У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Ситнік О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення боргу за договорами позики, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення боргу за договорами позики.

На обґрунтування вимог позивачі посилалися на те, що 23 січня 2011 року ОСОБА_6, згідно з договором позики, укладеним з ОСОБА_8, передала, а ОСОБА_10 отримав 224 000 грн для особистих та підприємницьких цілей, що підтверджується написаною ним розпискою.

16 січня 2011 року, згідно з договором позики, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_8 отримав 440 000 грн, що підтверджується розпискою, підписаною ОСОБА_8

10 жовтня 2011 року, згідно з договором позики, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_8 отримав 2 280 000 грн, що підтверджується розпискою, підписаною ОСОБА_8

12 жовтня 2011 року, згідно з договором позики, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_8 отримав 390 000 грн, строком повернення до 15 грудня 2011 року, що підтверджується розпискою, підписаною ОСОБА_8

Свої зобов'язання з погашення заборгованості відповідач ОСОБА_8 не виконав. На час укладення договорів позики ОСОБА_8 перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_9 Посилаючись на викладене, позивачі просили стягнути солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 3 110 000 грн, на користь ОСОБА_6 224 000 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 травня 2015 року, позовні вимоги задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_6 солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заборгованість за договорами позики у розмірі 224 000 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заборгованість за договорами позики у розмірі 3 110 000 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що 23 січня 2011 року ОСОБА_6, згідно з договором позики, укладеним з ОСОБА_8, передала, а ОСОБА_10 отримав 224 000 грн для особистих та підприємницьких цілей, що підтверджується написаною ним розпискою.

16 січня 2011 року, згідно з договором позики, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_8 отримав 440 000 грн, що підтверджується розпискою, підписаною ОСОБА_8

10 жовтня 2011 року, згідно з договором позики, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_8 отримав 2 280 000 грн, що підтверджується розпискою, підписаною ОСОБА_8

На час укладення договорів позики відповідач ОСОБА_8 перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 13)

ОСОБА_8 свої зобов'язання з погашення позики не виконав.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно із ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався положеннями ст. 65 СК України, ст. ст. 625, 1049 ЦК України та, встановивши, що відповідачі є подружжям, відповідач ОСОБА_8 за договорами позики отримував кошти для особистих потреб та для здійснення підприємницької діяльності, однак за час отримання значної суми за договорами позики статутний капітал ТОВ «Утк крост», де ОСОБА_8 є одним із засновників, не збільшувався, на час укладення договорів позики ОСОБА_9 не працювала, самостійного доходу не мала, проте у 2014 році відповідно до договору купівлі-продажу від 11 березня 2014 року придбала нерухомість на значну суму, на час вирішення спору договори позики є дійсними, в судовому порядку не оспорені, правильно виходив з того, що вказані обставини свідчать про отримання та використання ОСОБА_8 коштів за договорами позики в інтересах сім'ї, а договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї та обґрунтовано вважав, що у такому випадку відповідачі повинні нести солідарний обов'язок з повернення коштів.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає змісту ст. 332 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказів, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішень судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова О.М. Ситнік