АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» - Келим Дарї Андріївни на рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» про стягнення сум, що належать при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість по розрахунковим виплатам при звільненні в сумі 16 500,91 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 11 200,00 грн., мотивуючи тим, що 01.04.2015 року позивач звільнилась з посади провідного інженера державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІпроектреконструкція» за згодою сторін, п.1 ст.26 КЗпп України, однак, ні в день звільнення ні при подальших зверненнях з нею не було проведено розрахунку. Крім того, позивач є людиною літнього віку, пенсіонером, ветераном праці, маючи трудовий стаж у 40 років. Невиплатою сум, що належать їй при звільненні, позивачу заподіяна моральна шкода у розмірі 2 її посадових окладів, яку також просить стягнути з відповідача.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2 891,99 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду, в частині стягнення моральної шкоди відмовити, мотивуючи тим, що відшкодування моральної шкоди навіть у розмірі 1000 грн. належним чином не обґрунтоване позивачем, підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі, однак, станом на 23.06.2015 року повністю погасило заборгованість по заробітній платі перед позивачем.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили, позивач просила розглядати справу за її відсутності.

На підставі ст.. 305 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з'явилися, так як вони належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи, а їх явка в судове засідання не є обов'язковою.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебував з відповідачем у трудових стосунках, працюючи провідним інженером Державного-дослідного та проектно-вишуковального інституту «НДІпроектреконструкція». Згідно наказу № 99-к від 01.04.2015 року трудові відносини припинені за ст.36 п.1 КЗпП Україниза згодою сторін.

Як вбачається з наданих документів та підтверджено представником відповідача на час звільнення позивача заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем складала за період вересень 2014 р. - квітнень 2015 р. в загальній сумі 16 965,74 грн.

Встановлено, що повний розрахунок з позивачем після звільнення 01.04.2015 року відбувся лише 23.06.2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що спір в цій частині між сторонами вирішено, оскільки заборгованість позивачу відповідачем виплачена.

Відповідно до ст.. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку .

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що затримка розрахунку мала місце саме з вини відповідача, а не з вини позивача, а тому правомірно стягнув середній заробіток за весь час затримки, розрахувавши суму на підставі п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 8.02.1995 року.

Посилання апелянта на ту обставину, що підприємство є державним, свою діяльність здійснює на засадах госпрозрахунку, виконує державні замовлення, за які своєчасно з ним не розраховуються, а тому вини у несвоєчасній виплаті заробітної плати відповідачем немає, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, передбаченої ст.. 117 КЗпП України.

Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольняючи частково вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до правильного висновку про те, що у зв'язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, несвоєчасним розрахунком із позивачкою при звільненні відповідачем були порушені її трудові права, у зв'язку із чим вона перенесла моральні страждання, так як із-за відсутності коштів організація її життя вимагала додаткових зусиль з її боку.

Суд першої інстанції врахував ступінь моральних страждань позивачки, а також ступінь вини відповідача, на що він посилається в своїй апеляційній скарзі і саме з урахуванням прав та інтересів обох сторін прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, з яким погоджується колегія суддів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» - Келим Дарї Андріївни відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Cудді: