"28" грудня 2015 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого - судді Астахової О.О.
при секретарі: Швидкій Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину,-
Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 03 березня 2007 року вона перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу у них народилась спільна дитина - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя із відповідачем не склалося. На початку вересня 2015 року між сторонами припинились сімейно-шлюбні відносини, з цього часу вони не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Подальше збереження шлюбу ОСОБА_1 вважає неможливим, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. Дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні. Домовленості із відповідачем про надання матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку між сторонами не досягнуто, тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом.
У судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність. Зі змісту заяви вбачається, що позивач позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Після розірвання шлюбу просить залишити шлюбне прізвище «ОСОБА_1». Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання також не з'явився, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень проти позову до суду не надійшло.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 03 березня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого Лівоборежним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, серії НОМЕР_2, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 200 (а.с.3).
Від шлюбу подружжя має спільну дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що в книзі реєстрації народжень 24 березня 2004 року зроблено відповідний актовий запис за № 197, що підтверджується даними свідоцтва про народження виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області 20 листопада 2008 року, серія НОМЕР_3 (а.с.4).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно із ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Враховуючи, що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, сімейних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що збереження сім′ї сторін є неможливим, а тому їх шлюб підлягає розірванню. Вимоги про залишення позивачу свого шлюбного прізвища «ОСОБА_1» - також підлягають задоволенню.
Як вбачається із матеріалів справи питання проживання спільної дитини між сторонами вирішено мирним шляхом із позивачем.
Згідно зі ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
За правилами ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно зі ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з положень ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за якою уразі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
На підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останньою витрати по оплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. за позовною вимогою про розірвання шлюбу та 487,20 грн. судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 підлягає стягненню в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 30, 60, 88, 212-215, 223, 224, 225, 294, 367 ЦПК України, ст.ст. 7, 24, 55, 56, 110, 112, 150, 155, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України, суд, -
ОСОБА_4 Володимирівни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 03 березня 2007 року Лівоборежним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 200 - розірвати.
Після розірвання шлюбу дружині залишити шлюбне прізвище «ОСОБА_1».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :