Справа № 186/1406/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого:судді ОСОБА_1,

секретар: Фадєєва Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Першотравенського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржниці ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець відділу ДВС Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржниці ОСОБА_2, мотивуючи тим, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-175/2007/14-ц від 23 липня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Першотравенського міського центру зайнятості боргу в сумі 3862,68 гривень.

14 серпня 2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-175/2007/14-ц від 23 липня 2014 року із надання боржнику строку для самостійного виконання рішення суду до 21 серпня 2015 року.

В наданий державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення суду, боржником виконано не було.

Отже, наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Державний виконавець у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника відділу.

Суд вивчивши подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції, дослідивши письмові матеріали справи, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен є вільним залишати свою країну, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Забезпечення майнових прав не може здійснюватись шляхом обмеження основоположних свобод.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно ч. 3ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень та надати докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Пунктом 18 ч. 3ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Із матеріалів подання вбачається, що у відділі державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № 2-175/2007/14-ц від 23 липня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Першотравенського міського центру зайнятості боргу в сумі 3862,68 гривень.

Разом з тим, суду не було надано будь-яких достовірних даних про зміну прізвища боржника, місце проживання та реєстрації, наявність звернень боржника до відповідних органів з питань видачі паспорту, що дає право виїзду за кордон, фактичну видачу такого паспорта.

Матеріали справи не містять ніяких доказів, які б свідчили про те, що за час виконання рішення боржник виїжджав за межі України, та що саме ця обставина призвела до виникнення заборгованості, та що він умисного ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

З подання не вбачається обґрунтованості припущення, що заборона боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню судового рішення.

До подання надано лише копію постанови про відкриття провадження та копії виконавчих документів, без надання будь-яких доказів про повідомлення боржника щодо відкриття провадження та ухилення його від виконання зобов'язань.

Посилання в поданні лише на факт наявності у боржника невиконаного зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням, само по собі не доводить факту ухилення від виконання покладених на нього зобов'язань.

Враховуючи зазначені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав, передбачених діючим законодавством, для задоволення подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржниці ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 209- 210, 377-1 ЦПК України,суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржниці ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня отримання її копії.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.М. Демиденко