Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2015 р. м. Одеса.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Погрібного М.О.

При секретарі Олійник О.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №14, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1, 01 липня 2015 року, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову, він посилався на те, що квартира АДРЕСА_2, загальною площею 34,8 кв./м., житловою площею 18,7 кв./м., належить йому на праві власності на підставі договору-купівлі продажу від 20 квітня 2002 року, яку він придбав у свою особисту власність та зареєстрував в КП «Одеське МБТІ та РОН». З 27 березня 2009 року по 23 липня 2014 року, він проживав в належній йому квартирі у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 Під час спільного проживання у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 25 грудня 2011 року, за його згодою, на його жилій площі були зареєстровані, як проживаючі члени сімї, дружина ОСОБА_2, її син від першого шлюбу ОСОБА_3 та їхній спільний син ОСОБА_4, де вони проживали усі разом.

В липні 2014 року він шлюбні відносини з ОСОБА_2 припинив і рішенням Суворовського районного суду м. Одеси шлюб між ними був розірваний. В кінці вересня 2014 року відповідачі забрали усі належні їм речі і пішли з його квартири на інше місце проживання, де проживають по теперішній час. Йому доводиться по теперішній час платити усі комунальні послуги у розмірах, виходячи з розрахунку зареєстрованих на його жилій площі осіб, чим порушуються його права власника. Оскільки в добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстраційного обліку по його квартирі, просив його позовні вимоги задовольнити на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України та ст. 405 ч.2 ЦК України.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що дійсно, ОСОБА_2 проживала з позивачем ОСОБА_5 однією сімєю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2000 року. А 27 березня 2009 року вони свої шлюбні відносини зареєстрували в органах РАЦС. Під час спільного проживання, у 2002 році вони придбали квартиру АДРЕСА_3, де стали постійно проживати всією сімєю та зареєструвалися в ній. 23 січня 2013 року ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_4, який також був зареєстрований, як проживаючий в зазначеній вище квартирі.

Спочатку відносини між ними і позивачем були нормальними, сімейними. А потім позивач став зловживати спиртними напоями, що призвело до розраду сімейних відносин і 23 липня 2014 року, за позовною заявою ОСОБА_2 їхній шлюб був розірваний. Через деякий час за рішенням суду з позивача були стягнуті аліменти на неповнолітнього сина. Після розірвання шлюбу та стягнення аліментів, позивач, зловживаючи спиртними напоями, став постійно скандалити, ображати їх, створювати неможливі умови для проживання в квартирі і в кінці вересня 2014 року силоміць вигнав їх з маленьким сином та відповідно братиком, з квартири. Вони були вимушені зняти інше житло, де проживають по теперішній час, не маючи іншого житла. Оскільки вони не проживають на спірній жилій площі з поважних причин, у звязку з перешкоджанням цьому позивачем, і менше ніж чим рік, просили в задоволені позовних вимог відмовити.

Вислухав сторони, свідків, вивчив матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні та досліджених доказів, позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2, загальною площею 34,8 кв./м., жилою площею 18,7 кв./м., на праві власності належить позивачу ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 20 квітня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6Ю, та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 02 липня 2002 року за №331, в книзі №433пр., на сторінці 143 (л.с. №6).

27 березня 2009 року, позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, з якою проживав в зазначеній вище квартирі однією сімєю, ще до реєстрації шлюбу, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, що в судовому засіданні підтвердили сторони по справі та свідки, а саме: двоюрідна сестра позивача, ОСОБА_7 та син відповідачки, ОСОБА_8.

Під час спільного проживання, 23 січня 2013 року у позивача і відповідачки народився син ОСОБА_4 (л.с. №11).

В квартирі АДРЕСА_4 стали проживати і бути зареєстрованими: позивач, ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_2, їх спільний син ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 від першого шлюбу ОСОБА_3, що підтверджується довідкою №959 від 16 червня 2014 року, виданого КП «ЖКС «Північний» (л.с. №9).

23 липня 2014 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свої шлюбні відносини розірвали, припинивши жити однією сімєю, як чоловік та жінка, що підтверджується рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, яке набрало законної сили (л.с. №10).

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 став влаштовувати відповідачам скандали, вимагати покинути належну йому квартиру і в кінці вересня 2014 року вигнав їх та неповнолітнього сина з квартири АДРЕСА_1, що в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, недовіряти свідченням яких, у суду немає підстав.

Згідно ст. 156 члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які

проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить,

користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 с. 405 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

2. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачі, як колишні члени сімї власника квартири ОСОБА_1, не втратили право користування належною йому жилою площею в квартирі АДРЕСА_1, оскільки вони в зазначеній квартирі не проживають із поважних причин і менше ніж рік.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги в позовній заяві, посилаючись на норми ст. ст. 71, 72 ЖК України, оскільки зазначені норми права не регулюють виниклі між сторонами спірні правовідносини. Зазначені норми права регулюють правовідносини, які виникають між власниками державного чи відомчого житлового фонду, наймачем та його членами сімї.

Також суд не приймає до уваги доводи позивача в обґрунтування його позовних вимог з посиланням на акти про не проживання відповідачів на спірній жилій площі, від 20 грудня 2014 року, складеного ОСОБА_9 та від 19 червня 2015 року, складеного ОСОБА_10, оскільки з цих актів видно, що вони зафіксували факт не проживання та не знаходження відповідачів в квартирі АДРЕСА_1 саме в зазначені вище конкретні дні, а не період не проживання та причини не проживання.

При таких обставинах позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10. 11. 60, 212-215 ЦПК України, ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилою площею в кварті №28, будинку №22-А по вулиці Генерала Бочарова у м. Одесі відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів через Суворовський районний суд м. Одеси.

Суддя: