Ухвала

іменем україни

26 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Савченко В.О., Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивувало тим, що ОСОБА_4 належним чином не виконує зобов'язань за кредитним договором від 26 квітня 2006 року, у забезпечення якого між банком та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка площею 0, 0734, унаслідок чого утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь з боржника, а також в рахунок її погашення звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2011 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» 21 442 грн 94 коп. заборгованості за кредитним договором.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить ухвалені у справі судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу строку позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми (ст. 261 ЦК України) початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до положень частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного по суті висновку про те, що за наявності клопотання відповідачів про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, розрахована з урахуванням строків позовної давності щодо кожного чергового платежу, починаючи з грудня 2010 року.

Також є правильним висновок судів щодо безпідставності вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки через відсутність доказів на підтвердження переходу до позивача права іпотекодержателя, оскільки між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» додатково не було укладено договору про відступлення права вимоги іпотекодержателя за договором іпотеки, укладеним 26 квітня 2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» та ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Суди першої та апеляційної інстанцій вірно застосували положення норм матеріального права, й дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову банку.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» на увагу не заслуговують й висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук