Справа № 175/4275/15-ц
Провадження № 2/175/1707/15
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

30 грудня 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Воздвиженського О.Л.

при секретарі Перепелиці Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у сел. Ювілейному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Сурсько-Литовської сільської ради про визначення права власності на ? домоволодіння, як за дружиною та на ? домоволодіння в порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності, як за дружиною на 1/2 частину житлового будинку № 44, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Сурсько-Литовське, вул. Чернишевського; а також визнати право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого 27 вересня 2008 року чоловіка ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку № 44, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Сурсько-Литовське, вул. Чернишевського.

Позивачка надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник Територіальної громади в особі Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника.

Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 вересня 2008 року помер ОСОБА_2, про що 29 вересня 2008 року виконавчим комітетом Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 65, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 244026 (а.с. 14).

За життя, а саме 18 липня 2008 року ОСОБА_2 склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_1. (а.с. 12).

Вказаний правочин було посвідчено 18 липня 2008 року секретарем виконкому Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського районну Дніпропетровської області ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 132 (а.с. 12).

Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи.

Згідно ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину.

Судом встановлено, що ще в 1990 році збудований житловий будинок № 44 що розташований за адресою: вул. Чернишевського, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Сурсько-Литовське, однак правовстановлюючі документи на домоволодіння спадкодавцем не оформлялись.

З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти.

Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року.

Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них.

За приписами абз.2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Таким чином, на час будівництва та завершення будівництва житлового будинку (згідно Технічного паспорту 1991 року), що є предметом спору, реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення».

Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпоряджання цим майном.

Відповідно до ст. 63 СК України, чоловік та дружина мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, їх частки визнаються рівними.

Оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами подружжя ОСОБА_1 придбали разом за сумісні кошти, у шлюбі, то кожному з подружжя належить по 1/2 частині даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Отже, житлового будинок з господарськими будівлями та спорудами були спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, тобто їх частки у цьому майні були рівними по 1/2 частці у кожному з подружжя.

Тому спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася на 1/2 частину житловтго будинку № 44, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Сурсько-Литовське.

Згідно даних архіву Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» від 18.11.2014 року станом на 31.12.2012 року відповідно до інвентаризаційної справи без номеру за адресою: вул. Чернишевського, буд. № 44, с. Сурсько-Литовське, Дніпропетровський район Дніпропетровська область, занадодиться житловий будинок А, загальною площею 59,5 кв.м, житлова площа 40,7 кв.м, матеріал стін цегла, літня кухня Б, погріб В, гараж Г, сарай д, сарай Е, колодязь № 1, огорожа №2, власником якого є Павлов володимир Дмитрович на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 11.11.1991 року видане на підставі рішення виконкому Дніпопетровської районної ради народних депутатів від 25.12.1990 року № 331, зареєстроване в Новомосковському бюро технічної інвентаризації, записано в реєстрову книгу № 940-5.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності никається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Зібрані по справі докази вказують, що фактично померлому 27 вересня 2008 року ОСОБА_2 належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. За життя спадкодавець не зареєстрував належне йому право власності на майно, у звязку з чим позивачка не має можливості скористатися належним їм правом на отримання спадщини.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів.

Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач вступила в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за заповітом, право власності спадкодавця ОСОБА_2 не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права.

Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачу спадкових прав на житловий будинок у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка на 1/2 частину, як за дружиною на житловий будинок № 44 по вул. Чернишевського в с. Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровськаої області та господарські будівлі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1217, 1218, 1222 ЦК України, ст.ст.10, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Сурсько-Литовської сільської ради про визначення права власності на ? домоволодіння, як за дружиною та на ? домоволодіння в порядку спадкування за заповітом- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, паспорт серії АК № 892841 виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 14 квітня 2000 року, право власності на 1/2 частину в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_2, померлого 27 вересня 2008 року на житловий будинок № 44, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Сурсько-Литовське, вул. Чернишевського, до складу якого входять: 1- кухня площею 5,5 кв.м; 2 - сіни площею 6,9 кв.м.; 3 - вана площею 3,7 кв.м.; 4 - кімната площею 12,7 кв.м.; 5 - кімната площею 18,2 кв.м.; 6 - кімната площею 9,80 кв.м; загальною площею будинку 59,5 кв.м., з них житлова 40,7 кв.м, допоміжна 18,8 кв.м. та такі господарчі будівлі та споруди: а - сіни площею 7,2 кв.м.; Б літня кухня площею 33,1 кв.м.; Б - погріб площею 3,6 кв.м.; погріб площею 6 кв.м.; Г - гараж площею 31,5 кв.м.; Д - сарай площею 29,1 кв.м.; Е - сарай площею 7,0 кв.м.; №1 - колодязь; №2 - забор площею 32,5 кв.м, який належав йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 11.11.1991 року видане на підставі рішення виконкому Дніпопетровської районної ради народних депутатів від 25.12.1990 року № 331, зареєстроване в Новомосковському бюро технічної інвентаризації, записано в реєстрову книгу № 940-5/

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, паспорт серії АК № 892841 виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 14 квітня 2000 року, право власності на 1/2 частину, як за дружиною після смерті чоловіка ОСОБА_2, померлого 27 вересня 2008 року на житловий будинок № 44, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Сурсько-Литовське, вул. Чернишевського, до складу якого входять: 1- кухня площею 5,5 кв.м; 2 - сіни площею 6,9 кв.м.; 3 - вана площею 3,7 кв.м.; 4 - кімната площею 12,7 кв.м.; 5 - кімната площею 18,2 кв.м.; 6 - кімната площею 9,80 кв.м; загальною площею будинку 59,5 кв.м., з них житлова 40,7 кв.м, допоміжна 18,8 кв.м. та такі господарчі будівлі та споруди: а - сіни площею 7,2 кв.м.; Б літня кухня площею 33,1 кв.м.; Б - погріб площею 3,6 кв.м.; погріб площею 6 кв.м.; Г - гараж площею 31,5 кв.м.; Д - сарай площею 29,1 кв.м.; Е - сарай площею 7,0 кв.м.; №1 - колодязь; №2 - забор площею 32,5 кв.м, який належав йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 11.11.1991 року видане на підставі рішення виконкому Дніпопетровської районної ради народних депутатів від 25.12.1990 року № 331, зареєстроване в Новомосковському бюро технічної інвентаризації, записано в реєстрову книгу № 940-5

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Л. Воздвиженський