Справа №333/9401/14-ц
Провадження №6/333/270/15
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Тучкова С.С.,

при секретарі Шелесько Ю.О.,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

стягувачів ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, заяву ОСОБА_4 про встановлення порядку виконання рішення суду по цивільній справі №333/9401/14-ц за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення, -

В С Т А Н О В И В:

07.09.2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про встановлення порядку виконання рішення суду по цивільній справі №333/9401/14-ц, в якій фактично просить суд розяснити рішення та порядок його виконання, посилаючись на те, що зазначені в ньому житлові приміщення мають цілісну систему опалення, електропостачання, що потребує додаткових дій з боку відповідача для їх переобладнання. Питання про розпорядження вказаним майном та про обовязок компенсації його вартості при розгляді справи судом не розглядалось. Крім того, рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 31.10.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобовязано за власний кошт влаштувати дверні отвори між приміщеннями 1-3 та 3-3, 1-4 та 2-4 і за власні кошти обладнати кожній свої виділені квартири роздільними системами енергозбереження, опалення, водо- та газопостачання, каналізації. Вказане рішення не виконане, що унеможливлює виконання іншого рішення. Крім того, вселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 можливо здійснити лише через дверний отвір, що належить ОСОБА_4 та порушує її право власності.

У судовому засіданні представник заявника наполягав на задоволенні заяви про встановлення порядку виконання рішення суду по цивільній справі №333/9401/14-ц.

Стягувачі у судовому засіданні щодо заяви ОСОБА_4 про встановлення порядку виконання рішення суду заперечували.

Вислухавши думки учасників процесу і вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.06.2015 року по цивільній справі №333/9401/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.07.2015 року, позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення задоволено повністю, усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_4 з приміщень житлового будинку №172 по вул.Чапаєва у м.Запоріжжя, а саме: літ. «А», приміщення 1-3, площею 11,9 кв.м, приміщення 1-4, площею 18,2 кв.м, усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 в приміщення житлового будинку №172 по вул.Чапаєва у м.Запоріжжя, а саме: літ. «А», приміщення 1-3, площею 11,9 кв.м, приміщення 1-4, площею 18,2 кв.м, зобовязано ОСОБА_4 звільнити сараї літ.О та літ.Н, розташовані за адресою: м.Запоріжжя, вул.Чапаєва, буд.172.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.14 Цивільного процесуального кодексу України та статті 124 Конституції України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 373 Цивільного процесуального кодексу України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відповідно до змісту ст.373 Цивільного процесуального кодексу України зміна чи встановлення способу та порядку виконання рішення це заміна одного виду виконання іншим або визначення чіткого логічного порядку вчинення дій, спрямованих на виконання припису рішення суду. Під порядком виконання рішення слід розуміти визначену законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також прав і обовязків субєктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Поняття заміни способу виконання рішення випливає зі ст.16 Цивільного кодексу України, в якій йдеться про можливі способи захисту цивільних прав та інтересів.

Із змісту наведених норм процесуального права вбачається, що зміна способу та порядку виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виняткових випадках і підставою для цього має бути наявність обставин, що утруднюють виконання цього рішення.

Отже, при вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з'ясувати обставини, що свідчать про неможливість виконання рішення.

Розглядаючи заяву ОСОБА_4, суд прийшов до висновку, що в матеріалах заяви відсутні дані про вчинення достатнього обсягу дій, внаслідок яких можна було б зробити висновок про наявність передбачених ст.373 ЦПК України обставин, що утруднюють виконання рішення суду та винятковість випадку для встановлення порядку його виконання.

Частиною 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

З аналізу норм Цивільного процесуального законодавства випливає, що законодавець не надає право зацікавленій стороні щодо вільного тлумачення особливого характеру обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду та яке не може бути пов'язане із суб'єктивним ставленням боржника до виконання рішення суду, а повинно ґрунтуватися виключно на об'єктивних обставинах, що не залежать від волі відповідача у справі.

Таким чином, факт неможливості виконання рішення суду у даній справі без встановлення порядку його виконання не підтверджений допустимими доказами, заявник не довів обставини, що ускладнюють виконання рішення суду, у розумінні ст.373 ЦПК України.

Також, розглядаючи заяву ОСОБА_4, суд звертає увагу на відповідність її вимогам ст.373 ЦПК України та приходить до висновку, що заявник фактично просить суд розяснити рішення суду. При цьому помилкове посилання заявника на іншу норму ЦПК України не може бути підставою для відмови в розгляді вказаної заяви.

Відповідно до ст.221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Зі змісту рішення вбачається, що воно є зрозумілим, оскільки в описовій частині рішення зазначено суть питання, що вирішувалось, в мотивувальній частині рішення суду зазначені мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закон, яким керувався, постановляючи дане рішення, а в резолютивній частині зазначено сам висновок.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Із урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.3, 14, 221, 373 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про встановлення порядку виконання рішення суду по цивільній справі №333/9401/14-ц за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков