Справа № 2-1776/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко,

за участю секретаря - Л.Л. Григорович

розглянувши цивільну справу у відкритому судовому засіданні в залі Солом'янського районного суду м. Києва за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, просила суд, з урахуванням збільшених позовних вимог, визнати недостовірними розповсюджені відповідачами відомості про вчинення позивачем дій щодо розголошення і розповсюдження про відповідачів недостовірних відомостей, а саме: складення, підписання, шляхом підроблення підпису ОСОБА_8, та направлення на адресу Президенту України, Генеральному прокурору України, Голові Служби безпеки України, Міністра інфраструктури України, Голові Національного агентства України з питань державної служби, колективної скарги працівників Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті від 19 червня 2013 року; визнати неправомірними дії відповідачів щодо розповсюдження відомостей про вчинення ОСОБА_1 дій щодо розповсюдження недостовірних відомостей про відповідачів та складення, підписання, шляхом підроблення підпису ОСОБА_8 та направлення на адресу Президенту України, Генеральному прокурору України, Голові Служби безпеки України, Міністру інфраструктури України, Голові Національного агентства України з питань державної служби, колективної скарги працівників Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті від 19 червня 2013 року, а саме через: звинувачення в присутності трудового колективу Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті у вчиненні ОСОБА_1 вищезазначених дій; вилучення та направлення для проведення почеркознавчого дослідження (від 12.08.2013) Київському науково-дослідному інституту судових експертиз документів особової справи ОСОБА_1, що зберігаються в кадровій службі Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті; зобов'язати відповідачів публічно вибачитися перед ОСОБА_1 в присутності співробітників Укрморрічінспекції за поширення стосовно неї недостовірної інформації щодо складення, підписання та розповсюдження колективної скарги від 19.06.2013; стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60000 грн 00 коп; стягнути з відповідачів, понесені ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі, судовий збір за подання позову про захист честі, гідності та ділової репутації, та 16000 грн витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працює в галузі морського та річкового транспорту з 2000 року. На посаді начальника відділу обліку документів Управління аналітичного забезпечення роботи Голови Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті (далі-Укрморрічінспекція) та міжнародного співробітництва з 2011 року. За весь період роботи вона жодного разу не притягувалася до дисциплінарної відповідальності, користується повагою серед співробітників та підлеглих. Позивач зазначила, що 26 липня 2013 року наказом голови Укрморрічінспекції їй було і оголошено догану за неналежну організацію та невиконання своїх посадових обов'язків щодо обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять конфіденційну інформацію, що є власністю держави. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2013 було скасовано п.1 Наказу Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті від 26.07.2013 № 369 «про дисциплінарне стягнення» в частині оголошення догани ОСОБА_1, чим доведено незаконне притягнення керівництвом Укрморрічінспекції до дисциплінарної відповідальності позивача. Позивачем відзначено, що відповідачами по справі було подано позов до Святошинського районного суду м. Києва про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому ОСОБА_1 звинувачують у написані колективної скарги на дії посадових осіб Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті від 19.06.2013, яка надійшла на адресу Адміністрації Президента України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства інфраструктури та Національного агентства України з питань державної служби. Як стало відомо позивачу, комісією Міністерства інфраструктури України була проведена перевірка фактів, викладених у колективній скарзі від 19.06.2013, в написанні якої звинувачують ОСОБА_1 Відповідно до проведеної перевірки складений акт, де обставини, які викладені в колективній скарзі знайшли своє підтвердження, а саме: велика плинність кадрів, запізнення на робоче місце, неправомірне нарахування заробітної плати та інше. Тому позивач вважає, що звинувачення її зі сторони відповідачів є неправомірним, незаконним та таким, що не мають під собою правового підґрунтя, а відповідно такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію та містять у собі ознаки злочину такого, як наклеп. Також позивачем зазначено, що проти неї були вчинені незаконні дії зі сторони посадових осіб Укрморрічінспекції, а саме було зроблено звернення до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо проведення почеркознавчого дослідження відповідності оригінальних підписів підписам зазначених у скарзі від 19.06.2013. Лист на проведення експертного дослідження підписувався головою Укрморрічінспекції ОСОБА_2 Для проведення зазначеного дослідження були надані зразки підпису ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_1, на той час з прізвищем ОСОБА_1 Як вбачається з переліку документів зі зразком підпису ОСОБА_11 надано наступні документи: заява від 03.03.2012, заява від 01.11.2011, заява від 12.03.2012, лист від 01.11.2011, декларація за 2011 рік, декларація за 2012 рік, заява від 05.12.2011, автобіографія та інше. Чому саме надавалися документи з підписами ОСОБА_1 та нікого іншого з працівників Укрморрічінспекція позивачу є незрозумілим, та вказує на те, що відповідачі хочуть ввести суд в оману та таким чином виразити свою особисту неприязнь до ОСОБА_1, принизити її як кваліфікованого працівника, осоромити ділову репутацію перед підлеглими. Також позивачем відзначено, що всі документи, які надавалися до КНДІСЕ знаходяться в управлінні кадрової роботи Укрморрічінспекції, начальником якого є ОСОБА_3, заступником начальника управління кадрової роботи є ОСОБА_4 Отже, вважає, що надання управлінням кадрової роботи Укрморрічінспекції без її згоди документів з особової справи на експертне дослідження, а це безпосередньо автобіографія, де вказано сімейний стан, національність та інше, яка є конфіденційною інформацією було порушено конституційні права позивача. Таких висновків і дійшла комісія Міністерства інфраструктури України при проведенні перевірки на звернення ОСОБА_1, які викладені в акті від 05.09.2013. Крім того, позивач вважає, що експертне дослідження, яке було проведено за зверненням Укрморрічінспекції також викликає сумніви у своїй законності, так як жодного з перелічених документів, що були надані до КНДІСЕ не відповідають вимогам, а саме немає жодного документу датованого 2013 роком, не було взято вільного зразка почерку ОСОБА_1, без її згоди надавалися документи, які містять конфіденційну інформацію. Тому позивач вважає, що посилання відповідачів на експертне дослідження є неправомірним для звинувачення позивача у написанні скарги та таким, що не відповідає дійсності. Серед іншого, позивачем зазначено, що у зв'язку з тим, що до ОСОБА_1 безпідставно подано позов до суду відповідачами, вона знаходиться у постійному нервовому напруженні, знаходилася на лікарняному, так як від переживань у неї підвищувався тиск. На роботі постійно відчуває дискомфорт перед колегами, що сильно її пригнічує. Погіршення стану здоров'я підтверджується також зверненням до лікарні, викликами швидкої допомоги ОСОБА_1 Позивачка вказала, що постійно знаходиться під наглядом лікаря, оскільки в неї був ризик гіпертонічного кризу II ступеню. Факт звернення за допомогою до лікарів зафіксовано в медичній картці ОСОБА_1 Зазначила, що всі ці обставини завдають їй великої моральної шкоди, яку оцінила в 60000 грн та яку просить стягнути солідарно з відповідачів.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали збільшені позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, при цьому посилалися на вищевикладені обставини.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 та їх представник, який також діє в інтересах ОСОБА_5 в ході розгляду справи заперечували проти задоволення позову в повному обсязі.

Інші відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Від відповідача ОСОБА_5 надійшли письмові заперечення по справі, згідно яких вона вважає позовну заяву необґрунтованою, вимоги в ній незаконними та такими, що не можуть бути задоволенні на підставі наступного. Відповідач ОСОБА_5 зазначила, що 19.06.2013 на адресу Адміністрації Президента України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства інфраструктури України та Національного агентства України з питань державної служби направлено скаргу на дії посадових осіб Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті. Скаргу складено, нібито, від імені колективу Укрморрічінспекції та, нібито, незаконно звільнених працівників: ОСОБА_8, ОСОБА_21., ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_9 та ОСОБА_14 Більш того, навпроти прізвищ ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у скарзі стояли підписи. ОСОБА_5 вважає, що дана скарга колективом Укрморрічінспекції та особами, прізвища яких містяться в ній, не складалася, підписи, які стоять навпроти двох прізвищ (ОСОБА_8 та ОСОБА_22.) не належать їх власникам, з чого випливає, що вони підроблені. Дана скарга паплюжить та ганьбить ім'я Укрморрічінспекції як органу виконавчої влади в цілому, так і кожного її працівника окремо тощо. Укрморрічінспекція листом від 24.07.2013 №1511-4/07.1/44-13 звернулася до КНДІСЕ про проведення почеркознавчої експертизи відповідності оригінальних підписів підписам, зазначених у скарзі та у додаток до вказаного листа були надані вільні зразки підписів ОСОБА_9, ОСОБА_8, як осіб, від імені яких написана скарга. Однак, згідно особисто написаних заяв ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від 04.07.2013, підписи яких містяться у скарзі, скарга ними не підписувалась, підписи є підробленими. Після проведення порівняльного аналізу підписів працівників Укрморрічінспекції було виявлено, що найбільш подібним до підписів у скарзі є зразок підпису ОСОБА_1 Тому, для проведення почеркознавчої експертизи також надані вільні зразки підписів саме ОСОБА_1 та перед їх направленням її в усній формі в присутності ряду працівників було повідомлено про це, на що у свою чергу ОСОБА_1 зазначила: «Робіть, що вважаєте за потрібне». Враховуючи, що форма надання згоди не визначена, її висловлювання вважалось наданням відповідної згоди. Також відповідачем зазначено, що на експертне дослідження були надані вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1, що містяться на документах, написаних останньою власноруч, а не відомості про неї, які б стали предметом дослідження та подальшого використання. Більш того, документи, що надані для дослідження були повернуті після проведення експертизи, що підтверджується наявністю на них відповідних відміток. Отже, відповідач вважає, що в даному випадку поширення персональних даних про особу не відбулося, оскільки відповідно до ст.14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу, тому права позивача, перераховані в позовній заяві, не були порушені відповідачами жодним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення позову без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 22.04.2013 згідно наказу №172-к ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) займає посаду начальника відділу обліку документів Управління аналітичного забезпечення роботи Голови Укрморрічінспекції та міжнародного співробітництва, про що свідчить копія трудової книжки ОСОБА_1 (том 1 а.с.105-113).

На адресу Президента України, Генерального прокурора України, Служби безпеки України, Міністерства інфраструктури України та Національного агентства України з питань державної служби було направлено скаргу від 19.06.2013 на дії посадових осіб Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті. У скарзі зазначено, що вона підписана колективом Укрморрічінспекції та звільненими працівниками, серед іншого, напроти прізвищ: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 містились підписи (том 1 а.с.31).

В матеріалах справи міститься акт Міністерства інфраструктури України від 12.07.2013, де в результаті перевірки було встановлено, що в Укрморрічінспекції не забезпечено єдиного підходу для визначення рівня оплати праці її працівників та допускаються випадки необґрунтованого та безпідставного нарахування, розподілу та виплати заробітної плати окремим державним службовцям керівного складу, при цьому, що у цьому центральному органі виконавчої влади існує проблема набору кваліфікованого інспекторського складу, в тому числі в регіонах, через низький рівень оплати праці (в межах загально доведеного фонду оплати праці з Державного бюджету) (том 1 а.с.12-19).

Судом також встановлено, що наказом Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті №369 від 26.07.2013 про дисциплінарне стягнення начальнику відділу обліку документів Управління аналітичного забезпечення роботи Голови Укрморрічінспекції та міжнародного співробітництва Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті ОСОБА_1 оголошено догану за неналежну організацію та невиконання своїх посадових обов'язків щодо обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять конфіденційну інформацію, що є власністю держави (том 1 а.с.8).

Відповідно до висновку КНДІСЕ експертного дослідження №7676/8082/13-32 від 12.08.2013, який був складений за вимогою Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті Укрморрічінспекції від 24.07.2013, підпис від імені ОСОБА_9 у графі «Колектив Укрморрічінспекції та звільнені працівники» у рядку ОСОБА_9 на другому аркуші скарги від 19.06.2013 виконаний рукописним способом кульковою ручкою без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_8 у графі «Колектив Укрморрічінспекції та звільнені працівники» у рядку ОСОБА_8 на другому аркуші скарги від 19.06.2013 виконаний рукописним способом кульковою ручкою без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_9 у графі «Колектив Укрморрічінспекції та звільнені працівники» у рядку ОСОБА_9 на другому аркуші скарги від 19.06.2013 виконаний не ОСОБА_9, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_8 у графі «Колектив Укрморрічінспекції та звільнені працівники» у рядку ОСОБА_8 на другому аркуші скарги від 19.06.2013 виконаний ОСОБА_11. Встановити, чи виконано досліджуваний підпис від імені ОСОБА_9, або іншою особою, - не виявилось можливим (том 1 а.с.36-47).

Згідно акту Міністерства інфраструктури України від 05.09.2013, з урахуванням інформації, викладеній у доповідній записці начальника відділу обліку документів Управління аналітичного забезпечення роботи Голови Укрморрічінспекції та міжнародного співробітництва Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті ОСОБА_1, зареєстрованої у Мінінфраструктури України 27.08.2013 за №42357/0/7-13, за результатами проведеної перевірки було встановлено, що Головою Укрморрічінспекції та посадовими особами кадрової служби Укрморрічінспекції при передачі персональних даних ОСОБА_1 до КНДІСЕ було порушено вимоги ст.ст.19 та 32 Конституції України, ст.302 ЦК України, ст.11 ЗУ «Про інформацію», ст.14 ЗУ «Про захист персональних даних», ст.10 ЗУ «Про державну службу», постанов Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №731 та від 11.01.2012 №16, а наслідком цієї неправомірної передачі персональних даних стало порушення законних прав та свобод одного з працівників Укрморрічінспекції - начальника відділу обліку документів Управління аналітичного забезпечення роботи Голови Укрморрічінспекції та міжнародного співробітництва Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті ОСОБА_1 При застосуванні до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани посадовими особами Укрморрічінспекції Укрморрічінспекцією порушено вимоги ст.149 КЗпП України та, відповідно, ст.10 ЗУ «Про державну службу» (том 1 а.с.20-30).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2013 по справі №826/17036/13-а скасовано п.1 Наказу Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті від 26.07.2013 №369 «Про дисциплінарне стягнення» в частині оголошення догани ОСОБА_1 (том 1 а.с.9-11).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014 апеляційну скаргу Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2013 - без змін (том 1 а.с.95-97).

В матеріалах справи міститься довідка Пункту невідкладної медичної допомоги від 15.09.2013 про звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою (том 1 а.с.51), а також витяги з медичної карти ОСОБА_1 від 05.12.2013 та 06.12.2013, з яких вбачається про погіршення самопочуття ОСОБА_1 та те, що остання була взята «Д» облік (том 1 а.с.48-49).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.04.2014 позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_7 про захист честі, гідності та ділової репутації залишено без задоволення. Рішення чинності не набрало станом на 22.04.2014 (том 1 а.с.98-104).

В матеріалах справи наявні надруковані письмові пояснення Голови Укрморрічінспекції ОСОБА_2 стосовно питань, викладених у доповідній записці ОСОБА_1, адресовані Голові Комісії, начальнику Управління персоналу ОСОБА_15, де ОСОБА_2, серед іншого, зазначено, що ним було лише проінформовано ОСОБА_1, що в установленому порядку буде прийнято рішення щодо можливого звернення Укрморрічінспекції (її колективу) до правоохоронних та судових органів за захистом порушених законних прав та інтересів, у тому числі стосовно захисту честі, гідності та ділової репутації. Також зазначено, що беручи до уваги, що ОСОБА_1 написано доповідну, в якій викладено інформацію, яка не відповідає дійсності, ОСОБА_2 вважає, що це є її намагання уникнути осудження з боку колективу Укрморрічінспекції (том 2 а.с.5-7).

Також згідно надрукований письмових пояснень В.о.начальника Управління правового забезпечення Укрморрічінспекції ОСОБА_5 адресованих Голові комісії, начальнику Управління персоналу ОСОБА_15 вбачається, що щодо звільнення начальника відділу ОСОБА_1 зазначено, що їй було задане питання, як вона збирається працювати в колективі, який вона зганьбила написанням скарги від його імені і як вона в подальшому зможе дивитися в очі працівникам Укрморрічінспекції. Дане питання обумовлене виключно моральними, етичними засадами та питанням людяності у взаємовідносинах між працівниками. Щодо направлення висновку до правоохоронних органів ОСОБА_5 було повідомлено, що Головою Укрморрічінспекції ОСОБА_2 було лише зазначено, що у зв'язку з тим, що він обурений ситуацією, що склалася навколо колективу Укрморрічінспекції та інспекції в цілому, та тим, що скаргою заплямовано їх репутацію, він буде вирішувати питання щодо можливого звернення від імені Укрморрічінспекції до правоохоронних та судових органів, у зв'язку з тим, що кожна особа (фізична або юридична) має право звертатися в установленому порядку за захистом своїх порушених законних прав та інтересів, про що начальника Відділу ОСОБА_1 і було поінформовано. Крім того, ОСОБА_5 зазначено, що про проведення експертного дослідження за результатами проведення почеркознавчого дослідження начальника Відділу ОСОБА_1 попереджалося завчасно (приблизно 24.07-25.07.2013), в присутності першого заступника Голови Укрморрічінспекції ОСОБА_17 та головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції ОСОБА_18, начальника Управління аналітичного забезпечення роботи Голови Укрморрічінспекції ОСОБА_6 та неї (том 2 а.с.8-9).

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст.3, 28).

Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За правилами ст.ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Разом з тим, згідно ст.1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Верховний суд України у п.19 своєї постанови від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказав, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний суд наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції з прав людини.

Відповідно до ст.30 ЗУ "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду», суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права.

Так, ст.10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997), що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією.

Враховуючи наведену статтю 10 Європейської Конвенції з прав людини, Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Разом з тим, інформація щодо позивача, відповідно до вказаних положень не є недостовірною, оскільки вказана інформація стосується тільки особи позивача, та не доведено, що така інформація порушує право позивача на повагу до гідності, честі та ним не доведено, що відбулось поширення такої інформації.

Суд не приймає як належний та допустимий доказ по справі висновок КНДІСЕ експертного дослідження №7676/8082/13-32 від 12.08.2013, який був складений за вимогою Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті Укрморрічінспекції від 24.07.2013, у зв'язку з тим, що експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку у передбаченому чинним законодавством порядку.

Крім того, відповідно до ст.277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Оскільки інформація, яку просить визнати позивач недостовірною, містить оціночні судження відповідно до ст.277 ЦК України - використані висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, так як мають характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій тощо), то такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності позивача.

Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведений факт порушення його особистого немайнового права, завдання такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням немайнового права та моральною шкодою відповідно до ст.280 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів того, що відповідачами була поширена недостовірна інформація, що принижує честь, гідності, ділову репутацію позивача, не доведено яким відповідачем та в чому саме порушено права позивача, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу у розмірі 16000 грн 00 коп. суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч.1, 3 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 86 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

15 листопада 2013 року між адвокатом ОСОБА_19 та клієнтом ОСОБА_1 було укладено договір про надання правових послуг адвоката №32/13 (том 1 а.с.52)

31 березня 2014 року між адвокатом Гордієнко Л.В. та клієнтом ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги (послуг адвоката) (том 1 а.с.156).

Відповідно до акту від 29.04.2014 про надання послуг (виконання робіт) відповідно до договору про надання правової допомоги (послуг адвоката) від 31.03.2014 клієнтом повністю прийнято послуги з надання правової допомоги (послуг адвоката) в частині представництва і захисту інтересів клієнта (як відповідача) у справі Святошинського районного суду м. Києва №759/14983/13-ц про захист честі, гідності та ділової репутації на суму 4000 грн (том 1 а.с.156 а).

В матеріалах справи містяться копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 26.02.2014 на суму 9000 грн 00 коп. на підставі договору №32/13 про надання правових послуг адвоката ОСОБА_19, копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 19.05.2014 на суму 3000 грн 00 коп. на підставі договору про надання правової допомоги від 31.03.2014 послуг адвоката Гордієнко Л.В., копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 24.04.2014 на суму 4000 грн 00 коп. на підставі договору про надання правової допомоги від 31.03.2014 послуг адвоката Гордієнко Л.В. та акту від 29.04.2014 про надання послуг (виконання робіт) (том 1 а.с.158), а також звіти про послуги, надані адвокатом Гордієнко Л.В. згідно із договором про правову допомогу від 31.03.2014, укладеним з ОСОБА_1 за період з 31.03.2014 по 15.04.2015 на загальну суму 8800 грн 00 коп.

У відповідності до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із зазначеною вище нормою склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Між тим, в порушення ч.1 ст.60 ЦПК України позивачем не надано суду погодинного розрахунку фактично наданих та отриманих послуг (наданні правової допомоги), у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 16000 грн 00 коп. також не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 79, 84, 86, 88, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, ст.ст.16, 277, 280 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Закону України «Про інформацію», суд-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка його оскаржує протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Г.О. Козленко