Провадження №2/760/7116/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Здорик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ державної виконавчої служби Солом'янського району управління юстиції в м. Києві про визнання права власності, виключення з акту опису майна та звільнення з - під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати за ним право власності на автомобіль ЗАЗ моделі 110307, 2004 року випуску, шасі № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1 та виключити з опису, звільнити з- під арешту автомобіль ЗАЗ моделі 110307, 2004 року випуску, шасі № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Обґрунтовуючи вимоги, викладені в позовній заяві, позивач посилається на те, що 31 травня 2011 року між ним та ОСОБА_2 було укладено простий письмовий договір купівлі-продажу автомобіля, згідно умов якого позивач за плату 120000 грн. придбав у відповідача автомобіль марки ЗАЗ моделі 110307, 2004 року випуску, шасі № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Позивач зазначає, що факт отримання коштів в розмірі 120000 грн., підтверджується розпискою від 31.05.2011 року, підписаною особисто відповідачем.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач надав йому довіреність від 30.05.2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 967, для здійснення розпорядження та володіння автомобілем, в тому числі для знаття та подальшого поставлення автомобіля на облік на його ім'я.

Проте, в зв'язку з скрутним матеріальним становищем, як вказує позивач, він своєчасно не зміг сплатити послуги по перереєстрації даного автомобіля.

Позивач зазначає, що 19.04.2015 року він рухався автомобілем у напрямку Білої Церкви, на посту ДАЇ був зупинений інспектором, який йому повідомив, що автомобіль марки ЗАЗ моделі 110307, 2004 року випуску, шасі № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, знаходиться під арештом, який був накладений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції м. Києва ОСОБА_4, згідно постанови №922/18 віл 21.08.2014, про стягнення боргу у сумі 163387,48 грн. з ОСОБА_2, на підставі виконавчого листа №2-3160/13 від 14.01.2014.

Таким чином, за твердженням позивача перебування під арештом вказаного автомобіля перешкоджає її реалізації законного права, як власника автмобіля, а тому відповідно до статті 41 Конституції України положення якої кореспондуються із положеннями ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України її права як власника повинні бути захищенні на підставі статті 391 ЦК України шляхом зняття арешту з автомобіля марки ЗАЗ моделі 110307, 2004 року випуску, шасі № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, накладений відділом державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві.

09.11.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду.

21.12.2015 року позивачем до суду була подана заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

15.12.2015 року відповідачем до суду в порядку ч. 4 ст. 174 ЦПК України була подана заява в якій позовні вимоги визнав, просив здійснити розгляд справи за його відсутності.

21.12.2015 року третя особа в судове засідання не з'явилась, повноважного представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, не зважаючи на те, що була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України, проте її неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відповідач з 07.03.2007 року, є власником автомобіля автомобіля марки ЗАЗ моделі 110307, 2004 року випуску, шасі № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1 (а.с.7).

31 травня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено простий письмовий договір купівлі-продажу автомобіля, згідно умов якого позивач за плату 120000 грн. придбав у відповідача автомобіль марки ЗАЗ моделі 110307, 2004 року випуску, шасі № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Як встановлено судом, факт отримання відповідачем від позивача коштів в розмірі 120000 грн. в рахунок оплати за вищезазначений автомобіль, підтверджується розпискою від 31.05.2011 року, підписаною особисто відповідачем (а.с. 6).

До того ж, відповідач надав позивачу довіреність від 30.05.2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 967, для здійснення розпорядження та володіння автомобілем, в тому числі для знаття та подальшого поставлення автомобіля на облік на ім'я позивача.

Також встановлено, що 21.08.2014 року постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП № 44466652, на підставі виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва №2-3160/13 від 14.01.2014 про стягнення боргу у сумі 163387,48 грн. з ОСОБА_2, в зв'язку з чим державним виконавцем в межах виконавчого провадження була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Таким чином, позивач просить визнати за ним право власності на вказаний вище автомобіль та звільнити його з -під арешту посилаючись на те, що у відповідності до вимог закону набув права власності на спірне майно та відповідно має право вимоги у спосіб передбачений ст. 16 ЦК України.

Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Положенням ч. 2 ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки, як встановлено судом, факт отримання відповідачем від позивача коштів в розмірі 120000 грн. в рахунок оплати за вищезазначений автомобіль, підтверджується розпискою від 31.05.2011 року, підписаною особисто відповідачем (а.с. 6), то позивач є набувачем автомобіля марки ЗАЗ моделі 110307, 2004 року випуску, шасі № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як встановлено судом, позивач позбавлений права володіти, користуватись, розпоряджатись приданим автомобілем через наявність арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 44466652, відкритого 21.08.2014 року, на підставі виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва №2-3160/13 від 14.01.2014 про стягнення боргу у сумі 163387,48 грн. з ОСОБА_2

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у ст. 41 Конституції України положення якої кореспондуються із положеннями ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Таким чином, наявність арешту на автомобіль марки ЗАЗ моделі 110307, 2004 року випуску, шасі № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, порушує право позивача як власника.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких порушень в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнанні відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки, відповідач визнав позов та враховуючи, що право позивача як власника повинні бути захищенні на підставі статті 391 ЦК України, а тому вимоги позивача є обґрунтованими в зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», 317, 319, 321, 328, 330, ч. 1, 2 ст. 334, 391 ЦК України,ст.ст.57-60,212-214,224ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ державної виконавчої служби Солом'янського району управління юстиції в м. Києві про визнання права власності, виключення з акту опису майна та звільнення з - під арешту - задовольнити.

Визнати - ОСОБА_1 власником автомобіля марки ЗАЗ моделі 110307, 2004 року випуску, шасі № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Виключити з акту опису майна та звільнити з під арешту автомобіль марки ЗАЗ моделі 110307, 2004 року випуску, шасі № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. А. Усатова