечення скарги ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока», застосовані до завершення розгляду скарги, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.10.2015 р., шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 2-210, виданого 28.05.2015 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці про виділення частини майна ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» пропорційну частці його учасника ОСОБА_5, та звернення стягнення на частину майна, - скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 11, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 151-153, 383, 384, 385, 386, 387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» на бездіяльність старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області Бушкевича А.В. щодо не вчинення дій по закінченню виконавчого провадження та визнання неправомірною відмови начальника відділу ПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області ОСОБА_4 в закінченні виконавчого провадження, визнання неправомірною і скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника та зобовязання ст.державного виконавця Бушкевича А.В. і начальника відділу ПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області ОСОБА_4 закінчити виконавче провадження ВП № 48749845, зняти арешт, накладений на майно боржника, а також скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, - відмовити за безпідставністю.

Заходи забезпечення скарги ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока», застосовані до завершення розгляду скарги, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.10.2015 р., шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 2-210, виданого 28.05.2015 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці про виділення частини майна ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» пропорційну частці його учасника ОСОБА_5, та звернення стягнення на частину майна, - скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя : С.О.Волошин