Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду із указаним позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначило, що 14 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 14 333 долари США для придбання транспортного засобу, а відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами та повернути кредит до 14 серпня 2015 року.

26 серпня 2010 року між сторонами у справі було укладено додаткову угоду, відповідно до якої було змінено графік повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.

Починаючи з листопада 2013 року відповідач повністю припинив сплачувати проценти за користування кредитом, а з 31 липня 2013 року не виконує зобов'язання щодо повернення кредиту, у зв'язку із чим 10 вересня 2013 року банк направив на адресу відповідача письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів за користування ним, проте відповідач у встановлений термін до 17 жовтня 2013 року вимогу банку не виконав.

Враховуючи наведене, банк просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 4 921,32 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 4 706,63 доларів США, заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом - 214,69 доларів США, пеня за порушення строків виконання зобов'язань - 500,88 доларів США, штраф за порушення обов'язків, передбачених кредитним договором, - 143,33 доларів США, а також, крім іншого, просив стягнути штраф за порушення обов'язків щодо поновлення дії договору страхування транспортного засобу - 7 000 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2008 року в сумі 113 068 грн 33 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2015 року в частині перерахування боргу в національну валюту, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути суму боргу за кредитним договором в доларах США, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 14 серпня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 14 333 долари США для придбання транспортного засобу, а відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами та повернути кредит до 14 серпня 2015 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 серпня 2008 року між сторонами у справі було укладено договір застави транспортного засобу «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1.

26 серпня 2010 року між сторонами у справі було укладено додаткову угоду, відповідно до якої було змінено графік повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.

Починаючи з листопада 2013 року відповідач повністю припинив сплачувати проценти за користування кредитом, а з 31 липня 2013 року не виконує зобов'язання щодо повернення кредиту, у зв'язку із чим 10 вересня 2013 року банк направив на адресу відповідача письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів за користування ним, проте відповідач у встановлений термін до 17 жовтня 2013 року вимогу банку не виконав.

19 грудня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу - Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, відповідно до якого звернуто стягнення на рухоме майно - автомобіль марки «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3

Обґрунтовуючи позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, банк зазначив, що виконавчий напис станом на червень 2014 року не виконано.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що 05 листопада 2014 року відповідач в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса на погашення суми боргу за кредитним договором сплатив 30 000 грн, а тому загальна сума боргу зменшилася.

Разом з тим колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з висновками суду апеляційної інстанції щодо переведення суми боргу з іноземної валюти у національну з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14.

Зазначені обставини залишилися не перевіреними судом апеляційної інстанції.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська