АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/3755/15-ц Головуючий 1 інст. - Штих Т.В.
Провадження № 22ц/790/4129/15 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: інші справи
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2015 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на дії та постанову державного виконавця Дзержинського ВДВС Харківського міського управління юстиції Харківської області, про оскарження дій, зобов'язання вчинити певні дії та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, -

встановила:

18 березня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця Дзержинського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції Харківської області Колеснікова Д.В., в якій просило: визнати незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження № 46550837 від 06.03.2015 року ВП 46550837; скасувати Постанову про закінчення виконавчого провадження № 46550837 від 06.03.2015 року ВП 46550837, зобов'язати державного виконавця Колеснікова Р.В. Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Харківської області здійснити примусове виконання виконавчого листа, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 20.11.2014 року, справа № 638/1839/14-ц в межах залишку заборгованості в сумі 16916 доларів США 56 центів.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилався на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення суми позовні вимоги задоволені та стягнуто з відповідачів 23755,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.01.2014 року становило 189880,57 гривен. Своєчасно виконавчі листи були пред'явлені до виконання.12.03.2015 року на адресу стягувача надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження, в зв'язку з виконанням рішення суду в повному обсязі.

Виконання виконавчого документу по стягненню заборгованості в доларах США шляхом стягнення або добровільної сплати суми, що дорівнює валютному курсу НБУ станом на дату подачі позову 27.01.2014 року, не є фактичним виконанням виконавчого документу згідно рішення суду.

Таким чином, рішення суду та виконавчий лист, який видано на примусове виконання містять обов'язок боржника сплатити борг в валюті зобов'язання - доларах США.

Натомість, 27.02.2015 року боржником на добровільне виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2014 року, справа № 638/1839/14-ц було сплачено 189880,57 грн.

У зв'язку з чим державним виконавцем була прийнята оскаржувана постанова.

Станом на 27.02.2015 року згідно офіційного курсу НБУ долар США по відношенню до гривні складав 27.763121. Тож, сума, яка була сплачена боржником 27.02.2015 року становила 6839,30 доларів США.

Наведена у виконавчому листі сума 189880,57 грн. визначала співвідношення курсу гривні до суми 23755,86 доларів США, з метою визначення ціни позову станом на 27.01.2014 року, і аж ніяк не розміру та валюту виконання зобов'язання, яка за визначеним документом є 23755,86 доларів США.

Тож, з урахуванням вищевикладеного орган ДВС зобов'язаний відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» виконати рішення суду в повному обсязі, в межах залишку заборгованості в сумі 16916 доларів США 56 центів, що залишилась після сплати боржником 6839,30 доларів США, що на день сплати 27.02.2015 року за курсом НБУ становило 189880,57 гривень.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.04.2015 року скарга ПАТ «УкрСиббанк» задоволена в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою в задоволенні скарги ПАТ «УкрСиббанк» відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд не звернув уваги, що матеріали виконавчого провадження містять постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі рішення суду, у резолютивній частині якого зазначено, що сума боргу складає 23755,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.01.2014 року становить 189880,57 гривень.

Відповідно до суми боргу саме у розмірі 189880,57 гривень було і відкрито виконавче провадження, про що свідчать:

· Постанова про арешт майна боржника від 14.02.2015 року, у якій зазначено межі суми боргу у розмірі 189880,57 гривень.

· Постанови про арешт коштів боржника від 23.02.2015 року, у якій зазначено межі суми боргу у розмірі 189880,57 гривень.

Зазначені дані, а також вся інша інформація міститься в Єдиному Державному реєстрі виконавчих проваджень.

Відповідно даних, які містяться в Єдиному Державному реєстрі виконавчих проваджень, інформація про виконавче провадження № 46550837 було відкрито у межах суми боргу, що підлягає стягненню, а саме - 189880,57 гривень.

Отже після отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 46550837 ВП 46550837, в якому зазначено номер виконавчого провадження та ідентифікатор доступу до інформації про виконавче провадження, боржник був у повній мірі ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження на офіційному сайті.

Таким чином, боржником було у повній мірі виконані вимоги державного виконавця, а саме сплачена сума боргу у повному розмірі, відповідно до виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи скаргу ПАТ «УкрСиббанк» суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по цивільній справі за позовом ПАТ « УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення суми позовні вимоги задоволені та стягнуто з відповідачів 23755,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.01.2014 року становило 189880,57 гривен. Своєчасно виконавчі листи були пред'явлені до виконання.

Боржник сплатив 189880,57 гривен, що на час сплати становило значно меншу суму ніж 23755,86 гривен.

Станом на 27.02.2015 року згідно офіційного курсу НБУ долар США по відношенню до гривні складає 27.763121. Тож сума, яка була сплачена боржником 27.02.2015 року становила 6839,30 доларів США.

Так як в рішенні суду є чітка вказівка на суму боргу, а саме 23755,86,86 доларів США, то суд вважав, що виконання рішення суду відбулось лише частково.

Крім того, державний виконавець не звернувся до суду за роз'ясненням виконання рішення.

Але з цим висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Частинами 2, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 14, ст. 383, ст. 387 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, п.1 ч.1 ст. 19, ч. 1, 2, 6 ст. 25, ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», за результатами розгляду скарги загальний суд постановляє рішення, а господарський - ухвалу, які мають відповідати вимогам відповідно статей 202, 203, 248-24 ЦПК ( 1502-06 ) та статей 86, 121-2 ГПК ( 1798-12 ). Заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються загальним і господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 232 - 234 ЦПК ( 1502-06 ) та статей 86, 121-2 ГПК ( 1798-12 ). Виходячи зі змісту ст. 248-24 ЦПК ( 1502-06 ) у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом N 606-XIV ( 606-14 ) можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених ст. 35 Закону N 606-XIV), проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом або скоротити його (ч. 3 ст. 36 Закону N 606-XIV).

На підставі п.п. 1, 2, 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевогосамоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК. Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно ізЗаконом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження). При задоволенні скарги суд не вправі допустити негайне виконання рішення. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21.08.2007 року, яка складає 23755,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.01.2014 року становить 189880,57 гривень.

Виконавчі листи згідно з вказаним рішенням були пред'явлені до виконання.

Матеріали виконавчого провадження містять постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі рішення суду, у резолютивній частині якого зазначено, що сума боргу складає 23755,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.01.2014 року становить 189880,57 гривень.

Відповідно до суми боргу саме у розмірі 189880,57 гривень було і відкрито виконавче провадження, про що свідчать:

· Постанова про арешт майна боржника від 14.02.2015 року, у якій зазначено межі суми боргу у розмірі 189880,57 гривень.

· Постанови про арешт коштів боржника від 23.02.2015 року, у якій зазначено межі суми боргу у розмірі 189880,57 гривень.

Таким чином, боржником було у повній мірі виконані вимоги державного виконавця, а саме сплачена сума боргу у повному розмірі, відповідно до виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова.

Суд на вказані обставини уваги не звернув, та прийшов до помилкового висновку, що сума боргу повертатися в доларах США на час погашення боргу, в той час, як відповідно рішення суду на підставі якого видані виконавчі листи, з боржників стягнуто 23755,86 доларів США, що станом на 27.01.2014 року становить 189880,57 гривень, тобто стягнутий борг, який виник на конкретну дату. Крім того, скасовуючи постанову про закінчення виконавчого провадження, суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки такі дії можуть здійснюватися відповідно до вказаного вище законодавства, тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Постановляючи ухвалу суд застосував Закон України «Про виконавче провадження» в редакції, яка втратила силу на час вчинення виконавчих дій.

Таким чином, оскаржувану ухвалу не можна визнати законною і обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні скарги згідно ч. 2 ст. 2, ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 312, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2015 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на дії та постанову державного виконавця Дзержинського ВДВС Харківського міського управління юстиції Харківської області, про оскарження дій, зобов'язання вчинити певні дії та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: -