РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

Головуючої судді Кривич Ж.О.,

при секретарі Кулинич М.М.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за обєднаними в одне провадження

-позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та

-зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виділ їй та визнання за нею права власності на автомобіль, про стягнення половини суми грошового зобов»язання за договором позики, про визнання майна її особистою приватною власністю та про стягнення на її користь компенсації за частину спільного майна,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна автомобіля Міцубіші лансер, 2005 року виробництва.

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя (т.1, а.с. 69).

Ухвалою суду від 02 червня 2014 року позови були об»єднані в одне провадження (т.1, а.с. 113)

У подальшому позивачі неодноразово уточнювали та доповнювали свої позовні вимоги (т.1, а.с. 132, 136, 207-209, 210).

Остаточно ОСОБА_3 просив суд про таке: визнати спільним майном його та ОСОБА_4 автомобіль Міцубіші лансер, 2005 року виробництва, піскоструйний апарат «басик классик» №2945 вартістю 1 000,00 грн., керамічну плитку «Хераус Кюлцер» вартістю 13 000,00 грн., тример «ОСОБА_5 Модел Тримерс» вартістю 1 000,00 грн., полімерізатор вартістю 6 100,00 грн., вакуумний змішувач вартістю 6 250,00 грн. Виділити йому у власність полімерізатор та вакуумний змішувач, а ОСОБА_4 - все інше майно, стягнувши на його користь грошову компенсацію (т.2, а.с. 55).

Остаточні позовні вимоги ОСОБА_4 були такими: виділити їй у власність автомобіль Міцубіші лансер, 2005 року виробництва, вартістю 175 800,00 грн., стягнути з ОСОБА_3 на її користь половину суми грошового зобов»язання за договорами позики в сумі 87 900,00 грн., визнати піскоструйний апарат «басик классик» №2945 вартістю 1 000,00 грн., керамічну плитку «Хераус Кюлцер» вартістю 13 000,00 грн., тример «ОСОБА_5 Модел Тримерс» вартістю 1 000,00 грн. її особистим майном як приватного підприємця, виділити у власність ОСОБА_3 муфельну піч, вакуумний змішувач, полімерізатор, ливарну установку загальною вартістю 24 500,00 грн., стягнувши з нього на її користь 12 500,00 грн. (т.2, а.с. 12-13).

В судовому засіданні ОСОБА_3 свої вимоги підтримав. Суду пояснив, що про боргові зобов»язання ОСОБА_4 перед свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дізнався тільки в судовому засідання, і насправді спірний автомобіль вони купили за гроші, позичені у його родича ОСОБА_8 У заявлених до нього вимогах просив відмовити.

ОСОБА_4 пояснила, що колишній чоловік не мав постійної роботи та доходів, сім»ю фактично утримувала вона. Вважала, що частина обладнання, необхідного для виготовлення зубних протезів, належить їй як приватному підприємцю, і тому поділу між сторонами не підлягає. Спірний автомобіль вони купили за кошти, які вона взяла у борг у свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і досі не повернула.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт передання ними у борг подружжю ОСОБА_4 грошових коштів на придбання автомобіля, які їм до цього часу не повернуті.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що на прохання ОСОБА_4 від дав подружжю гроші в сумі 12 500,00 євро і 1000,00 доларів США на придбання автомобіля Міцубіші. ОСОБА_3 повернув йому половину суми боргу, а ОСОБА_4 ні.

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_3 повернув їй ливарну установку і муфельну піч, у той час як поділу підлягає інша муфельна піч, яка була у власності подружжя.

Свідок ОСОБА_11 В.В. підтвердив, що допомагав подружжю продати будинок; знає, що гроші вони поділили приблизно порівну з умовою, що ОСОБА_3 не буде претендувати на автомобіль.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи:

ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Ганжа) ОСОБА_12 уклали шлюб 06 червня 1997 року (т.1, а.с. 23). Спільних дітей подружжя не мало; у родині виховувалась дочка чоловіка від іншого шлюбу. 05 січня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано (т.1, а.с. 22).

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за фахом є зубними техніками, мають відповідну освіту. На час фактичного припинення ними спільного проживання січень 2012 року подружжя мало у власності житловий будинок з господарськими будівлями по провулку Набережному, 9/37 у м. Кременчуці, автомобіль Міцубіші лансер, 2005 року виробництва, та спеціальне обладнання, необхідне у їх професійній діяльності.

14 травня 2013 року ОСОБА_4 за згодою чоловіка продала будинок, а гроші сторони поділили: за версією ОСОБА_4 - порівну з умовою, що ОСОБА_3 не буде претендувати на автомобіль; за версією ОСОБА_3 - він отримав меншу частку і готовий був не ділити автомобіль, якщо ОСОБА_4 поверне ОСОБА_9 половину їхнього боргу.

Частина професійного обладнання залишилася у ОСОБА_3, частину забрала ОСОБА_4 Після тривалих суперечок і перемовин, призначення судом товарознавчої експертизи, проведення якої ОСОБА_4 не оплатила і для дослідження експерту обладнання не надала, сторони нарешті погодили вартість обладнання.

Так, ОСОБА_4 заявила, що у зв»язку із матеріальними складнощами вона у січні 2015 року продала піскоструйний апарат «басик классик» №2945 за 1 000,00 грн., керамічну плитку «Хераус Кюлцер» за 13 000,00 грн., тример «ОСОБА_5 Модел Тримерс» за 1 000,00 грн. ОСОБА_3 погодився врахувати під час поділу зазначене майно за такою вартістю. Він також погодився, що полімерізатор та вакуумний змішувач, які знаходяться у нього, коштують відповідно 6 100,00 грн. та 6 250,00 грн. Водночас ОСОБА_3 просив виключити з розподілу муфельну піч вартістю 6 000,00 грн. та ливарну установку вартістю 6 150,00 грн., які спільним майном сторін не були, і які він повернув свідку ОСОБА_10

Автомобіль Міцубіші Лансер, 2005 року виробництва, був придбаний подружжям 25 січня 2011 року на ім»я ОСОБА_4 Сторони пояснили, що у грудні 2010 року ОСОБА_3 потрапив у ДТП, розбив автомобіль, необхідно було терміново купити інший, але грошей у родини не було.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по-різному пояснили джерело походження коштів на придбання автомобіля. У зустрічному позові (т.1, а.с. 65-70) ОСОБА_4 зазначала, що у квітні 2011 року вона взяла у позику у ОСОБА_6 10 000,00 доларів США, у ОСОБА_7 5 000,00 доларів США, і у квітні 2011 року ОСОБА_3 з ОСОБА_8 купили спірний автомобіль за 15 000,00 доларів США. В судовому засіданні вона уточнила, що автомобіль було придбано у січні 2011 року за гроші, які вона невеликими сумами позичала у інших людей в кого саме, вона не назвала. Потім у квітні 2011 року, щоб повернути ці борги, взяла гроші у борг у свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

ОСОБА_3 вважав, що автомобіль є спільним майном, оскільки договір позики з ОСОБА_8 укладався в інтересах сім»ї. ОСОБА_4 також вважала, що договори позики уклала в інтересах сім»ї, гроші до цього часу не повернула; автомобіль просила виділити їй, а з ОСОБА_3 на її користь стягнути половину отриманих нею у борг коштів 87 900,00 грн. Вона просила врахувати, що 27 липня 2013 року вона продала спірний автомобіль ОСОБА_13 за 60 897,00 грн (т.2, а.с. 8).

Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до частини 4 статті 65 Сімейного Кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Частина перша статті 71 СК України передбачає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності ( пункт 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства

при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,

визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Вирішуючи спір в частині поділу обладнання, суд виходить із такого: підстав для визнання піскоструйного апарату «басик классик» №2945 вартістю 1 000,00 грн., керамічної плитки «Хераус Кюлцер» вартістю 13 000,00 грн., тримера «ОСОБА_5 Модел Тримерс» вартістю 1 000,00 грн. майном приватного підприємця ОСОБА_4, а не спільним майном колишнього подружжя, немає. Таким видом підприємницької діяльності, як виробництво медичних і стоматологічних інструментів і матеріалів приватний підприємець ОСОБА_4 стала займатися тільки з 15 грудня 2011 року (т.2, а.с. 45-52), у той час, як спірне обладнання було придбане у 2002-2006 роках (т.1, а.с. 93-104, 138-185), коли приватний підприємець ОСОБА_4 займалася роздрібною торгівлею одягом.

Не підлягають поділу між сторонами ливарна установка та муфельна піч, оскільки це майно належить свідку ОСОБА_10 і було повернуто їй 10 серпня 2014 року ( т.1., а.с. 119). Доказів того, що предметом поділу є річ муфельна піч з іншими індивідуальними ознаками, суду не надано.

Належних та допустимих доказів того, що автомобіль придбано за гроші, отримані кимось із подружжя у борг, суду також не надано. Так, ОСОБА_3 свої пояснення підтверджує тільки показаннями свідка ОСОБА_9, а ОСОБА_4 ці обставини заперечує. Розписки ОСОБА_4 говорять про боргові зобов»язання, які виникли у неї у квітні 2011 року, у той час як автомобіль куплений у січні 2011 року. У розписках немає підпису ОСОБА_3 і немає інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про його обізнаність та згоду на укладення таких договорів в інтересах сім»ї. В судового засіданні також з»ясувалось, що ОСОБА_4, яка заявляє, що не повернула борги навіть частково, зберігає оригінали розписок у себе. Все це у сукупності викликає обгрунтовані сумніви у правдивості пояснень ОСОБА_4 щодо джерел отримання коштів на придбання автомобіля. ОСОБА_4, не повернувши борг кредиторам, не має права вимагати від ОСОБА_3 стягнення на свою користь половину суми грошового зобов»язання.

Як зазначалося, у липні 2013 року ОСОБА_4 продала автомобіль за 60 897,00 грн. Вартість продажу відповідала ринковій вартості, що підтверджується висновком автотехнічної експертизи від 28 березня 2014 року №П (станом на день надання висновку автомобіль коштував 67 833,33 грн.). Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи №92 від 10червня 2015 року (т.2, а.с. 28-30), вартість автомобіля визначена у 127 836,86 грн. Збільшення вартості автомобіля імпортного виробництва пояснюється тільки зміною курсу національної валюти по відношенню до долара США. Проте, при поділі суд виходить із ціни продажу автомобіля, оскільки доказів того, що ОСОБА_4 отримала за спірне майно більшу суму, немає. Договір купівлі-продажу автомобіля недійсним не визнано.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень статті 88 ЦПК України та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Судові витрати сторонам присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог; у бюджет з них підлягають стягненню недоплачені суми судового збору.

На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати, що спільним сумісним майном колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були автомобіль Міцубіші лансер, 2005 року випуску, вартістю 60 897,00 грн., піскоструйний апарат «басик классик» №2945 вартістю 1 000,00 грн., керамічна плитка «Хераус Кюлцер» вартістю 13 000,00 грн., тример «ОСОБА_5 Модел Тримерс» вартістю 1 000,00 грн., полімерізатор вартістю 6 100,00 грн., вакуумний змішувач вартістю 6 250,00 грн., а всього вартість їх спільного майна становить 88 247,00 грн., частка кожного з них 44 123,50 грн.

Поділити спільне майно між сторонами наступним чином:

Виділити ОСОБА_3 полімерізатор 6 100,00 грн., та вакуумний змішувач 6250,00 грн., а всього майна на суму 12 350,00 грн.

Виділити ОСОБА_4 автомобіль Міцубіші лансер, 2005 року випуску, вартістю 60 897,00 грн., піскоструйний апарат «басик класик» №2945 вартістю 1 000,00 грн., керамічну плитку «Хераус Кюлцер» вартістю 13 000,00 грн., тример «ОСОБА_5 Модел Тримерс» вартістю 1000,00 грн., а всього майна на суму 75 897,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 та решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в сумі 31 773,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 у бюджет недоплачений судовий збір в сумі 285,93 грн. та судові витрати на користь ОСОБА_4 в сумі 257,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 у державний бюджет недоплачений судовий збір в сумі 150,00 грн., та судові витрати на користь ОСОБА_3 в сумі 441,19 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя