УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про визнання кредитного договору недійсним та визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк»), яке є правонаступником ВАТ «Морський Транспортний Банк», звернулося до суду із указаним вище позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у зв'язку із невиконанням відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором № 00188/RO від 2 червня 2006 року, укладеним між ОСОБА_4 та ВАТ «Морський Транспортний Банк», забезпеченим договором поруки № 00240rO від 2 червня 2006 року, укладеним між ОСОБА_5 та ВАТ «Морський Транспортний Банк», щодо

повернення кредиту та невнесення плати за кредит у розмірі, строки і на умовах визначених цими договорами, виникла заборгованість.

Враховуючи наведене, із урахуванням уточнень, просило стягнути із відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 00188/RO від 2 червня 2006 року у загальному розмірі 229 678,75 доларів США, 784 452 грн 27 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 146 317,92 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 83 360,83 доларів США; пеня за несплату основного боргу - 384 056 грн 55 коп., пеня за несплату процентів за користування кредитом - 336 259 грн 79 коп., штраф - 68 074 грн 37 коп.

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що встановлений НБУ курс гривні відносно долара США на дату укладення кредитного договору складав 5,05 грн з 1,0 долар США, а сума щомісячного платежу за кредитом становила 10 680 грн 75 коп.

В подальшому відбулося падіння курсу гривні, внаслідок чого її витрати за кредитним договором збільшилися втричі, оскільки станом на 18 листопада 2014 року сума щомісячного платежу за кредитом в національній грошовій одиниці складає 32 274 грн 90 коп.

Крім того, при укладенні цього договору вона була введена в оману банком, оскільки не мала можливості оцінити всі ризики за кредитом та зробити свідомий вибір щодо його укладення, не могла передбачити таких змін курсу національної валюти України, а банк не надав застережень щодо можливих та/або очікуваних змін курсу національної валюти України по відношенню до валюти кредиту, оскільки кредитний договір не містить інформації щодо сукупної вартості кредиту, витрат, пов'язаних із обслуговуванням кредиту, та в договорі відсутні такі суттєві умови, як ціна договору та інфляційне застереження.

Через чотири роки після укладення кредитного договору банк здійснив кроки, спрямовані на приведення умов договору у відповідність до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а саме: за ініціативою банку 18 травня 2010 року, 29 червня 2011 року та 12 липня 2012 року були укладені додаткові угоди до кредитного договору, проте додатки до цих додаткових угод «Розрахунок сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та інших фінансових зобов'язань позичальника» надруковано кеглем значно меншим за кегль шрифту основного тексту, що унеможливлює його прочитання та вводить споживача в оману.

Також цей розрахунок не містить сукупної вартості кредиту ні в процентному значенні, ні в грошовому виразі у валюті кредиту.

Посилаючись на викладені обставини, просила визнати недійсним кредитний договір № 00188/RO від 2 червня 2006 року та припиненим договір поруки № 00240rO від 2 червня 2006 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року позов ПАТ «Марфін Банк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором № 00188/RO від 2 червня 2006 року у загальному розмірі 229 678,75 доларів США, що станом на 18 грудня 2014 року еквівалентно 3 624 079 грн 64 коп., та 784 452 грн 27 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 146 317,92 доларів США, що еквівалентно 2 308 736 грн 85 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 83 360,83 доларів США, що еквівалентно 1 315 342 грн 78 коп., пеня - 336 259 грн 79 коп., штраф за невиконання зобов'язань за кредитним договором - 68 074 грн 37 коп.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року змінено та виключено із абзацу другого його резолютивної частини слова та цифри наступного змісту: «...що в еквіваленті по курсу НБУ (15,778907 грн. за 1,0 дол. США) на 18.12.2014 року становить 3 624 079 (три мільйони шістсот двадцять чотири тисячі сімдесят дев'ять) грн 64 коп.», «...що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2308736,85 грн. «...що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1315342,78 грн.»

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, із висновком якого фактично погодився й апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст.ст. 203, 215, 267, 549, 611, 623, 1046, 1048-1050, 1054 ЦК України, на підставі поданих сторонами доказів, які оцінені відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за договорами кредиту і поруки належним чином не виконують своїх зобов'язань, мають прострочену заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку, та з відсутності підстав для визнання кредитного договору недійсним, а договору поруки - припиненим.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції, та не спростовують висновків судів і не дають підстав вважати, що ними при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про задоволення первісного позову та відмову у зустрічному позові.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 11 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, рішення судів попередніх інстанцій є правильними та законними, ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року із урахуванням змін, внесених рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2015 року, та рішення апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді:В.А. Черненко
С.П. Штелик