Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/5076/15 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
при секретаріКниш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні прибудовою та земельною ділянкою шляхом визнання незаконним рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, визнання незаконним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вказаним позовом, після його уточнення посилалась на те, що вона є власником 11/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2004 року. Власником 14/25 частини зазначеного житлового будинку є ОСОБА_6 - відповідач у справі.

Дана частина будинку була придбана у ОСОБА_7 У договорі зазначено, що будинок розташований на земельній ділянці площею 1246 кв.м.

Вважає що, вона має право на отримання у власність 11/25 частини від загальної площі 1246 кв.м., що складає 548,24 кв.м., а ОСОБА_6 - 697,76 кв.м. відповідно.

Від працівників Управління земельних відносин Запорізької міської ради дізналась, що згідно п. 2 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.11.2003 року № 403/98 "Про передачу ОСОБА_6 у власність по фактичному користуванню земельних ділянок по АДРЕСА_1" був затверджений розмір земельних ділянок АДРЕСА_1 загальною площею 0,1242 га (в тому числі: площею 0,1000 га - для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських будівель, площею 0.0242 га для ведення особистого селянського господарства) та встановлені зовнішні межі землекористування згідно з планом, що додається, за рахунок земельної ділянки, розмір якої зареєстрований ОП ЗМБТІ (площа 0.1148 га) та земель Запорізької міської ради (площа 0,0094 га). Також, п. 3 цього ж рішення ОСОБА_6 було передано у власність по фактичному користуванню земельні ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0731 га. Вищезазначене рішення було затверджене рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2004р. № 26.

В подальшому, на підставі даних рішень ОСОБА_6 отримала правовстановлюючі документи на землю: державний акт про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 452; Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0568 га; Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0163 га з цільовим призначенням "для ведення особистого селянською господарства" по АДРЕСА_1, зареєстрований 01.03.2004 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 453.

Внаслідок прийняття вищезазначених рішень ОСОБА_6 було отримано у власність земельні ділянки, загальний розмір яких не відповідає її частці у домоволодінні, а саме площа 2-х земельних ділянок, переданих останній у власність складає 0,0731 га, втім як відповідно до 14/25 її часток у домоволодінні, площа 2-х земельних ділянок, що могли бути передані їй у власність (з урахуванням затвердженої п. 2 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 403/98 загальної площі 0,1242 га) повинна складати 695,52 кв.м.

Тобто, позивачку фактично позбавили можливості на отримання у власність земельної ділянки в розмірі, що відповідає її частці у домоволодінні, безпідставно зменшивши її з 546,48 кв.м. на 511 кв.м. за рахунок передачі у власність 35 кв.м. ОСОБА_6

Як наслідок, межа земельної ділянки, що надана ОСОБА_6 почала проходити впритул до зовнішньої стіни прибудови літ. а2 (1981 року побудови), що не надає позивачу змоги реалізувати своє право власності належним чином, оскільки ОСОБА_6 до її обслуговування та використання не допускає.

На підставі зазначеного остаточно просила усунути перешкоди у користуванні прибудовою літ. а- 2 до 11/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та прилеглою до неї земельною площею 35 кв.м. шляхом:

- визнати протиправним та скасувати, як прийняте незаконно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.11.2003 р. № 403/98 "Про передачу ОСОБА_6 у власність по фактичному користуванню земельних ділянок по АДРЕСА_1";

- визнати протиправним та скасувати, як прийняте незаконно рішення Запорізької міської ради від 28.01.2004 р. № 26, яким було затверджено рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.11.2003 р. № 403/98 "Про передачу ОСОБА_6 у власність по фактичному користуванню земельних ділянок по АДРЕСА_1";

- визнати такими, що видані незаконно та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0568 га (кадастровий НОМЕР_1) з цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування частини житлових будинків і господарських " по АДРЕСА_1, який зареєстрований 01.03.2004 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 452 та державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.0163 га (кадастровий НОМЕР_2) з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" по АДРЕСА_1, зареєстрований 01.03.2004 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 453.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 є власником 11/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2004 року. Власником 14/25 частини зазначеного житлового будинку є ОСОБА_6 - відповідач у справі.

Згідно п. 2 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.11.2003 року № 403/98 "Про передачу ОСОБА_6 у власність по фактичному користуванню земельних ділянок по АДРЕСА_1" був затверджений розмір земельних ділянок АДРЕСА_1 загальною площею 0,1242 га (в тому числі: площею 0,1000 га - для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських будівель, площею 0.0242 га для ведення особистого селянського господарства) та встановлені зовнішні межі землекористування згідно з планом, що додається, за рахунок земельної ділянки, розмір якої зареєстрований ОП ЗМБТІ (площа 0.1148 га) та земель Запорізької міської ради (площа 0,0094 га). Також, п. 3 цього ж рішення ОСОБА_6 було передано у власність по фактичному користуванню земельні ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0731 га.

Вищезазначене рішення було затверджене рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2004р. № 26.

На підставі даних рішень ОСОБА_6 отримала державний акт про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 452; Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0568 га; Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0163 га з цільовим призначенням "для ведення особистого селянською господарства" по АДРЕСА_1, зареєстрований 01.03.2004 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 453.

П. 1 ст. 120 ЗК України закріплює, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Позивач вважає що, вона має право на отримання у власність 11/25 частини земельної ділянки від загальної площі 1246 кв.м., що складає 548,24 кв.м., а ОСОБА_6 - 697,76 кв.м. відповідно. А тому при приватизації земельної ділянки відповідачкою, яка була проведена ще до придбання позивачкою у власність вказаного нерухомого майна, були порушені права ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_6 отримала ділянку більшу ніж ту, яку вона повинна отримати як співвласник відповідно до своєї частки.

Суд першої інстанції враховуючи наявність судових рішень між тими ж сторонами про відсутність порушеного права позивачки під час приватизації відповідачкою земельної ділянки, оскільки приватизація відбулась ще до того як позивач стала власником частини домоволодіння вірно відмовив у позові.

Апелянт у скарзі посилається на ті ж доводи (порушення вимог ст. 120 ЗК, не врахування висновку експерта, не врахування заяви попереднього власника ОСОБА_7), на які він і посилався в позові і яким надав вірну оцінку суд першої інстанції як в цій справі та к і в іншій ухваленій між тими ж сторонами.

Так, за змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлені ці обставини.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2012 року (т.1 а.с.64-66), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.04.2012 року (т.1 а.с.67-68), за позовом ОСОБА_5 до Запорізької міської ради, ОСОБА_6, Виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання рішення міської ради про передачу земельної ділянки у приватну власність незаконним, визнання державних актів на право приватної власності на землю недійсними, виділення в натурі, визнання права власності на земельну ділянку відповідно до частки у житловому будинку у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2012 року відмовлено у відкритті касаційного провадження (т.1 а.с.69).

У вказаній іншій цивільній справі позивач просила визнати в тому числі незаконними ті ж рішення міської ради та державні акти.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що на час набуття ОСОБА_6 у власність спірної земельної ділянки права ОСОБА_5 жодним чином порушено не було, а тому відсутні підстави для визнання незаконним рішення про передачу спірної земельної ділянки у приватну власність та визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю (мотивувальна частина ухвали апеляційного суду від 26.04.2012 року т. 1 а.с. 38).

За змістом п.21 Постанови №7 від 16.04.2004 року Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначення між співвласниками будинку порядку користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок господарські будівлі та споруди, є обов'язковим для осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на жилий будинок.

Таким чином, оскільки попередні користувачі земельної ділянки визначили порядок користування спільною земельною ділянкою, то він є обов'язковим і для наступних співвласників будинку, до яких відноситься й ОСОБА_5 (мотивувальна частина ухвали апеляційного суду від 26.04.2012 року т. 1 а.с. 37 зворот).

Зі змісту договору купівлі-продажу належної ОСОБА_5 частки будинку вбачається, що їй було роз'яснено зміст ст. 120 ЗК, якою на час укладання договору передбачалось, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Таким чином, отримавши роз'яснення щодо порядку набуття прав на земельну ділянку, на якій розташований будинок, ОСОБА_5 мала з'ясувати правовий режим і форму власності даної земельної ділянки, і вже в залежності від цього приймати рішення щодо укладання договору з придбання будинку (мотивувальна частина ухвали апеляційного суду від 26.04.2012 року т. 1 а.с. 38).

Позивач заявляючи вимоги про усунення перешкод у користуванні прибудовою земельною ділянкою площею 35 кв.м. шляхом визнання незаконними рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, Запорізької міської ради та державних актів на право приватної власності на землю не врахувала, що законність цих рішень і актів встановлена вказаними судовими рішеннями і факт їх законності доведенню не підлягає за правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Таким чином суд першої інстанції вірно відмовив позивачеві у задоволенні позову.

Апелянт у скарзі вказує, що достатнім доказом неправомірності передачі відповідачці земельної ділянки є договір купівлі-продажу земельної ділянки за яким вона придбала частину домоволодіння на ділянці площею 1246 кв.м. Однак суд вірно зазначав. Що позивач придбала нерухомість після приватизації відповідачкою земельної ділянки, і за договором позивач придбала лише частину домоволодіння а не земельну ділянку, яка до цього часу належить Запорізькій міській раді.

Апелянт в скарзі посилається на те. що жодних доказів існування на час придбання нею нерухомості порядку користування земельною ділянкою 1246 кв.м. не було. Однак при цьому не враховує, що на час придбання нею частини домоволодіння частка вказаної земельної ділянки уже була передана у власність іншому співвласнику, право власності на яку вже пройшло державну реєстрацію. Таким чином факт придбання позивачкою частини домоволодіння говорить, що вона погоджувалась з існуючим на час придбання порядком розподілу земельної ділянки.

Посилання в скарзі на неможливість користування позивачкою прибудовою через спорудження паркану відповідачкою на своїй земельній ділянці не є підставою для задоволення позову у вибраний позивачем спосіб, вимог щодо права користування чужим майном (встановлення сервітуту) позивач не заявляла.

Посилання у скарзі на Постанову ВСУ №6-46цс14 від 4 червня 2014 року як на правову позицію є безпідставним оскільки Верховний Суд розглянув справу за зовсім іншими правовідносинами які виникли між власниками земельних ділянок (спочатку позивач юридична особа отримала у власність землю, а потім відповідачі отримали державні акти на право власності на земельні ділянки, які перетинаються з межами ділянки, що є у власності юридичної особи), а позивач у цій справі не є власником земельної ділянки.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: