АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/1023/15 Головуючий 1-ї інстанції - Аркатова К.В.
Справа № 2-638/348/13 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : житлове.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою, вселення, усунення перешкод в користуванні та стягнення компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою, вселення, усунення перешкод в користуванні квартирою та стягнення компенсації.

В обґрунтування позову посилалась на те, що їй та ОСОБА_1 належить право спільної часткової власності по ? частині трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Остання створює перешкоди в здійсненні її права власності, зокрема не надає доступу до помешкання та ключів від нього.

В добровільному порядку сторони не можуть знайти згоди про порядок користування спірним житлом. Можливі варіанти порядку користування квартирою зазначені у висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 28.02.2014 року (а.с.59-78). Вона погоджується з П варіантом.

Крім того, просила визначити грошову компенсацію згідно до більшої чи меншої жилої площі, яка буде виділена в користування кожному з співвласників.

Відповідачка ОСОБА_1 позов визнала частково. Не заперечувала про неможливість досягнення згоди про порядок користування цим жилим приміщенням. Також вважала, що в неї відсутній обов'язок щодо виплати компенсації в розмірі 139 532 грн., зазначеному у 2 запропонованому експертами варіанті визначення порядку користування.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2014 року позов задоволено.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступним чином :

ОСОБА_1 виділено в користування наступні приміщення - житлова кімната «5» площею 17,1 кв.м.; частина веранди «8» площею 6,5 кв.м.; житлова кімната «6» площею 17,8 кв.м.; коридор «1» площею 9,7 кв.м. (спільне користування) ; вбиральня «3» (сполучена) площею 7,3 кв.м. (спільне користування); кухня «4» площею 8 кв.м. (спільне користування)

Всього ОСОБА_1 виділено в користування приміщення в квартирі загальною площею 58,6, що на 13,05 кв.м. більше, чим припадає на ? частину квартири.

ОСОБА_2 виділено в користування наступні приміщення - житлова кімната «7» площею 15,8 кв.м.; частина веранди «8» площею 7,9 кв.м.; комора «2» площею 1 кв.м.; коридор «1» площею 9,7 кв.м. (спільне користування), вбиральня «3» (сполучена) площею 7,3 кв.м. (спільне користування), кухня «4» площею 8 кв.м. (спільне користування).

Всього ОСОБА_2 виділено в користування приміщення в квартирі загальною площею 32,5 кв.м., що на 13,05 кв.м. менше, чим припадає на ? частину квартири.

Зобов'язано ОСОБА_2 сплачувати суми належних до виплат комунальних платежів на утримання житла (комунальних платежів) пропорційно 36/100 частин від загальної суми платежів.

Зобов'язано ОСОБА_3 сплачувати суми належних до виплат комунальних платежів на утримання житла (комунальних платежів) пропорційно 64/100 частин від загальної суми платежів.

Вселено ОСОБА_2 в квартиру НОМЕР_1 за вказаною адресою.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації за 13,05 кв.м. грошову суму в розмірі 139 532 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Апелянт мотивувала свої доводи тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, її доводам і запереченням по справі не було надано належної оцінки. Суд безпідставно в стягнув з неї на користь позивачки грошову компенсацію, не врахував, що веранда є самочинною будівлею.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати він інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації ( ст.358 ЦК України).

Виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частково власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати у такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Спірна квартира знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку, має один вхід, одну кухню, суміжні ванну та вбиральню, а також веранду.

Матеріали справи свідчать, що предметом позовних вимог є встановлення порядку користування квартирою.

При встановленні порядку користування квартирою, право кожного із співвласників на належну йому частку не припиняється, а відтак немає підстав і для стягнення грошової компенсації за зменшення (збільшення) частки кожного із співвласників.

Отже рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації за зменшення ідеальної частки у квартирі, не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки таке зменшення відбулось не у зв'язку з виділом, а тільки встановленням порядку користування спільним майном.

Рішення в зазначеній частині ухвалено судом з неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення частини позовних вимог, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за зменшення часток у праві власності з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 по ? частці кожна (а.с.11).

Спірна квартира складається із трьох жилих кімнат площею 50,7 кв.м., загальна площа квартири становить 91,1 кв.м.

Позивачці ОСОБА_2 належить право власності на 1/2 частину спірної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Харківською державною нотаріальною конторою 01 лютого 2012 року, реєстр № 5-219, а відповідачці ОСОБА_1 - на 1/2 частини (а.с. 10-11).

В спірній квартирі зареєстрована і фактично проживає відповідачка ОСОБА_1

Позивачка в цій квартирі не зареєстрована і не проживає.

Відповідачкою не заперечується факт того, що вона не визнає право ОСОБА_2 на частку у квартирі та у зв'язку з цим факт неможливості сумісного користування майном, що перебуває у спільній частковій власності.

Надавши оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про визначення порядку користування спірною квартирою за другим варіантом експертного висновку № 10260/2651 від 28 лютого 2014 року (а.с.59-78). При цьому, суд прийняв до уваги, що саме цей висновок і саме другий варіант порядку користування є найбільш прийнятним, оскільки для ОСОБА_1 спірна квартира є постійним місцем її проживання, а тому у її користування надаються дві жилі кімнати, частина веранди площею 6.5 кв.м., а коридор, вбиральня та кухня у спільне користування.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визначення порядку користування квартирою, суд першої інстанції вважав за необхідне виділити в її індивідуальне користування житлову кімнату № 7, комору 2 площею 1 кв.м., частину веранди площею 7,9 кв.м., а коридор, вбиральню та кухню у спільне користування.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними і зробленими у відповідності із зібраними по справі доказами. Доводами апеляційної скарги висновки суду в цій частині не спростовані.

Заперечення ОСОБА_1 проти позову з тих підстав, що вона не визнає за ОСОБА_2 права на спірну квартиру та на те, що остання має інше житло, правового значення не мають.

Посилання ОСОБА_1 на те, що веранда є самочинною будівлею спростовуються наявними матеріалами справи.

Зокрема рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м.Харкова № 147/8 від 06.08.1996 року ОСОБА_4, який був на той час власником спірної квартири, надано дозвіл по улаштуванню балкону згідно з проектом за власний рахунок. Після закінчення робіт зобов'язано ОСОБА_4 забезпечити комісійну прийомку балкону і внести зміни в по поверховий план квартири (а.с.131).

10 грудня 1996 року повноважною комісією виконкому збудований балкон був прийнятий в експлуатацію (а.с.132).

На підставі вищезазначених документів у поверховий план спірної квартири АДРЕСА_1 внесені зміни про улаштуванню балкону (веранди) (а.с.130).

Доказів того, що рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м.Харкова № 147/8 від 06.08.1996 року скасовано чи визнано недійсним матеріали справи не містять. Тому посилання відповідачки ОСОБА_1 на те, що вищевказані документи є фальшивими до уваги не приймаються.

Отже рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування спірною квартирою співвласниками є законним та обґрунтованим і в цій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, .314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за 13,05 кв.м. у розмірі 139 532 грн. скасувати і у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді