АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1494/13-ц Номер провадження 22-ц/786/2315/15Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.,

суддів: Бондаревської С.М., Омельченко Л.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Провіта", третя особа: Публічне акціонерне товариство "Банк "Форум", про захист прав споживача страхових послуг,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТДВ СК «Провіта» про про захист прав споживача страхових послуг, у позові просив стягнути з відповідача на його користь пеню за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування в сумі 51 089,25 грн, 3% річних за користування чужими коштами в сумі 407,70 грн, донарахування індексу інфляції в сумі 786,47 грн та збитки в сумі 40 658,13 грн, всього 192 941,55 грн.

Позов мотивовано тим, що позивач 27 липня 2009 року уклав з товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» (далі - ТДВ «СК «Провіта») договір добровільного страхування наземного транспорту, об'єктом якого був предмет застави - автомобіль «Lexus RX 350». У лютому 2010 року зазначений автомобіль було викрадено з автомобільної стоянки, де він зберігався. За цим фактом порушено кримінальну справу. Позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку, передав йому усі необхідні документи для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та відповідну заяву. Разом з тим, в порушення умов договору відповідач свої зобов'язання своєчасно не виконав, затягував виплату страхового відшкодування. У зв'язку із чим, позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування, 3% річних, індекс інфляції та збитки.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на рахунок держави судовий збір в сумі 1929, 42 грн.

ОСОБА_2, не погодившись з вказаним рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким його позовні вимоги до страхової компанії задовольнити, посилаючись на невідповідність рішення суду обставинам справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу ТДВ СК «Провіта» просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити та залишити без змін рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2013 року.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 27 листопада 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Провіта" на користь ОСОБА_2 119 322,62 грн. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Провіта" на рахунок держави судовий збір в сумі 1193 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 27 листопада 2013 року скасовано. Справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що відповідач умови договору страхування виконувалися належним чином та права позивача не були порушені.

Проте, колегія суддів не може погодитися з зазначеними висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 липня 2009 року між ОСОБА_2 та ТДВ «СК «Провіта» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, об'єктом страхування за яким є транспортний засіб «Lехиs RХ 350» д.н. НОМЕР_1.

Згідно п.2.2 зазначеного договору застрахованим є ризик «Незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто протиправне вилучення транспортного засобу будь-яким способам у власника чи користувача всупереч їх волі, а також пошкодження чи знищення транспортного засобу внаслідок ДТП при незаконному заволодінні.».

Відповідно до п. 4.1 договору вигодонабувачем є Кременчуцька філія АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Форум». Страхова сума згідно п.п.3.3 становила 367 290 грн.

17 лютого 2010 року позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку - незаконного заволодіння невідомою особою застрахованим транспортним засобом, автомобілем НОМЕР_2 , який зберігався та знаходився на автомобільній стоянці в м. Кременчуці.

За фактом викрадення автомобіля 19 лютого 2010 року була порушена кримінальна справа Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області, яка провадженням зупинена 19 квітня 2010 року, про що позивачу були видані відповідні довідки від 24 лютого 2010 року та від 21 квітня 2010 року.

7 травня 2010 року відповідач, відповідно до умов п. 12.2.1 договору про виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку за ризиком «Незаконне заволодіння ТЗ» прийняв рішення про визнання події страховим випадком, про що затвердив страховий акт, згідно якого страхова сума була визначена у 100 % розмірі в сумі 347 644 грн. 90 коп.

Перша частина страхового відшкодування в сумі 140 000 грн. була перерахована на рахунок вигодонабувача платіжними дорученнями: від 14 травня 2010 року на суму 70 000 грн, від 23 червня 2010 року на суму 70 000 грн.

Позивач відмовився від транспортного засобу на користь страхової компанії 25 червня 2010 року.

Відповідно до п. 8.4.2, 12.6.1 та 12.11. 12.12 договору добровільного страхування наземного транспорту виплата страхового відшкодування здійснюється не пізніше 15 робочих днів від дати затвердження страхового акту, який, в свою чергу, складається протягом 15 робочих днів з дня отримання всіх необхідних документів.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.

У частині п'ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів^ установлено, що в разі якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня з розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Одночасно законодавстовом, що регулює правовідносини у сфері страхування визначено, що в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ст. 992 ЦК України).

Згідно з ч.4 статті 16 Закону України «Про страхування» однією з істотних ознак договору страхування є визначення в ньому відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору.

На підставі викладеного, можна зробити висновок, що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» - загальними.

Відповідальність страховика за договором страхування має бути визначено у такому договорі. Якщо ж такий розмір не було визначено сторонами в договорі страхування, то до спірних правовідносин застосовується частина п'ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи.

Отже, на підставі наведених правових приписів, принципу заборони притягати особу за одне й те саме правопорушення, а також правил застосування конкуренції правових норм, за умови, що укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи, страховик несе відповідалність у вигляді розміру неустойки, визначеного в договорі страхування (у разі відсутності визначення розміру в договорі - у розмірі, визначеному в Законі України «Про захист прав споживачів»).

Також страховик несе відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (засторахована особа) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі).

В даному випадку сторони уклали договір страхування, відповідно до п.9.2 якого страховик несе відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі подвійної облікової ствки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, між сторонами укладено договір майнового страхування, за умовами якого передбачена відповідальність страховика за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування.

Отже, в цьому випадку положення пункту 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюється й суд апеляційної інстанції необгрунтовано стягнув пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (поелуги) відповідно до цього Закону.

За загальними положеннями ЦПК України рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Станом на 18 липня 2010 року страхова компанія мала всі необхідні документи для здійснення страхового відшкодування. Відповідач повинен був виплатити остаточну частину страхових виплат протягом 15 робочих днів починаючи з (врахуванням святкових та неробочих днів) 29 червня 2010 року до 19 липня 2010 року.

Таким чином несвоєчасна виплата мала місце, що відповідно до пункту 9.2 договору страхування є підставою для стягнення на користь позивача пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України в загальній сумі 902, 82 грн., та відповідно до статті 625 ЦК України для стягнення 3 % річних від простроченої суми в сумі 325, 75 грн.

Всього на користь позивача підлягає стягненню 1228, 57 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 243, 60 грн.

Інші позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Так, затримка у виплаті сум страхового відшкодування становила менше одного місяця, тому застосувати індекс інфляції згідно із ст. 625 ЦК України до зазначених сум неможливо.

Також позивачем не було належним чином доведено позовні вимоги щодо спричинення йому збитків, оскільки відповідачем було повністю сплачено страхове відшкодування ОСОБА_2

Таким чином, рішення місцевого суду необхідно скасувати, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

За таких обставин, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303; п.п.3,4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2013 року - скасувати і ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Провіта", третя особа: Публічне акціонерне товариство "Банк "Форум", про захист прав споживача страхових послуг - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Провіта" на користь ОСОБА_2 1228, 57 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Провіта" на користь держави судовий збір в сумі 243, 60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис) В.М. Триголов

Судді (підписи) С.М. Бондаревська

Л.М. Омельченко

ВІРНО: