Справа №442/2199/15-ц
Провадження №2/442/903/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді : Крамара О.В.

при секретарі : Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Дрогобицької райдержадміністрації визначення місця проживання дітей,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що 07 жовтня 2004 року в Доброгостівській сільській раді Дрогобицького району, вона зареєстрували шлюб з ОСОБА_2, після одруження вони стали проживати в будинку батьків відповідача там же в с.Доброгостів. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

В силу певних обставин вони шлюб розірвали, ще до розірвання шлюбу вони, за взаємною згодою, вирішили, що старший син ОСОБА_3 буде проживати з батьком, а молодший ОСОБА_4 з нею. Справа в тому, що вона одна не могла в повній мірі забезпечити двох дітей матеріально та доглядати за ними. Тим більше, що ще до розірвання шлюбу вона пішла з будинку відповідача жити до своєї тітки, яка одна і має власний будинок, бо в будинку матері живе її рідна сестра з своєю сім»єю.

Їхня домовленість з відповідачем про місце проживання дітей тривала недовго, почастішали випадки, коли відповідач без її згоди став забирати зі школи сина ОСОБА_4 до себе додому і той там міг бути кілька днів. На її запитання по телефону для чого він так робить і настроює дитину проти неї /бо син після таких відвідин казав їй, що вона погана бо так каже тато/ відповідач відповідав, що він батько і що як захоче то так і буде вести себе з дітьми. Коли він в черговий раз привів сина додому то так і заявив тітці, що взагалі забере сина ОСОБА_4 до себе додому і їй не віддасть.

Тому вона зрозуміла, що потрібно їй звертатися до суду, щоб через судове рішення визначити місце проживання дітей, бо відповідач самоправно не дотримується попередніх домовленостей про місце їх проживання.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав повністю та не заперечував щодо їх задоволення.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дрогобицької райдержадміністрації Поліщук Роксолана Ігорівна в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснивши, що так буде краще для дітей, а орган опіки та піклування діє виключно в інтересах дітей.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 6, 7)

Нормою ст. 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до вимог ст.ст. 151, 153 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання інших осіб обирати форми і методи виховання дитини, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, а також мають право на спілкування з дитиною. Частиною 2 ст. 155 СК України закріплено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст. 157 СК України, той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той а батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, яки проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорам України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватись максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право і рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім'я природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність з створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Таким чином вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Враховуючи те, що сторони досягли між собою згоди щодо визначення місця проживання дітей, а також системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності свідчать про те, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 157, 160, 161 СК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визначити місце проживання дітей:

· сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з мамою ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1;

· сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Крамар О.В.