АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Левенця Б.Б.

при секретарі: Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою через представника ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний промислово- інвестиційний банк» про захист прав споживача,

в с т а н о в и л а :

у березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Акціонерний промислово- інвестиційний банк», в якому просила визнати порушеним її право на отримання інформації передбаченої ч. 2 с. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; припинити дії відповідача, які порушують її право на отримання інформації, а саме зобов'язати відповідача надати письмову інформацію щодо суми її заборгованості перед банком за кредитним договором № 33 від 29.03.2007 року на момент передачі прав вимоги банком до ТОВ «Кредитні ініціативи»; суми штрафних санкцій, пені і інших нарахувань за весь період користування кредитом; з якого часу припинила роботу філія «Шевченківське відділення Промінвестбанку у м. Києві» і було закрито її розрахунковий рахунок у банку та яким чином її було повідомлено про закриття відділень банку і її рахунку та надано нові реквізити для перерахування грошових платежів посилаючись на те, що на її запит від 23.01.2015 року відповідач відмовився надати таку інформацію.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.05.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа 756/3016/15-ц (2972/15)988455/15)
Апеляційне провадження № 22-ц-796/8425/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не розглянув усі її вимоги та не звернув уваги на те, що у запиті, зробленим її представником зазначалося про те, що відповідь необхідно надати особисто позичальнику. Суд також не звернув уваги на те, що згідно довіреності представнику були надані повноваження подавати заяви від її імені. Рішення суду суперечить вимогам ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інформацію», ч. 1 ст. 1, п. 5 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» та п. 4 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 15, п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача Савицький О.С. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.03.2007 року між ПАТ «Акціонерний промислово- інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 33 на споживчі цілі. Такий договір позивачем не надано, проте відповідач дану обставину не заперечував.

23.01.2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Акціонерний промислово- інвестиційний банк» з письмовим запитом, у якому просив повідомити суму заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Промінвестбанк» за кредитним договором № 33 від 29.03.2007 року на момент передачі прав вимоги банком до ТОВ «Кредитні ініціативи»; суму штрафних санкцій, пені і інших нарахувань за весь період користування кредитом; з якого часу припинила роботу філія «Шевченківське відділення Промінвестбанку у м. Києві» і було закрито розрахунковий рахунок ОСОБА_1 в банку; яким чином ОСОБА_1 було повідомлено про закриття відділень банку і її рахунку та надано нові реквізити для перерахування грошових платежів.

Листом від 03.02.2015 року № 24-10/20053 ПАТ «Акціонерний промислово- інвестиційний банк» ОСОБА_2 надало відповідь, у якій зазначено, що у зв'язку з відсутністю письмового дозволу клієнта на розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, та враховуючи те, що надана довіреність, посвідчена 23.10.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравчук О.П. і зареєстрована в реєстрі за № 1076, не містить повноважень на отримання інформації, яка містить банківську таємницю у банку відсутні правові підстави для надання запитуваної інформації.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що запитувана представником позивачки інформація містить банківську таємницю, а позивач не надавала банку письмового дозволу для отримання такої інформації її представником ОСОБА_2.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 цього ж Закону інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 особисто до відповідача із письмовим запитом щодо отримання інформації про суму заборгованості за кредитом, час закриття її рахунку у банку не зверталася та письмового дозволу на надання такої інформації іншій особі не надавала.

Лист - запит від 23.01.2015 року містить вимоги про надання інформації про суму заборгованості, штрафних санкцій, пені та інших нарахувань за весь час користування кредитом, час закриття розрахункового рахунку ОСОБА_1, тобто фактично у запиті ставиться питання про надання інформації, яка є банківською таємницею та яка може надаватися лише у порядку, визначеному п. 1 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

За вказаних обставин суд першої інстанції керуючись вимогами вищезазначених норм дійшов правильних висновків про те, що вимоги позивачки є передчасними.

У апеляційній скарзі представник апелянта зазначає, що позивач особисто зверталася до відповідача з питання надання інформації, яка викладена у запиті, але їй у цьому було відмовлено, проте на підтвердження таких доводів будь - яких доказів не надано.

Матеріали справи не містять письмового запиту особисто ОСОБА_1 щодо надання інформації, яка містить банківську таємницю.

У довіреності, виданій на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_7, яка посвідчена 23.10.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравчук О.П. (а.с. 4) не зазначено про те, що ОСОБА_2 чи ОСОБА_7 як представники мають право на отримання інформації щодо фінансового стану ОСОБА_1 як клієнта банку. Саме по собі зазначення у довіреності, що представники мають право подавати та підписувати від імені ОСОБА_1 запити про надання інформації та будь - які інші звернення не є письмовим дозволом на розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У листі від 03.02.2015 року відповідач не відмовляв позивачці у наданні запитуваної інформації, а роз`яснив ОСОБА_2, який подав запит від імені позивачки за своїм підписом порядок надання такої інформації та повідомив, що такий порядок ним не дотримано.

Відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі повинні мати доступ як до достатньої інформації для прийняття проінформованих рішень при купівлі фінансових послуг, так і до достатньої інформації, яка необхідна позичальнику уже безпосередньо при виконанні кредитних зобов'язань.

Разом з тим порядок отримання такої інформації різний. Так, у першому випадку така інформація доступна кожній особі, яка бажає скористатися фінансовими послугами, а у другому випадку така інформація доступна лише клієнту банку і не може розголошуватися у іншому порядку, ніж це передбачено Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Оскільки питання надання інформації, що містить банківську таємницю врегульовано спеціальним законодавством, яке встановлює обмеження щодо доступу до такої інформації та встановлює спеціальний порядок надання такої інформації, який позивачкою не дотриманий, посилання апелянта на те, що суд не застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про захист прав споживачів» колегія суддів вважає безпідставним.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу позивачки на те, що остання не позбавлена права на судовий захист у разі відмови відповідача від надання запитуваної інформації, якщо такий запит буде зроблено у порядку, визначеному п. 1 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді