Єдиний унікальний номер 229/2986/15-ц
Номер провадження 2-о/229/56/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Гонтар А.Л.

при секретарі Костенко В. М.,

за участі заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу ,

в с т а н о в и в :

заявник ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду 10.08.2015 року із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу , в якої вказала, що 07 березня 2015 році помер її чоловік ОСОБА_2 Після його смерті залишилось спадкове майно -житловий будинок з надвірними будівлями № 162 по вул. Ульянівська, яке належало померлому на підставі договору дарування від 06 квітня 1962 року. Вона є спадкоємицею першої черги, але вона не може в наступний час оформити свої права на будинок, оскільки у договорі дарування від 06 квітня 1962 року помилково вказано прізвище її чоловіка "Шокало" замість "Шокола" .

Просить встановити факт належності ОСОБА_2 договіру дарування від 06 квітня 1962 року.

Встановлення цього факту має для ОСОБА_1 юридичне значення.

У судове засіданні заявник ОСОБА_1 з'явилася, підтримала заяву и просила її задовольнити.

Представник зацікавленої особи Дружківської міської ради в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення заяви не заперечує.

Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суда України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з усіма доповненнями та змінами) передбачено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої,

зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Суд може встанавлювати факт належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель

чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Суди розглядають справи про встановлення факту належності документу коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права.

Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них.

На підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати:

- особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй;

- спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав;

- прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК;

інші особи, які заінтересовані у встановленні факту.

Судом встановлено, що 07 березня 2015 року помер ОСОБА_2, що підтверджується актовим записом № 203 від 10 березня 2015 року (а.с.3) .

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно у вигляді будинку № 192 по вул. Ульянівська у м.Дружківка Донецької області, власником якого він був на підставі договору даруваня від 06 квітня 1962 року народждення (а.с.4-5)

Але, як вибачається з вищезазначеного договору дарування прізвище власника будинку помилково вказано "Шокало".

Встановлення факту належності договіру дарування ОСОБА_2 має для ОСОБА_1 юридичне значення.

Таким чином, суд вважає, що договір дарування від 06 квітня 1962 року про дарування "ОСОБА_3Г." будинку № 162 по вул. Ульянівська у м.Дружківка Донецької області належить ОСОБА_2.

Керуючись ст. 6,10, 256-259 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2, який помер 07 березня 2015 року в місці Дружківка Донецької області договіру-дарування від 06 квітня 1962 року, посвідченого державною нотаріальною конторою м.Дружківка МЮ УРСР зареєстрованого в реєстрі за № 972.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Суддя: А. Л. Гонтар