Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.,

при секретарі - Неділько Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Житлово-будівельний кооператив «Буревісник-3» про усунення перешкод у доступі до допоміжних приміщень житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у доступі до допоміжних приміщень житлового будинку до відповідача ОСОБА_2, в якому просить суд зобов'язати відповідача демонтувати перегородку до сміттєзбірника, встановлену на дев'ятому поверсі між ліфтовою шахтою та входом до квартир №318 та №319 будинку АДРЕСА_1

Вимоги позову обґрунтовані тим, що батько позивача - ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1, позивач у справі - ОСОБА_1 зареєстрований в цій квартирі та користується нею. Влітку 2014 року мешканці квартири №321 у вищезазначеному будинку, власником якої є відповідач ОСОБА_2, самочинно перекрили доступ до допоміжного приміщення (сміттєзбірник) у цьому будинку, шляхом встановлення металевої перегородки на дев'ятому поверсі між ліфтовою шахтою та входом до квартир №318 та №319, що спричинило наступні незручності: ускладнився доступ до квартири позивача, оскільки перегородка закриває вікно, що призвело до затемнення коридору; перегородка відсікла систему опалення, внаслідок чого холодне повітря потрапляє в квартиру при відкритті дверей; тютюновий дим потрапляє до квартири позивача з нижніх поверхів. Батько позивача неодноразово звертався до мешканців квартири № 321 та до голови ЖБК «Буревісник-3» з вимогою демонтувати перегородку, але безрезультатно. Встановлення металевої перегородки порушує Правила утримання жилих будинків і прибудинкових територій, відповідальність за що несе балансоутримувач - ЖБК «Буревісник-3». На підставі наведеного позивач змушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Додатково позивач пояснив, що його батько є власником квартири №321 та членом ЖБК «Буревісник-3». Позивач зареєстрований та постійно проживав у цій квартирі до 2011 року, проте періодично приходить до квартири, в якій проживають його родичі. Оскільки перегородка закрила вікно, до квартири неможливо потрапити без ліхтаря, тютюновий дим збирається на останньому поверсі, за цією перегородкою знаходяться радіатори, отже обмежується постачання тепла до під'їзду в період опалення. Позивач, як користувач квартири, має право на доступ до допоміжних приміщень. Зі слів батька позивачу відомо, що перегородку встановила одна з дочок відповідача зі своїм співмешканцем.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, подав письмові заперечення, в яких зазначив, що позовна заява не містить жодного обґрунтування порушення прав позивача та що такі права порушені саме відповідачем. Позивачем не надано доказів на підтвердження факту встановлення перегородки, причетності відповідача до її встановлення, звернення до мешканців квартири №321, розміщення у сміттєзбірнику будь-яких речей чи майстерень, комор. Також не надано доказів порушення санітарних чи протипожежних норм. Крім того, позивач безпідставно прирівнює сміттєзбірник до сміттєкамери. Додатково представник відповідача зазначив, що в даній справі позивач та відповідач є неналежними. Представнику не відомо, хто встановив перегородку, але точно не відповідач. Батько позивача ніколи не звертався до мешканців кв. №321 з питанням про демонтаж перегородки. Відповідач по справі є власником квартири №321 та членом ЖБК «Буревісник-3».

Представник третьої особи - голова правління ЖБК «Буревісник-3» суду пояснив, що сміттєкамери в будинку заварили 20 років тому, до встановлення перегородки біля сміттєкамери збирались наркомани, тому мешканцям будинку було запропоновано встановити перегородки. Донька відповідача повідомляла, що перегородку на 9-му поверсі встановила вона, мешканці будинку ніколи не були проти, крім батька позивача, який встановив таку ж перегородку на 1-му поверсі. За наявними в ЖБК даними, батько позивача - ОСОБА_3 є власником квартири №319, а відповідач - ОСОБА_2 є власником квартири №321, також вони обидва є членами ЖБК «Буревісник-3».

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність відстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Сторонами та третьою особою в судовому засіданні визнані обставини того, що батько позивача ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 та членом ЖБК «Буревісник-3», відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 та членом ЖБК «Буревісник-3».

Оцінюючи єдиний наданий позивачем доказ встановлення перегородки - фотознімок (а.с. 18), суд відзначає, що з нього не вбачається, що перегородка встановлена саме на дев'ятому поверсі будинку АДРЕСА_1

Також учасниками судового розгляду визнано, що відповідач ОСОБА_2 не встановлював перегородку на дев'ятому поверсі між ліфтовою шахтою та входом до квартир №318 та №319 будинку АДРЕСА_1

Крім того, сторонами та третьою особою в судовому засіданні визнано, що сміттєкамери в будинку АДРЕСА_1 заварені та не використовуються багато років.

01.11.2010р. на засіданні правління ЖБК «Буревісник-3» одноголосно було постановлено про надання дозволу тим, хто має можливість, відокремити території біля сміттєзбірників на поверхах з метою збереження вікон та радіаторів.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЖК України, громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.п. 3, 5, 6 п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р., зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.2005 р. №76, переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. (п. 1.4.1)

Відповідно до ч. 2 п. 1.4.4 зазначених Правил встановлено, що перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Відповідно п 1.4.3. Правил користування приміщеннями житлових будинків, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що стороною позивача не надано жодного доказу в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження викладених позивачем негативних явищ щодо ускладнення доступу до дверей квартири №319, відсічення опалення та потрапляння тютюнового диму внаслідок встановлення перегородки.

Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що встановленням перегородки порушені санітарні норми чи правила пожежної безпеки.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічна норма визначена статтею 15 Цивільного кодексу України.

В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, саме власник майна має право на звернення до суду з позовом на захист своїх прав, порушених самочинним зведенням перегородки, лише при підтвердженні порушення своїх прав власника. Зазначене положення повністю відповідає вимогам ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України.

Разом з тим, позивач у справі - ОСОБА_1 не є а ні власником квартири в будинку АДРЕСА_1, а ні членом ЖБК «Буревісник-3», крім того, позивач (з його слів) не проживає в кв. №319 з 2011 року.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що перегородка, про демонтування якої просить позивач, зведена не відповідачем ОСОБА_2

Таким чином, суд приходить до висновку щодо відсутності порушення прав позивача, неналежності відповідача у справі та недоведеності вимог позовної заяви, у зв'язку з чим, позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при подачі позову розмірі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 179 ЖК України, ст.ст. 15, 16, 382, 391 ЦК України, Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р., зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45, Правилами утримання житлових будинків та прибудинкової території, затвердженими Наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.2005 р. №76, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Житлово-будівельний кооператив «Буревісник-3» про усунення перешкод у доступі до допоміжних приміщень житлового будинку - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі через Дніпровський районний суд м. Києва апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо особа яка оскаржує рішення не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя