АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/2889/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2935/15Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю. В. Доповідач ап. інст. Акопян В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі

головуючого судді Акопян В.І.

суддів Лобова О.А., Пилипчук Л.І.

при секретарі Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Мельника Олександра Павловича, представника товариства з обмеженою відповідальністю "Лізинговая компанія "Автофінанс"

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 07 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізинговая компанія "Автофінанс" про визнання недійсним договору, стягнення коштів

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 001343 від 21 березня 2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" та позивачем. Стягнути з відповідача на користь позивача 80500 грн. сплачені по договору з відповідачем та судові витрати.

В обґрунтування зазначених позовних вимог зазначив, що в наслідок нечесної підприємницької практики яка суперечать вимогам ст.ст.18,19 Закону України "Про захист прав споживачів" та агресивною політикою підприємства були порушені його права як споживача.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 07 липня 2015 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 001343 від 21.03.2015, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_3. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», на користь ОСОБА_3, сплачені за договором фінансового лізингу кошти у сумі 80 000,00 грн. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_3 судові витрати - судовий збір у сумі 800,00 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Мельника Олександра Павловича, представника ТОВ "Лізинговая компанія "Автофінанс", посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не надано належної оцінки фактам та доказам, які були надані відповідачем, не проаналізовано норми договору фінансового лізингу та положень спеціального закону.

Колегія суддів, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Із матеріалів справи вбачається ,що 21 березня 2015 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу № 011030 з додатками, предметом лізингу є транспортний засіб «TOJOTA RAV-4» у комплектації «Lounge», об'єм двигуна 2,0 тип КПП-автомат, привід повний.

Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу ( автомобіль) у власність (отримати право власності на автомобіль) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк і на умовах ,передбаченим договором.

В п.1.8 договору зазначено ,що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу

В договорі визначено ,що авансовий платіж- це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору ,незалежно від назви призначення платежу у квитанції про сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу.

Позивач сплатив авансовий платіж у розмірі 80 000грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, місцевий суд ,вказав ,що відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору лізингу є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, його наслідком є дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Крім того, суд зазначив ,що відповідач до укладення договору надав рахунок на сплату коштів , які потім виявились адміністративним платежем за договором фінансового лізингу та схиляв позивача підписати договір лізингу обманним шляхом, тому суд прийшов до висновку, що діяльність відповідача була такою, що ввела споживача в оману і визнав договір недійсним.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

В правових позиціях Верховного Суду України, викладених в Постанові від 11 вересня 2013 року зазначено, що відповідно до ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог ,які встановлені ч..1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до положень ,закріплених у ч.1 п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність),що вводить споживача в оману або є агресивною .Зокрема, відповідно до п.7 ч.3 ст.19 цього Закону забороняється як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації ,яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше умови договору порушують принцип добросовісності: п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє умови договору завдають шкоди споживачу.

Застосовуючи цю норму ,суд зазначених положень не врахував та не вказав, на підставі яких ознак, зазначених у ч.2 ст.18 Закону України»Про захист прав споживачів» кваліфікував умови договору несправедливими і чи тягне несправедливість цих умов недійсність договору в цілому.

Предметом спірного договору фінансового лізингу є надання лізингоотримувачу адміністративних послуг у тому числі і фінансового характеру з метою придбання ним автомобіля. Відповідно доп.1.8 та п.4.1 договору ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» гарантує надання права позивачу на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань , передбачених договором.

Визнаючи ,що відповідач при укладенні договору лізингу ввів позивача в оману, місцевий суд послався лише на покази свідків , разом з тим він не надав належної оцінки письмовим доказам ,що маються в матеріалах справи ,а саме: договору № 001343, який підписаний позивачем на кожній сторінці, і сам позивач при розгляді справи не заперечується факт його підписання . В договорі визначені умови укладення договору лізингу та умови його виконання, в тому числі сплата адміністративного платежу за послуги компанії по придбанню автомобіля, першочерговість спати даного платежу.

Позивач сплатив відповідачу 80 000грн.- адміністративний платіж.

Доводи позивача, що він не був обізнаний з умовами договору лізингу спростовуються пунктами 17.2 та 17.4 договору ,в яких зазначено ,що підписання договору до додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями ,умовами та змістом договору та додатків до нього. Підписанням даного договору до додатків до нього лізингоодержувач заявляє ,що він отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Лізингова компанія»Автофінанс» ,що стосуються змісту договору та додатків до нього ,проінформований про всі можливі витрати і ризики у зв'язку з укладенням та виконанням даного договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ст.309,ст..316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 07 липня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.І. Акопян

Судді Л.І. Пилипчук

О.А. Лобов

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян