ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 квітня 2015 року. справа № 174/150/15-ц

п/с 2/174/117/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця (ФОП) ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Акцент-Банк» про захист прав споживача шляхом визнання правочину недійсним,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 16.02.2015 р. , позивачка зазначила, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_1.

18.01.2015 року до неї у квартиру прийшли незнайома жінка і, відрекомендувавшись представниками виробника металопластикових конструкцій, запропонували провести ремонт балкону у вищезазначеній квартирі, встановивши на балконі цю металопластикову конструкцію. При цьому вона повідомили, що загальна вартість металопластикової конструкції буде складати 12920,00 грн. з виплатою нею цієї суми у розстрочку по 200,00 грн. щомісячно.

Потім ця жінка комусь зателефонувала і через 10 хв. прийшли три чоловіка які надали їй на підпис проект договору індивідуального номеру заказу GP-1788L від 18.01.2015 року, який вона підписала, однак з боку відповідача-1 ФОП ОСОБА_3 цей проект договору підписаний не був, а була тільки її печатка.

Після цього та сама незнайома жінка сказала, що для виконання договору індивідуального номеру заказу GP-1788L від 18.01.2015 року, їй необхідно укласти кредитний договір з відповідачем - 2, ПАТ «Акцент - Банк», № ABH0RG126510383.

Вона підписала вищезазначену заяву позичальника коштів у ПАТ «Акцент-Банк», однак, коли їй невідомі особи надали графік погашення кредиту за вищезазначеним договором, в якому було зазначено, що вона повинна сплачувати щомісячно на користь відповідача -2 майже по 360,00 грн., всього на суму 24960,30 грн., вона відмовилася від підписання цього графіку.

Позивачка вважає вищезазначений договір споживчого кредиту недійсним, як укладений із значними порушеннями закону, а договір індивідуального номеру заказу вважає взагалі неукладеним, приймаючи до уваги наступне.

Так договір індивідуального номеру заказу GP-1788L від 18.01.2015 року, який вона підписала, у свою чергу, з боку відповідача -1 є не підписаним, що робить його нікчемним (неукладеним) з огляду на припис ч.2 ст. 207 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином спірний договір індивідуального номеру заказу GP-1788L від 18.01.2015 року, на суму 12920,00 грн. є нікчемним, оскільки у ньому відсутній підпис відповідача-1.

При цьому також і вищезазначений спірний договір споживчого кредиту є недійсним, приймаючи до уваги наступне.

По - перше, він начебто укладений на виконання спірного договору індивідуального номеру заказу GP-1788L від 18.01.2015 року, який відповідно до вимог закону є неукладеним, і відповідно до якого вона від відповідача-1 ніяких матеріальних благ, обумовлених текстом договору - не отримала.

По - друге, відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 2 цієї статті вказується обов'язковість скріплення печаткою правочину, що укладається саме юридичною особою. Для правочину, який вчинюється фізичною особою чи фізичною особою-підприємцем, достатньо їхнього особистого підпису.

У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом.

У нашому випадку стороною по спірному кредитному договору виступає відповідач, юридична особа, у свою чергу, п.2 ч.1 ст.208 ЦК України прямо передбачає обов'язковість письмової форми договору укладеного між фізичною та юридичною особами, а належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідок недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України).

Однак спірний кредитний договір не можливо визнати укладеним у письмової формі з боку відповідача - 2, оскільки у ньому відсутній оригінал підпису посадової особи відповідача-2 уповноваженого на укладення спірного договору, та відсутній оригінал печатки цієї юридичної особи який би посвідчував підпис цієї посадової особи. Фотокопії підписів та печаток на спірному кредитному договорі з боку відповідача - 2, не надає цій фотокопії юридичну силу, оскільки згідно ч.3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. При цьому вона не укладала з відповідачем - 2 письмових документів у яких були б власноручні підписи посадових осіб відповідача-2 (одна з яких підписала спірний кредитній договір з допомогою факсиміле), і в яких би вона погодилася у подальшому у правостосунках з відповідачем - 2, щоб використовувалися саме факсимільні відтворення підписів цих осіб при підписанні угод, або листуванні.

Таким чином враховуючи відсутність письмової згоди сторін спірного кредитного договору на використання факсимільного відтворення підписів, в якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, можливо зробити висновок про недійсність цього договору.

До того ж, під час підписання спірного договору споживчого кредиту відповідачем -2 було використано факсимільне відтворення печатки банку, що суперечить ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, оскільки правочин, який вчиняє юридична особа скріплюється печаткою, і закон не дає право юридичним особам замість використання оригіналів печаток, використовувати їх зображення шляхом механічного копіювання. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Крім того, при підписанні спірного кредитного договору вона в силу того, що він надрукований дуже мілким шрифтом, і вона спочатку не розібрала, що відповідач - 2 зобов'язується перерахувати кошти в рахунок споживчого кредиту не відповідачу -1, а незрозумілій їй особі «ОСОБА_6» (що це за юридична або фізична особа у спірному кредитному договорі не зазначено), вона істотно помилилася відносно змісту цього спірного кредитного договору. При цьому, представник відповідачів 18.01.2015 року при підписанні нею договору споживчого кредиту приховала від неї той факт, що згідно спірного кредитного договору отримувачем коштів за її рахунок буде взагалі невідома їй особа, без імені та по батькові, з якою вона ніяких договорів не укладала, і яка ніяких зобов'язань перед нею не має.

Тобто безпідставно відповідач-2 повинний був перерахувати кошти за спірним договором споживчого кредиту невідомій їй «ОСОБА_6», а вона відповідно повинна повертати ці кошти відповідачу -2, при цьому нічого не отримавши від цієї «ОСОБА_6», і не маючи з нею ніяких договірних відносин.

Також вона звертає увагу суду, що відповідач-2 був повинний спочатку ознайомити її з повною інформацією про умови кредитування, а потім вже надавати їй бланк заяви-договору для отримання споживчого кредиту для підписання з її боку.

Однак на порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав їй, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору (що підтверджується відсутністю її підписів у графіку погашення кредиту та у довідці про умови кредитування), чим було порушено вимоги чинного закону. Дана підстава є самостійною підставою для визнання спірного кредитного договору недійсним, що підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, по цивільній справі № 6-26251св14 від 22.10.2014 року, якою залишено в силі рішення апеляційного суду Волинської області від 02 червня 2014 року.

Доказами правомірності її вимог є: спірні договори та додатки до них, показання свідків про виклик до суду яких вона надасть додаткову заяву.

Згідно пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів.

Згідно ч. 4 п. 7 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.".

Також, згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав.

Необхідні для вирішення справи докази можуть бути долучені до початку розгляду справи, зокрема у попередньому судовому засіданні, а недоведеність тієї чи іншої вимоги, чи відсутність доказів на підтвердження такої вимоги - може стати підставою для відмови в задоволенні позову при вирішенні справи по суті.

Відповідно до п.п.3,4,5,6 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. За змістом зазначеної норми саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. ЦПК не вимагає від позивача правового обґрунтування позову (посилання на норму права, яка регулює спірні правовідносини). Сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною.

Згідно ч.5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за місцем проживання споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Верховний Суд України в своєму листі від 01.04.2014р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» вказав: «вимоги ст. 16 ЦК і ст. 4 ЦПК стосовно того, що зазначені права та інтереси можуть захищатися лише способами, передбаченими законом або договором, призводять до відмови в захисті цих прав та інтересів у правовідносинах, для яких законом або договором не встановлено спосіб їх захисту.

Положення цих статей не узгоджуються зі ст. ст. 55, 124 Конституції України, норми яких поширюються на всі без винятку правовідносини, що виникають у державі, загальними принципами ст. 3 ЦК про право звернення до суду за захистом і не відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов'язковим для України. За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Відтак не можна погодитися з практикою судів, які відмовляють у позові у зв'язку з тим, що позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту, не встановлений законом або договором, для захисту права чи інтересу, що порушене, невизнане або оспорюється. У таких випадках слід виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.»

Такий підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК України знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 р. у справі N 6-20цс11.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», п.7 ст.5 Закону України «Про судовий збір», вона звільнена від сплати судового збору за подачу цього позову.

Керуючись ст.ст.3, 110 ЦПК України, ст.ст. 11,16,203,207,215,229,230 ЦК України, ст.ст. 4,21,22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка прохає:

1. Визнати нікчемним договір індивідуального номеру заказу GP-1788L від 18.01.2015 року, між нею та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3.

2. Визнати недійсним договір споживчого кредиту № ABH0RG126510383 від 18.01.2015 року між нею та ПАТ «Акцент-Банк».

В судове засідання позивачка не з'явилася та надала заяву про розгляд справи за її відсутності, з участю її представника ОСОБА_1 (а.с.19)

Представник позивачки, ОСОБА_1, який не обмежений в його повноваженнях, в судовому засіданні позовні вимоги та їх обгрунтування, що викладені в позовній заяві, підтримав в повному обсязі. З його додаткових пояснень витікає, що стороні позивача невідомо, чи дійсно банком було проведено перерахування коштів на рахунок ОСОБА_6, стосовно якої у позивачки немає ніяких відомостей. Сама позивачка будь-яких коштів за кредитним договором не отримувала. За умовами договору кредиту, надання кредиту передбачено у місці отримання товару, товар же не надавався і згідно договору з ФОП- ОСОБА_3 товар позивачці міг бути доставлений протягом 21 дня або навіть 40 днів. Тобто товар ще не виготовлений, але вже переданий в заставу. Відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів», позивачка в межах 14 днів з часу підписання договорів письмово зверталася до обох відповідачів з заявою про відмову від укладених договорів, проте від відповідачів ніякої відповіді не надійшло. Авансових платежів за договорами позивачка не здійснювала.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причину їх неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності та заперечень проти позову не надали, проте самі були повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання (а.с. 39,40). Враховуючи, що відповідачі неодноразово не з'являлися в судове засідання, що представник позивачки не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідачів, суд, на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України, на місці ухвалив - розгляд справи проводити заочно, за відсутності відповідачів.

Дослідивши надані у справі письмові докази:

копію сторінок паспорту громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н. (а.с.4);

копію графіку погашення кредиту (договір № ABH0RG126510383 від 18.01.2015 р.), згідно якого сума кредиту - 12920.00 грн., всього до повернення - 24960.00 грн., кінцевий строк повернення кредиту -17.01.2018 р., на зворотній сторони зазначені загальні умови надання кредиту, підписи сторін відсутні (а.с.5);

копію Заяви Позичальника № ABH0RG126510383 від 18.01.2015, виконаної друкованим способом, з копіями підписів: з боку банку - нерозбірливий підпис поверх копії печатки банку, з боку позивача - нерозбірливий підпис, та підпис менеджера ОСОБА_5 за перевірку правильності та достовірності інформації про умови кредиту та ідентифікацію Позичальника; в заяві зазначене прохання надати строковий кредит на період з 18.01.2015 р. по 17.01.2018 р. в сумі 12920.00 грн. на оплату/часткову оплату товару (вікна/двері Конструкція мет/пл Балкон), шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_6 (надалі продавець) НОМЕР_3, у ПАТ «А-Банк» МФО307770, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, сума авансового внеску за товар, який сплачується за рахунок власних коштів Позичальника, становить 4000.00 грн.; сукупна вартість Кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг зазначена в Довідці про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною цієї Заяви. Платежі з повернення кредиту, сплати відсотків за його використання та інших платежів за цією Заявою здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах, в порядку та на умовах, що зазначені в Заяві та відповідно до Графіку платежів, який є невід'ємним Додатком до цієї Заяви. Максимальний розмір вимоги ("абсолютне значення подорожчання кредиту"), яка забезпечується Предметом застави, складає 24960.3 грн.; Своїм підписом клієнт підтверджує факт надання їй повної інформації про умови кредитування в ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" (а також його місцезнаходження), а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними,в тому числі між зобов'язаннями Позичальника; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та державні субсидії, на які Позичальник має право, і відомості про те, від кого Позичальник може одержати докладнішу Інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування (а.с.6); Клієнт згодна, що ця Заява разом із запропонованими ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" Умовами та правилами, що розміщені на сайті банку www/a-bank.com.ua, Тарифами складає між нею та Банком кредитно-заставний договір (а.с.6);

копію договору індивідуальний номер GP-1788L від 18.01.2015 між заказчиком ОСОБА_2 та виконавцем ФОП-ОСОБА_3 про виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій на суму 12920.00 грн. без задатку, згідно якого дані про заказчика внесено рукописним способом до друкованого тексту, де зазначено зокрема: дані про виріб: п.п. 1.4-1.8 - Фурнітура: «МАСО». «ROTO NT», Профіль ПВХ: «VIKNALAND 5kam Premium», «VІKNALAND 4kam», «LIDER»; п.п.3.2 - строк виготовлення виробу - 21 та 40 днів; п.3.7 - виконавець має право на залучення третіх осіб для виконання умов цього договору; договір підписаний заказчиком ОСОБА_2, а також нею підписані роз'яснення, надані їй відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів»; підпис з боку виконавця на документі відсутній, проте є дві копії печатки ФОП-ОСОБА_3 (а.с.7);

довідку адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Дніпропетровській області від 24.02.2015 р., згідно якої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., зареєстрована за місцем проживання по АДРЕСА_2 (а.с.17), - та оцінивши їх в сукупності і взаємозв'язку, керуючись законом, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, за наступних обставин.

Суд вважає, що з боку позивача доведено, що договір індивідуальний номер GP-1788L від 18.01.2015 між заказчиком ОСОБА_2 та виконавцем ФОП-ОСОБА_3, про виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій на суму 12920.00 грн., є таким, що не укладений і є нікчемним, відповідно до вимог ст. ст. 203 ч.1, п.4, 207 ч.ч.1,2, 208 ч.1 п.3, 215 ч.2 ЦК України, оскільки, внаслідок того, що виконавець не підписала договір, не було дотримано вимог закону стосовно дотримання письмової форми договору, окрім того, ніяких дій на виконання договору здійснено не було.

Також суд вважає, що з боку позивача доведено, що договір споживчого кредиту № ABH0RG126510383 від 18.01.2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент-Банк», про надання кредитних коштів в сумі 12920.00 грн., також є таким, що неукладений і є нікчемним, відповідно до вимог ст. ст. 203 ч.1, п.4; 207 ч.ч.1,2,3; 208 ч.1 п.2, 215 ч.2, 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, оскільки, внаслідок того, що з боку банку договір та його додаток, в виді графіка погашення кредиту, є не підписаним, в зв'язку з недотриманням вимог ч.ч. 2, 3 ст.207 ЦК України, згідно яких: правочин вважається укладеним в письмовій формі, якщо він підписаний сторонами; правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом, або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюються печаткою; оскільки закон не надає права юридичним особам замість використання оригіналів печаток, використовувати їх зображення шляхом механічного чи іншого копіювання; оскільки не дотримано передбачених ч.3 ст. 207 ЦК України порядку, стосовно використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису, що допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, враховуючи, що така угода між сторонами не укладалася; також ніяких дій на виконання договору здійснено не було, сторони не надали будь-яких доказів, стосовно перерахування кредитних коштів на рахунок позивачки чи третьої особи - ОСОБА_6.

Решту тверджень позивачки суд не приймає, оскільки вони суперечать обставинам встановленим в судовому засіданні, зокрема:

що кредитний договір був укладений у позивачки вдома - це не узгоджується з друкованим текстом договору;

що позивачці не було роз'яснено належним чином умови надання кредиту та його сукупну вартість - це не узгоджується з підписаним позивачкою текстом кредитного договору, що саме ці умови і були роз'яснені позивачці та в додаток надано довідку про умови кредитування та графік погашення договору, які хоча і не підписані сторонами, що також не надає можливості визнати договір укладеним, проте містять в собі інформацію про умови кредитування;

що із-за дрібного шрифту позивачка допустила помилку відносно змісту спірного договору, тобто не зразу розібрала, що за договором кредитні кошти підлягали перерахуванню на рахунок третьої особи, ОСОБА_6, - це є власна недбалість позивачки, яка не може бути прийнята, як поважна причина допущеної помилки, окрім того, в договорі з виконавцем ФОП-ОСОБА_3 зазначена можливість залучення виконавцем до виконання договору третіх осіб.

Суд не вбачає можливості застосування правових наслідків нікчемності правочинів, передбачених ст. 216 ЦК України, оскільки така вимога від позивача чи відповідачів не надходила, доказів стосовно фактичного, повного чи часткового, виконання договорів не надано.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, керуючись ст. 88 ЦПК України, п.7 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», дійшов висновку, що судові витрати у справі, в виді судового збору на суму - 243.60 грн., слід покласти за рахунок Державного бюджету України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подачу позову, пов'язаного з порушенням прав споживача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 169, 209 ч.3, 212-215, 222-233, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

1. Відмовити у визнанні нікчемним договору індивідуального номеру заказу GP-1788L від 18.01.2015 року, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., уродженкою м. Вільногірська, Дніпропетровської області, ІПН НОМЕР_5, зареєстрованою за місцем проживання по АДРЕСА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_4, зареєстрованою за місцем проживання по АДРЕСА_2

2. Відмовити у визнанні недійсним договору споживчого кредиту № ABH0RG126510383 від 18.01.2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент-Банк».

Судові витрати у справі, в виді судового збору в сумі 243.60 грн., покласти за рахунок Державного бюджету України, враховуючи, що, згідно п.7 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» та ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивачка звільнена від сплати судового збору за подачу позову, пов'язаного з порушенням прав споживача.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом із повідомленням про вручення сторонам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.