Справа № 315/530/15-ц
Номер провадження № 2/315/196/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2015 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області в складі:

головуючої судді Романько О.О.,

за участю секретаря судового засідання Бочкар О.М.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гуляйполе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Гуляйпільського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власницею житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Колгоспна, 49, м. Гуляйполе Запорізької області. Вказаний житловий будинок позивачка придбала за договором купівлі-продажу від 03.03.2011 року, який був посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 684. Своє право власності ОСОБА_1 зареєструвала у установленому порядку.

Крім неї в цьому житловому будинку без будь-якої правової підстави мешкає відповідач ОСОБА_3. На її прохання звільнити житлове приміщення відповідач відмовляється. Відповідач вселився в будинок зі згоди позивачки. Проживання відповідача було визначене як тимчасове. Жодних правовідносин у позивачки з відповідачем щодо договору найму не існує. Позивачка дозволила відповідачеві тимчасово проживати у своєму житловому будинку. Всі витрати з утримання будинку та оплати комунальних послуг несе позивачка. Згідно домової книги, яка складена від 04.08.2007 року в житловому будинку зареєстровані лише позивачка та її син.

Далі в позові позивачка зазначає, що відповідач зловживає спиртними напоями, після їх вживання вчиняє сварки, висловлюється на адресу позивачки та її сина нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, з приводу чого їй доводилося викликати працівників міліції, які застосовували до відповідача заходи адміністративного реагування. Проте, поведінка відповідача не змінилася, що робить неможливим проживання разом з ним, а покинути будинок добровільно відповідач не має бажання.

Позивачка неодноразово зверталася до Гуляйпільського РВ ГУМВС України в Запорізькій області щодо протиправної поведінки відповідача, що підтверджується відповідними висновками про результати розгляду її звернень від 08.08.2014 року та 13.08.2014 року. Згідно висновку про результати розгляду звернення ОСОБА_1 від 08.08.2014 року за № 1476 встановлено, що відповідач знаходячись за адресою: вул.Колгоспна, 49, м. Гуляйполе Запорізької області в нетверезому стані вчинив сварку та цей факт не заперечує. Згідно ч.1 ст. 173-2 КУпАП , яка передбачає відповідальність за насильство в сімї, було складено протокол. Постановою суду у справі № 315/1093/14 від 15.08.2014 року було притягнуто відповідача до адміністративної відповідальності.

Згідно висновку від 13.08.2014 року за № 1502 про результати розгляду рапорту дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Гуляйпільського РВ ГУМВС України в Запорізькій області лейтенанта міліції ОСОБА_5 з гр. ОСОБА_3 була проведена профілактична бесіда з приводу недопущення насильства в сімї та зловживання алкогольними напоями. Таким чином, відповідач був неодноразово попереджений про порушення суспільного порядку, правил співжиття та був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Просить суд, зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод в здійсненні права власності належним позивачці на праві приватної власності домоволодінням № 49 по вул. Колгоспній в м. Гуляйполе Запорізької області. Виселити ОСОБА_3 із домоволодіння № 49 по вул. Колгоспній в м. Гуляйполе Запорізької області без надання йому іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. При цьому пояснила, що з 2000 року по 2004 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Згодом шлюб було розірвано. Після розлучення вона з сином ОСОБА_6 стали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, яку їй надала держава як інваліду дитинства. Вказану квартиру вона приватизувала на себе та сина. В цей час відповідач з ними не проживав. В 2007 році позивачка квартиру продала за 3500 грн. та купила житловий будинок по вул. Колгоспній, 49 в м. Гуляйполе Запорізької області за 1500 грн.. Будинок вона придбала у гр. ОСОБА_7, але відразу договору купівлі-продажу вони не укладали. Офіційно договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку позивачка уклала в 2011 році та посвідчила його нотаріально. Фактично вона була зареєстрована та проживала в цьому житловому будинку з 2007 року разом з її сином. Відповідач на той час проживав за місцем його реєстрації в житловому будинку його батьків по вул. Верхній, 3 в м. Гуляйполе. Через деякий час, після того як позивачка придбала спірний будинок до неї прийшов її колишній чоловік та попросився пожити, так як його не влаштовували умови проживання в будинку за місцем його реєстрації. Позивачка погодилася, але обумовила, що це буде тимчасово, доки відповідач не налагодиться стосунки з родичами. За увесь час проживання відповідача в її будинку вона жодного разу йому не пропонувала зареєструвати його місце проживання за вказаною адресою. ОСОБА_3 ніяких витрат щодо утримання домоволодіння не ніс, спільного бюджету у сторін не було. Витрати на придбання продуктів харчування, на оплату комунальних послуг, на ремонт будинку та інше завжди здійснювала сама позивачка. Відповідач постійно вживав спиртні напої та вчиняв сварки, ніде не працював і ніяких доходів не отримував. Вона неодноразово просила його піти з її дому, але він відмовлявся. Останні два роки проживання з відповідачем стало зовсім нестерпним, що призвело до звернень позивачкою в правоохоронні органи. Ні проведені бесіди працівників міліції з відповідачем, ні умовляння самої позивачки не мають позитивного результату. Відповідач продовжує чинити їй перешкоди в користуванні її власністю, виганяє її та сина з будинку, їм доводиться ночувати у сусідів, так як ОСОБА_3 погрожує фізичною розправою та навіть бере до рук сокиру. На теперішній час, вона вимушена жити у своїх батьків, які проживають в селі неподалік від м. Гуляйполе, а можливості користуватися своєю власністю повністю позбавлення із-за поведінки відповідача.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що тимчасовий характер проживання відповідача в житловому будинку позивачки відразу був визначений перед його вселенням. Позивачка є одноособовим власником житлового будинку. Придбавала позивачка вказаний будинок за власні кошти. На час придбання житлового будинку сторони у шлюбі не перебували і тривали час не проживали разом. Ніяких угод щодо користування житловим приміщенням позивачка з відповідачем не укладала. Відповідач взагалі ніколи не брав участі в утриманні домоволодіння та не ніс тягар сплати комунальних послуг. ОСОБА_3 має інше житло, в якому зареєстроване його місце проживання. На ґрунті його постійного вживання алкоголю між сторонами виникають сварки. Неодноразово відповідач погрожував позивачці спалити будинок. ОСОБА_3 повторно протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Тому, представник позивача вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав повністю, заперечував проти його задоволення. Суду пояснив, що він дійсно зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. За вказаною адресою, на теперішній час проживає його батько. Він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 десь чотири роки. Шлюб між ним та позивачкою розірваний, але з 2005 року він намагався проживати з ОСОБА_1. Деякий час вони проживали окремо, але йому не підійшли умови проживання за місцем його реєстрації і він вирішив повернутися до позивачки. Вважав себе її цивільним чоловіком. Факту вживання спиртних напоїв не заперечував. Після того як позивачка майже постійно просить його піти з її будинку між ними зчиняються сварки, бо відповідач не бажає залишати спірний житловий будинок. Вважає, що має законне право в ньому проживати.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази про справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

25 серпня 2004 року шлюб між гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_1 було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено актовий запис № 83, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖС № 161580, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області (а.с.30).

Як встановлено з пояснень позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні житловий будинок по вул. Колгоспній, 49 в м. Гуляйполе Запорізької області вона придбала в 2007 році, а договір купівлі-продажу уклала лише в 2011 році.

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) від 03.03.2011 року та посвідченого державним нотаріусом Гуляйпільської нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_4 (оригінал якого оглянутий судом в судовому засіданні), продавець зобовязується передати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти належний продавцю житловий будинок № 49 з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: м. Гуляйполе Запорізької області, вул. Колгоспна та розташований на земельній ділянці площею 2386 кв.м., кадастровий номер :19:001:0009, надана для обслуговування житлового будинку, та сплатити за нього визначену за домовленістю сторін грошову суму. Продаж за домовленістю сторін вчинено за 1500,00 грн.. Зазначену суму продавець отримав від покупця готівкою повністю до підписання цього договору. Будь-яких матеріальних претензій, які б стосувалися розрахунків за проданий житловий будинок продавець до покупця немає ( а.с.7-8).

Згідно п. 14 вказаного договору житловий будинок, що купується буде особистою власністю ОСОБА_1, в шлюбі не перебуває, придбавається за власні кошти, що стверджувала покупець.

Відповідно до ОСОБА_8 з Державного реєстру правочинів № 9641795 від 03.03.2011 року вказаний договір був внесений до відповідного реєстру ( а.с.9).

Відповідно до ОСОБА_8 про державну реєстрацію прав № 29318870, виданого КП «Імпульс» Пологівської районної ради від 16.03.2011 року житловий будинок по вул. Колгоспній, 49 в м. Гуляйполе Запорізької області належить на праві приватної власності (1/1 частка) ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Гуляйпільською держнотконторою 03.03.2011 року за реєстровим номером 684 ( а.с.10).

Згідно домової книги для прописки громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3, розпочатої 04.08.2007 року (оригінал якої оглянутий судом в судовому засіданні) ОСОБА_1 була зареєстрована в зазначеному будинку 07.08.2007 року. Про що також було зроблено відмітку в її паспорті (а.с.5 зворотній бік). З 02.07.2013 року за вказаною адресою було зареєстроване місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, який доводиться позивачці сином. Будь-яких інших осіб в зазначеному житловому будинку не зареєстровано ( а.с.12-13).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи № 2327/1489 від 28.05.2015 року за відомостями Гуляйпільського РС УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований з 22.10.1999 року за адресою: вул. Верхня, 3, м. Гуляйполе Запорізької області за паспортом громадянина України серії СВ №079771, виданого Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області від 22.10.1999 року ( а.с.21).

Згідно висновку про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_1, складеного дільничним інспектором міліції сектору дільничних інспекторів міліції Гуляйпільського РВ ГУМВС України в Запорізькій області молодшим лейтенантом ОСОБА_8 встановлено, що 08.08.2014 року близько 18 години 10 хвилин її співмешканець гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, по вул. Колгоспній, 49 в м. Гуляйполе, знаходячись в стані алкогольного спяніння вчинив вдома сварку. За зверненням гр. ОСОБА_1 в діях її чоловіка ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення встановлено не було, але виявлені ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, що потягнуло за собою складення відповідного протоколу ( а.с.17).

Згідно висновку про результати розгляду рапорту дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Гуляйпільського РВ ГУМСВ України в Запорізькій області лейтенанта міліції ОСОБА_5 від 13.08.2014 року, встановлено, що 12.08.2014 року гр. ОСОБА_1 звернулась з приводу того, що її чоловік гр. ОСОБА_3 постійно вживає спиртні напої та погрожує їй фізичною розправою. За результатами розгляду її звернення з гр. ОСОБА_3 була проведена профілактична бесіда з приводу недопущення насильства в сімї та зловживання спиртними напоями ( а.с.18).

Відповідно до постанови Гуляйпільського районного суду Запорізької області №315/1093/14-п від 15.08.2014 року гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, був притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 51 грн.. За обставинами справи ОСОБА_3 08.08.2014 року знаходячись по вул. Колгоспній, 49 в м. Гуляйполе Запорізької області та перебуваючи в стані алкогольного спяніння вчинив сімейну сварку під час, якої погрожував фізичною розправою співмешканці ОСОБА_1, чим чинив психологічний тиск на останню ( а.с.16).

Згідно постанови Гуляйпільського районного суду Запорізької області № 315/560/15-п від 29.05.2015 року на гр. ОСОБА_3 було накладено адміністративне стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП. За обставинами справи гр. ОСОБА_3 21.05.2015 року, близько 20 години 30 хвилин, за місцем свого мешкання в ІНФОРМАЦІЯ_7, вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_6, в ході якої висловлювався на адресу останніх нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим чинив на них психологічний тиск (а.с.24).

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Задовольняючи позов суд виходив з наступних підстав.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання.

У силу ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно з ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Стаття 156 ЖК УРСР передбачає, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ч. 3 ст. 64 ЖК УРСР, якщо особи, зазначені у частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст. 116, а саме якщо члени сім'ї або інші особи, які проживають разом з власником, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Для з'ясування правового статусу членів сім'ї власника, які підлягають виселенню, важливе значення має той факт, чи були вони зареєстровані за вказаною адресою у житловому приміщенні. Якщо реєстрація відбулася, вони виселяються як члени сім'ї на підставі даної статті та інших норм, які регулюють виселення членів сім'ї; якщо вони зареєстровані за іншою адресою - вони вважаються тимчасовими мешканцями і підлягають виселенню у спрощеному порядку на вимогу власника або членів його сім'ї, зареєстрованих за даною адресою, відповідно до ч. 3 ст. 98 ЖК УРСР.

Згідно правилами ч. 3 ст. 98 ЖК УРСР тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 818 ЦК України - наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та з попереднім повідомленням наймодавця можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні іншої особи (осіб) без стягнення плати за користування житлом (тимчасових мешканців). Тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 (із змінами) вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Як зазначено в п. 17 вказаної постанови, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження, яких застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку № 49 по вул.Колгоспній в м. Гуляйполе Запорізької області. ЇЇ право приватної власності на вказаний житловий будинок зареєстровано належним чином. Вказаний житловий будинок позивачка придбала вже після розірвання шлюбу з відповідачем за власні кошти, які вона мала від продажу своєї квартири. Зареєстрованим за вказаною адресою є позивачка та її син ОСОБА_6. Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 з 1999 року. Після розірвання шлюбу сторони тривалий час не проживали разом. Відповідач вселився до будинку позивачки з її дозволу, але тимчасово, так як у нього були неприязні стосунки з родичами, які проживають у будинку за місцем його реєстрації. За час проживання в будинку позивачки відповідач створив нестерпимі умови для неї та її сина. Неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, погрожує фізичною розправою як позивачці, так і її синові, чим чинить психологічний тиск на останніх.

На підставі досліджених доказів та наведених законодавчих положень суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 має статус тимчасового мешканця, оскільки місце його проживання не зареєстроване в спірному будинку і питання щодо його реєстрації за вказаною адресою сторонами ніколи не порушувалося.

Щодо пояснень відповідача, що він вважав себе членом сімї позивачки та проживав у її житловому будинку в статусі цивільного чоловіка і вони вели спільне господарство, то відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, позовні вимоги в частині зобовязання відповідача усунути перешкоди шляхом його виселення із житлового будинку ОСОБА_1 суд вважає обґрунтованими та таким, що підлягають до задоволення.

Питання щодо судових витрат позивачкою не порушувалося.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 157, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення - задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкоди в здійсненні права власності щодо належного ОСОБА_1 на праві приватної власності житлового будинку № 49 по вул. Колгоспній в м. Гуляйполе Запорізької області.

Виселити ОСОБА_3 з житлового будинку № 49 по вул. Колгоспній в м. Гуляйполе Запорізької області з без надання іншого жилого приміщення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Запорізької області через Гуляйпільський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_9