Ухвала

іменем україни

3 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового розслідування за касаційними скаргами ОСОБА_3 та Генеральної прокуратури України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року,

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що в період з 24 листопада 1999 року по

4 жовтня 2010 року відносно нього порушувались кримінальні справи, застосовувалось затримання, взяття під варту (40 днів), підписка про невиїзд, обшук, арешт майна, проводились неодноразові і численні слідчі дії, відбувались судові засідання, кінцевим результатом чого стало закриття кримінальної справи за відсутності в його діях складу злочину. Загальний термін, впродовж якого він перебував під слідством і судом, становить більше 13 років. Зазначав, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та суду йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 5 000 000 грн.

Посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 1167, 1176 ЦК України, просив позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня

2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 143 124 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі Генеральна прокуратура України просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що 10 березня 2000 року за ст. 86-1 КК України (в редакції 1960 року) слідчим слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим Селеметою Є.С. проти ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу за фактом розкрадання в 1995 році під час перебування його на посаді начальника капітального будівництва (УКБ) Держкомнацу АР Крим

4,8 млрд крб. Вказана справа була об'єднана в одне провадження з раніше порушеною за фактом розкрадання кримінальною справою за тією ж статтею.

25 лютого 2002 року його дії були перекваліфіковані зі ст.86-1 КК України(в редакції 1960 року) на ст. 364 КК України (в редакції 2001 року).

26 липня 2002 року ОСОБА_3 було притягнуто як обвинуваченого за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 та ч. 2 ст. 358 КК України.

13 березня 2000 року йому була обрана міра запобіжного заходу-підписка про невиїзд, а 20 березня 2000 року - міру запобіжного заходу змінено на утримання під вартою,7 липня 2000 року запобіжний захід було змінено з утримання під вартою на підписку про невиїзд.

Починаючи з 25 грудня 2002 року було складено обвинувальний акт за його обвинуваченням у скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191,

ч. 2 ст. 364, та ч. 2 ст. 358 КК України, який був затверджений заступником Генерального прокурора України та передано на розгляд до Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим, яким вказана справа була повернута Генеральному прокурору України для організації додаткового розслідування.

20 липня 2006 року обвинувальний акт за обвинуваченням його у скоєнні злочинів передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України було затверджено заступником Генерального прокурора України В.Шокіним і передано до Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим.

16 квітня 2009 року ухвалою Апеляційного суду АР Крим вирок Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 3 лютого

2009 року, яким ОСОБА_3 був виправданий, було скасовано і справу направлено на новий судовий розгляд.

Постановою Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 26 травня 2009 року кримінальна справа за його обвинуваченням була повернута прокурору АР Крим для додаткового розслідування.

Під час проведення додаткового розслідування неодноразово кримінальна справа припинялася у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, після чого знов розслідування поновлювалось.

Постановою слідчого Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в АР Крим від 4 жовтня 2010 року досудове слідство по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_3 за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч. 2 ст. 364 КК України було закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року) у зв'язку з відсутністю складу злочинів.

З матеріалів справи вбачається, що позов пред'явлено на підставі

ст. ст. 1167, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Приписами ч. 1 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, а ч. 7

ст. 1176 ЦК України передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду встановлюється законом.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», яким урегульовані правовідносини сторін визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода (п. 5 ст. 3 зазначеного Закону).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має застосовувати положення ч. 3 ст. 13 вказаного Закону, згідно яких таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» ОСОБА_3 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо нього вчинялися незаконні дії у вигляді незаконного порушення кримінальної справи, обрання міри запобіжного заходу підписка, обшук, арешт майна, проводились неодноразові і численні слідчі дії.

Збільшуючи розмір стягнутої на користь ОСОБА_3 моральної шкоди, апеляційний суд виходив із того, що розмір завданої останньому моральної шкоди визначається відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», однак у порушення вимог ст. ст. 213, 303, 316 ЦПК України визначаючи розмір шкоди, яка підлягає стягненню у сумі 143 124 грн не навів відповідний розрахунок. Стягнута апеляційним судом сума моральної шкоди є меншою, ніж передбачено законом.

Вищезазначене свідчить про те, що при визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, апеляційний суд всупереч вимогам ст. ст. 213, 316 ЦПК України невірно застосував матеріальний закон, що призвело до неправильного вирішення спору та в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та Генеральної прокуратури України задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

Т.О. Писана

О.В. Умнова