Справа № 524/3756/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2015 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука, Полтавської області у складі:

головуючого судді Предоляк О.С.,

за участі: секретаря Коваль Т.М.,

розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Октябирського районного суду міста Гродно Республіки Білорусії від 10 березня 2014 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

На адресу суду через Головне управління юстиції у Полтавській області надійшло клопотання від ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Октябирського районного суду міста Гродно Республіки Білорусії від 10 березня 2014 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних законних підстав.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 396 ЦПК України у такому клопотанні може бути відмовлено на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, доказ того, що сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення.

Статтею 17 Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам від 22.01.1993 року (м.Мінськ) визначено, що у відносинах один з одним при виконанні даної Конвенції установи юстиції Договірних сторін користуються державними мовами Договірних сторін або російською мовою.

Примусове виконання судового рішення відбувається з дотриманням ст. 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам від 22.01.1993 року (м.Мінськ) шляхом подання Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення, яке подається до компетентного суду Договірної сторони, де рішення підлягає виконанню.

До Клопотання має бути додано рішення чи його завірена копія та офіційний документ про те, що рішення набрало законної сили; докази належного повідомлення відповідача, який був відсутній в судовому засіданні, про судовий розгляд; документ, що підтверджує угоду сторін у справах договірної підсудності.

Згідно зі ст. 55 Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам від 22.01.1993 року (м.Мінськ) у наданні дозволу на примусове виконання рішення може бути відмовлено, якщо, зокрема, згідно законодавства Договірної сторони, на території якої має відбутись примусове виконання, справа відноситься до її підсудності; відсутній документ, який підтверджує угоду сторін про договірну підсудність; закінчився строк примусового виконання, передбачений законодавством Договірної сторони, суд якої виконує доручення.

З огляду на норми ст.ст. 20, 21 Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам від 22.01.1993 року (м.Мінськ) позови до юридичних осіб подаються до суду Договірної сторони на території якої знаходяться органи управління юридичної особи. Підсудність також може визначатись за письмовою угодою сторін.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 12 "Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України", коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, і вона оспорює цей факт, суд повинен з'ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших поданих сторонами доказів, а в необхідних випадках запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

Згідно ч. 1 ст. 53 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікованою Законом України № 240/94-ВР, клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Конвенції, до клопотання додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Клопотання не відповідає зазначеним вимогам, а саме: заявник не надав належно оформлений документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена.

Частинами 2, 3 і 4 ст. 394 ЦПК України передбачено, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);

3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи;

4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);

5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);

6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 396 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України та якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) в інших випадках, встановлених законами України.

Заявником до справи не долучено доказів про те, що ОСОБА_2. був належним чином повідомлений про розгляд справи, а саме до матеріалів подання долучено копію конверту по судову повістку відповідно до яких, ОСОБА_2. викликався до суду за адресо АДРЕСА_1 Білорусь- конверт повернутий до суду у звязку з виїздом останнього з вищевказаної адреси. Крім того? у клопотанні зазначено, що ОСОБА_2 проживає за адресою, ІНФОРМАЦІЯ_1, Відповідно до відповідей відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Полтавській області ОСОБА_2 зареєстрованим в Полтавській області не значиться. Конверти з повістками про виклик у судове засідання направлені за адресою зазначеною у клопотанні ( м. Кременчук,вул. Щорса 62-12) повертаються на адресу суду з відмітками про не проживання адресата за вказаною адресою, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 396 ЦПК України та п. 1 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» є підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Враховуючи викладене, клопотання не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Керуючись ст.10,11,60, 208-210, 390, 394, 396 ЦПК України, Конвенцією про визнання й виконання іноземних арбітражних рішень, укладеною у м. Нью-Йорку в 1958 році, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні клопотання відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5 (п'яти) днів з дня проголошення ухвали до Апеляційного суду Полтавської області.

У разі постановлення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 (п'яти) днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О.С. Предоляк