АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 685/57/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1486/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Юзюка О.М.

при секретарі Кошельнику В.М.,

з участю представниці позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 8 червня 2015 року,

встановила:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначило, що 9 вересня 2005 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 3900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У подальшому банк збільшив кредитний ліміт. ОСОБА_2 не виконала зобовязання з повернення кредитних коштів та сплати процентів, внаслідок чого позивач нарахував неустойку та вправі стягнути з неї заборгованість за кредитним договором, яка станом на 30 вересня 2013 року складається з 9183 грн. 02 коп. неповернутого кредиту, 27602 грн. 37 коп. процентів, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1839 грн. 27 коп. штрафу (процентна складова).

У звязку з цим, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 39124 грн. 66 коп. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 8 червня 2015 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_2 не виконала грошового зобовязання за кредитним договором, однак позов не підлягає задоволенню у звязку зі спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Відповідачка ОСОБА_2, яка в установленому порядку оповіщена про час і місце судового засідання, до суду не зявилася.

Заслухавши учасницю процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 9 вересня 2005 року закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і ОСОБА_2 уклали кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії із лімітом 3900 грн. під 3 % на місяць, які нараховуються на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році, на строк дії платіжної картки № 672638 (до травня 2009 року), перерахувавши грошові кошти на картковий рахунок позичальника.

При цьому сторони визначили право ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінювати розмір кредитного ліміту.

ОСОБА_2 зобовязалася повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7 % від залишку заборгованості на кінець звітного місяця, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25-го числа місяця, що слідує за звітним.

На прострочену заборгованість ОСОБА_2 мала сплатити банку проценти в розмірі 6 % на місяць.

26 грудня 2007 року банк збільшив ліміт за кредитним договором до 6000 грн., а 5 серпня 2008 року до 10000 грн. 23 грудня 2008 року позивач зменшив цей ліміт до 9600 грн.

Станом на 10 квітня 2009 року ОСОБА_2 одержала у позивача 9183 грн. 02 коп. кредитних коштів. У той день вона внесла на рахунок у банку останній платіж у розмірі 200 грн. З того часу ОСОБА_2 перестала здійснювати платежі за кредитним договором.

Станом на 30 вересня 2013 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становила 36785 грн. 39 коп., з яких неповернутий кредит 9183 грн. 02 коп., проценти 27602 грн. 37 коп. Крім того, банк нарахував штраф у сумі 2339 грн. 27 коп. (фіксована частина 500 грн., процентна складова 1839 грн. 27 коп.).

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Сторони визначили, що заява клієнта від 9 вересня 2005 року (а.с. 6, 50), Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 7-10) і тарифи (а.с. 133) складають укладений між ними кредитний договір.

Подавши позивачу заяву клієнта від 9 вересня 2005 року, ОСОБА_2 приєдналася до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах Умовах та правилах надання банківських послуг (далі Умови) і тарифах. При цьому відповідачка своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилася та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування.

На імя ОСОБА_2 позивач відкрив картковий рахунок, через який сторонами здійснювались фінансові операції. Також банк видав відповідачці платіжну картку, яка використовувалась ОСОБА_2 для переказу коштів і проведення розрахунків.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 у письмовій формі уклали кредитний договір, зобовязання за яким остання не виконала.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу) /ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України/.

Із положень ч.ч. 1, 5 ст. 261; ч. 1 ст. 264; ч. 1 ст. 266 ЦК України вбачається, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі змістом заяви клієнта та пунктом 2 розділу І Умов строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти, при цьому кредитом (кредитною лінією, кредитним лімітом) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності і повернення. Порядок погашення заборгованості встановлено щомісячними платежами в розмірі 7% від залишку заборгованості.

Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той самий строк (п. 9.12 розділу І Умов).

В силу п. 3.1.1 розділу ІІ Умов строк дії карти вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

За змістом п.п. 5.3 розділу ІІ Умов строки і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з установленим мінімальним обовязковим платежем визначені в Памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості по кредиту.

Аналіз умов кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм дає підстави для висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлені не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів, що зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Оскільки за умовами кредитного договору ОСОБА_2 мала виконувати зобовязання частинами, то позовна давність за вимогами позивача про повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, при цьому кредитним договором установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту та сплати процентів, а й кінцевий строк повного погашення кредиту (строк дії кредитного ліміту).

Отже, перебіг трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається після закінчення строку дії платіжної карти.

З 10 квітня 2009 року ОСОБА_2 припинила сплату коштів із погашення кредиту, а 31 травня 2009 року строк дії карти закінчився (а.с. 170), відповідачка нову картку не отримувала.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом про захист свого порушеного права 28 грудня 2013 року (згідно штемпеля на конверті).

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позовна давність сплила, тому позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують даного висновку суду.

З огляду на викладене, посилання суду першої інстанції на те, що перебіг позовної давності почався 10 квітня 2009 року (день здійснення ОСОБА_2 останнього платежу) є помилковим, разом із тим, це твердження не вплинуло на правильність вирішення справи.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 8 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О. І. Ярмолюк

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27