АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/492/15 Справа № 204/1777/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Токар Н. В. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

03 березня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Левцунову В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Територіальної громади в особі Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи: ОСОБА_4, Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про продовження строку для прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, після уточнення якого просив продовжити строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, на три місяці після набрання чинності рішення суду, якого буде достатньо для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідусь ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина за адресою: АДРЕСА_1. Маючи трьох синів: ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на момент відкриття спадщини залишилось лише два сина (ОСОБА_4 та ОСОБА_7), адже до смерті дідуся батько позивача - ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Більше 10 років позивач вважав, що усі хто мав право на спадкове майно дідуся, вже розподілили належне йому майно. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7, після смерті якого, його син ОСОБА_3 приймаючи спадок, звернувся до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У вересні 2013 року він отримав від нотаріуса лист, в я кому йому запропонували звернутись до нотаріальної контори. З'явившись у лютому 2014 року до нотаріальної контори, позивач дізнався, що він має право на частину спадкового майна дідуся і повинен написати заяву про прийняття спадщини або відмовитись від неї. 26 лютого 2014 року позивач подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті діда ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, проте, постановою від 03.03.2014 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що він пропустив строк для прийняття спадщини, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду (а.с.а.с.2-4, 42-44).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року, в якому ухвалою від 19.01.2015 року було виправлено описку у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Територіальної громади в особі Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи: ОСОБА_4, Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про продовження строку для прийняття спадщини - відмовлено в повному обсязі (а.с.89-92, 131-132).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.100-101).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало на праві приватної власності ОСОБА_5. ОСОБА_5 мав трьох синів: ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_7. Батько відповідача - ОСОБА_7 був зареєстрований і постійно проживав з батьком ОСОБА_5 і матір'ю ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1. Батьки відповідача - ОСОБА_7 і ОСОБА_9 розірвали шлюб у лютому 1984 року.Дядько відповідача - ОСОБА_4 в домоволодінні АДРЕСА_1 зареєстрований не був і з батьками не проживав. Бабуся відповідача ОСОБА_8 померла у 1987 році. ОСОБА_3, постійно спілкувався з батьком ОСОБА_7, а також з дідом ОСОБА_5 і бабусею ОСОБА_8, відвідував художню школу, яка знаходилась поряд з домоволодінням, де вони проживали. В свою чергу, дідусь постійно відвідував відповідача за місцем його проживання. Батько позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 не проживав зі своїми батьками і дуже рідко з ними спілкувався, він помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач постійно спілкувався з родичами, йому відомо, що коли померла бабуся, позивач ОСОБА_2 зі своїми батьками був присутній на похованні; після поховання позивач з дідом спілкувався вкрай рідко, а після смерті батька ОСОБА_6 зовсім припинив спілкування. Позивач ОСОБА_2 як онук ніколи не опікувався дідом, не турбувався про нього.

ІНФОРМАЦІЯ_1 дідусь ОСОБА_5 помер. Позивач був присутній зі своєю матір'ю на його похованні, на спадщину після смерті діда він ніколи не претендував, спадщину не прийняв.

Постановою державного нотаріуса Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 03 березня 2014 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с.10).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що після смерті діда, позивач спадщину не прийняв, в установлений законом строк до нотаріальної контори з відповідною заявою не звернувся, протягом 16 років не вживав ніяких заходів щодо прийняття спадщини, абсолютно не цікавився спадковим майном, вважав його давно успадкованим іншими особами, до березня 2014 року не звертався з позовом про продовження строку для прийняття спадщини, тобто він не претендував на спадкове майно - частину домоволодіння АДРЕСА_1, а причини пропуску, які позивач вважає поважними, суд поважними не визнав.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, спірні правовідносини регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Статтею 550 Цивільного кодексу Української РСР, встановлено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Вирішуючи питання про продовження строку для прийняття спадщини суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів поважності пропуску ним передбаченого законом строку для прийняття спадщини аж на 16 років, а причини зазначені позивачем як поважні, суд 1 інстанції обґрунтовано поважними не визнав, оскільки хвороба позивача, відсутність у нього паспорту та знаходження в місцях позбавлення волі не були наявні протягом встановленого для прийняття спадщини строку та на думку суду не є поважними.

Посилання апелянта на причини пропуску строку для прийняття спадщини, такі як його хвороба, відсутність паспорту та знаходження в місцях позбавлення волі, які на його думку є поважними, колегія суддів до уваги не приймає, бо вони на думку суду не є поважними причинами в розумінні ст.. 550 Цивільного кодексу Української РСР, оскільки не перешкоджали йому вчасно звернутись до нотаріальної контори з відповідною заявою, та не є пов'язаними з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення дій спрямованих на прийняття спадщини.

Крім того, позивачем не вказано в позовній заяві та не надано в судовому засіданні доказів щодо наявності саме у встановлений законом строк для прийняття спадщини будь яких причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: