Провадження №2/642/96/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2015 р. Ленінський районний суд м. Харкова

у складі:

головуючого Лазарєва А.В.,

секретаря Клименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення процентів за договором позики, трьох процентів річних, неустойки та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2014 р. до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 з проханням стягнути з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на його користь проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних від суми боргу за договором позики від 21 липня 2010 р. в сумі еквівалентній 13925 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, штрафу ( пені) за період з 10 грудня 2013 р. по 10 грудня 2014 р. в розмірі 5110000 гр. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

21 липня 2010 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір позики. За вказаним договором відповідачі отримали від позивача в позику валютні цінності в сумі 65000 доларів США з поверненням позики частинами у відповідності до п.1 договору позики. Відповідачами були порушені зобов'язання і борг у повному обсязі повернутий не був. Неповернутими залишилися валютні цінності в сумі 56250 доларів США, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним договором. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2013 р. з відповідачів на користь позивача було стягнуто суму боргу в розмірі 58481 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 467438 гр. 63 коп. та суму судового збору 179 гр. 74 коп..

29 січня 2014 р. апеляційний суд Харківської області за апеляційною скаргою у справі ухвалив нове рішення, яким скасував рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2013 р. в частині відмови стягнення процентів за користування коштами, неустойки та судових витрат і додатково стягнув з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 за договором позики проценти за користування позикою в сумі 9818 доларів США, що складає 78475 гр. 27 коп., пеню в сумі 28000 гр., а також судові витрати в сумі 2469 гр. 75 коп..

Отже за вказаним договором позики від 21 липня 2010 р. разом із понесеними судовими витратами з відповідачів на користь позивача було стягнуто 578853 гр. 40 коп..

Виходячи з того, що відповідачі свого обов'язку з поверненням боргу згідно судових рішень не виконали позивач знов вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених відповідачами прав з вимогами про стягнення з відповідачів процентів за користування позиченими у позивача коштами, трьох процентів річних і передбаченої договором позики неустойки за час порушення відповідачами своїх обов'язків з моменту звернення 05.10.2012 р. в суд із попереднім позовом по день звернення до Ленінського районного суду м. Харкова з цим позовом.

Посилаючись на ст.. 599 ЦК України, де зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а також на ст. ст.. 598 ч.1, 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України позивач стверджує, що ухвалення судом рішення про стягнення з боржника боргу не припиняє зобов'язальних відносин сторін договору позики: не звільняє боржника, тобто відповідачів, від відповідальності за невиконання ними грошових зобов'язань та не позбавляє кредитора права на подальше нарахування вимог, стягнення з боржників неустойки. На підставі наведеного позивач просить задовольнити заявлені вимоги.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і дав пояснення аналогічні позовній заяві.

Відповідачі проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що за рішенням судів з них вже була стягнена заборгованість за договором позики з урахуванням трьох процентів річних, штрафу і пені, а вимоги позивача про притягнення їх двічі до юридичної відповідальності за одне й саме правопорушення порушують ст..61 Конституції України.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

21 липня 2010 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого відповідачі отримали від позивача в позику 65000 доларів США. За цим договором відповідачі зобов»язалися повернути позивачу позичену суму коштів частинами не пізніше 21 липня 2011 року в порядку та строки встановлені п.1 договору позики.

Відповідачі не виконували належним чином умови договору позики у зв»язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості в сумі 56250 доларів США, процентів за користування позикою в сумі 9818 доларів США, трьох відсотків річних від простроченої поверненням суми у розмірі 2331 долар США та штрафу ( пені) на 559 днів по 14000 гр. за кожен день прострочення зобов»язання в сумі 7826000 гр..

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2013 р. позовні вимоги були задоволені частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 суму боргу 58481 доларів США, що відповідно до курсу НБУ дорівнювало 467438 гр. 63 коп. і судовий збір 179 гр. 74 коп.. У задоволенні інших вимог було відмовлено ( а. с. 10 - 14).

Не погодившись з рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2014 р. апеляційна скарга позивача була задоволена частково. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2013 р. було скасовано частково та у цій частині ухвалено нове рішення. За рішенням апеляційного суду було стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 за договором позики проценти за користування позикою в сумі 9818 доларів США, що складає 78475 гр. 27 коп., пеню в сумі 28000 гр., судові витрати з кожного відповідача в сумі 2469 гр. 75 коп. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2013 р. в іншій оскарженій частині, стосовно відмови у задоволенні позову про стягнення пені у повному розмірі було залишено без змін ( а. с. 15 - 18).

Зазначені судові рішення набрали законної сили.

Згідно ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику ( грошові кошти в такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст..1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст..625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.. 549 - 552 ЦК України, яка нараховується від дня коли речі мали бути повернуті, до дня фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Таким чином всі претензії позивача за договором позики, який діяв з 21 липня 2010 р. по 21 липня 2011 р., були вирішені судовими рішеннями та стягнуто з відповідачів на користь позивача відповідні грошові кошти.

Суд вважає, що посилання позивача на можливість стягнення з відповідачів процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ, трьох процентів річних від суми боргу до договором позики від 21 липня 2010 р. в сумі еквівалентній 13925 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також штрафу (пені) за період з 10 грудня 2013 р. по 10 грудня 2014 р. в розмірі 5110000 гр. не ґрунтуються на законі, оскільки строк дії договору позики закінчився, судові рішення по цивільній справі з проводу стягнення за договором позики від 21 липня 2010 р. набрали законної сили, а

ст.. 599 ЦП України, на яку посилається позивач, не передбачає стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних, штрафу (пені) у разі невиплати відповідачами позивачу присуджених судом грошових сум після набрання судовими рішеннями законної сили.

За думкою суду з вимогами до відповідачів про виплату присуджених грошових коштів позивачу слід звертатися в порядку виконавчого провадження.

Приймаючи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено, суд, керуючись ст..88 ЦПК України, відмовляє у вимозі позивача про стягнення судових витрат з відповідачів.

Керуючись ст.. ст.. 88, 212 - 215 ЦПК України, ст. ст.. 526, 530, 549 - 552, 1048 - 1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь в розгляді справи, але не були присутніми під час проголошення судового рішення, можуть оскаржити рішення в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання ними копії рішення.

Суддя А.В. Лазарєв