Ухвала

іменем україни

3 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2014 року,

встановила:

У червні 2013 року Бердянський міжрайонний прокурор, діючи в інтересах малолітніх дітей, позбавлених батьківського піклування, звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що прокурорською перевіркою встановлено, що малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із батьком ОСОБА_8 були зареєстровані та постійно мешкали за адресою: АДРЕСА_1. Крім того у вказаній квартирі було зареєстроване місце проживання ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Через складне матеріальне становище, за заявою батька, до 16 травня 2013 року діти перебували у КУ «Бердянська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів». 31 липня 2012 року ОСОБА_8 зареєстрував у вказаній квартирі ОСОБА_5, яка не є родичкою осіб, які проживають або раніше проживали у цій квартирі. 11 вересня 2012 року за письмовою заявою ОСОБА_8 він та його малолітні діти зняті з реєстраційного обліку у вказаній квартирі у зв'язку з переїздом в будинок АДРЕСА_3. 24 жовтня 2012 року ОСОБА_8 та його малолітні діти були поновлені в реєстрації АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер. Малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усиновлені та постійно проживають у прийомній сім'ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в м. Енергодарі Запорізької області.

Посилаючись на те, що на час звернення до суду квартира є неприватизованою, відповідач ОСОБА_5 не проживає у вказаній квартирі без поважних причин більше 6 місяців, просив останню визнати такою, що втратила право користування цією квартирою з підстав, передбачених ст. 71 ЖК УРСР.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2014 року, позов задоволено.

Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, позов залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із доведеності позовних вимог.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_1 знаходиться у будинку державного житлового фонду та у власність, у порядку приватизації, не передавалась (а. с. 13).

Задовольняючи позов, суд не звернув уваги на роз'яснення, що міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від

12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до яких згідно зі ст. 61 ЖК України житлово-експлуатаційна організація як наймодавець може бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення.

Вона вправі, зокрема, пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення у зв'язку із систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду.

Суд у порушення вимог ст. 213 ЦПК України зазначених роз'яснень Пленуму Верховного Суду України не врахував; не з'ясував, хто є власником спірної квартири та не залучив його до участі у справі.

Згідно довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» від 20 березня 2013 року, у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, його малолітні діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та відповідач

ОСОБА_5 (а.с. 41).

За рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 січня 2013 року ОСОБА_8 позбавлено батьківських прав на мололітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 18-21).

На підставі рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 16 травня 2013 року малолітні діти: ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 вибули до прийомної сім'ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та проживають по АДРЕСА_4 (а.с. 22).

Положеннями ст. 65 ЖК УРСР визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що позбавлення права користування жилим приміщенням може мати місце в тому разі, коли особа мала право на користування жилим приміщенням.

Стаття 71 ЖК УРСР надає можливість позбавлення наймача або члена його сім'ї позбавити прав користування житловою площею.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. 213 ЦПК України не визначив, в якості кого була вселена відповідач в спірну квартиру, чи набула вона право на користування нею з урахуванням тієї обставини, що наймачем не була, та не віднесена до осіб, які могли набути статус членів сім'ї відповідно до вимог ст. 64 ЖК УРСР, чи не була вона тимчасовим мешканцем, оскільки не знаходилась в родинних відносинах з

ОСОБА_8, який ІНФОРМАЦІЯ_4 помер.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови

№ 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням ( ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Не з'ясувавши тієї обставини, чи мала право ОСОБА_5 на користування спірною квартирою, суд визнав установленим, що остання не проживала без поважних причин більше 6 місяців, які не підтверджені належними доказами.

Судом узагалі не встановлено строк, із якого та по який час

ОСОБА_5 не проживала у спірній квартирі без поважних причин, що позбавляє можливості перевірити, чи перевищує він установлений

ст. 71 ЖК України термін, протягом якого за тимчасово відсутнім зберігається право користування жилим приміщенням.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд посилаючись на норми ч. 1 ст. 71, 72 ЖК України належним чином зазначені обставини не перевірив, не визначив їх поважність та, враховуючи передбачений ст. 71 ЖК України термін збереження права на спірне жиле приміщення, не з'ясував, які заходи вживалися нею для відновлення її житлових прав, не вказав, якими доказами це стверджується.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом встановлено неповно, ухвалені у справі судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що призвели до неправильного вирішення спору та в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

Т.О. Писана

О.В. Умнова