Справа № 308/2588/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючого - Власова С.О.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Ігнатюка В.Б.,

при секретарі - Чейпеш С.І.,

за участю: позивача -ОСОБА_1 та його представника -ОСОБА_2,

представника відповідача Перечинської РДА -Туряниця О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про реституцію, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_1 пред'явив до ОСОБА_5, Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області та Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області позов про реституцію, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 27.12.2010 року між ним та ОСОБА_5, від імені якої діяв представник ОСОБА_7, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки призначеної для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: Закарпатська обл., Перечинська міська рада, урочище «Бабайово», «За межами населеного пункту», площею 0,0700 га, за ціною 9 198 грн. Таким чином, позивач набув право власності на вказану земельну ділянку. Однак, рішенням Перечинського районного суду від 19.02.2013 року, яке набрало законної сили 16.04.2013 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2010 року визнано недійсним; визнано недійсним та скасовано розпорядження в.о. голови Перечинської РДА за №633 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва та передачі у безоплатну у власність ОСОБА_5» від 31.12.2009 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 площею 0,0700 га, яка розташована в урочищі «Бабайово» на території Перечинської міської ради за межами населеного пункту, а також повернуто земельну ділянку площею 0,0700 га, яка розташована в урочищі «Бабайово» на території Перечинської міської ради за межами населеного пункту м.Перечин до земель державного підприємства «Перечинське лісове господарство».

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила застосувати реституцію, стягнути з ОСОБА_5 9198 грн. одержані останньою за договором купівлі - продажу земельної ділянки від 27.12.2010 р..

Крім того, позивачка вказувала на те , що згідно звіту про експертну грошову оцінку проведену Приватним підприємством «Експерт-Центр» ринкова вартість зазначеної земельної ділянки на теперішній час становить 64624 грн. (а.с. 25-27), а від так вважає, що для поновлення її порушених прав з відповідачів підлягає стягненню і ця сума, а також моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 25000 грн.. Тому просила стягнути з ОСОБА_5 та Перечинської районної державної адміністрації понесені збитки в розмірі 64624 грн. та моральну шкоду, яку оцінила в розмірі 25000 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 та його представник подали апеляційну скаргу, в якій вказують на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального права, при цьому посилаються на аналогічні обставини, що були викладені в позові. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Відповідачка ОСОБА_5 та представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляджу справи належним чином повідомлялась, що не перешкоджає суду на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України розглянути справу в їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача та його представника, пояснення представника Перечинської РДА, яка позов заперечила, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.12.2010 року ОСОБА_7, який діяв в інтересах ОСОБА_5 (продавець), продав ОСОБА_1 (покупець) земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Перечинська міська рада, урочище «Бабайово», «За межами населеного пункту», площею 0,0700 га, яка належала продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Перечинською райдержадміністрацією 15.01.2010 року; продаж вчинено за ціною 9198,00 грн., що стверджується договором купівлі-продажу від 27.12.2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №2006 (а.с.8-10).

Рішенням Перечинського районного суду від 19.02.2013 року у справі за позовом прокурора Перечинського району в інтересах держави визнано недійсним та скасовано розпорядження в.о. голови Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області за №633 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва та передачі безоплатно у власність ОСОБА_5» від 31.12.2009 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 площею 0,0700 га, яка розташована в урочищі «Бабайово» на території Перечинської міської ради за межами населеного пункту (а.с.13-18).

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0700 га, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 27.12.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.М. та зареєстрований в реєстрі за №2006.

Повернуто земельну ділянку площею 0,0700 га, яка розташована в урочищі «Бабайово» та території Перечинської міської ради за межами населеного пункту м. Перечин до земель державного підприємства «Перечинське лісове господарство» (а.с.13-17). Рішення набуло законної сили.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов до висновку про його необґрунтованість та недоведеність в повному обсязі.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у

натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 27.12.2010 року визнаний судом недійсним, земельна ділянка повернута до земель державного підприємства та доказів про повернення грошової суми покупцю земельної ділянки матеріали справи не містять, а від так з продавця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню кошти, сплачені за купівлю вказаної земельної ділянки в розмірі 9198 грн.

Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача суми в розмірі 64624 грн., яка визначена як ринкова вартість земельної ділянки станом на 01.08.2013 року згідно Звіту про експертну грошову оцінку, оскільки правовим наслідком недійсності правочину є повернення другій стороні у натурі всього, що вона одержала на виконання цього правочину, в даному випадку це кошти отримані за продаж земельної ділянки, ціна якої сторонами договору обумовлена в договорі, тобто в сумі 9198,00 грн. Саме цей розмір грошової суми продавець земельної ділянки ОСОБА_5 отримала від покупця ОСОБА_1 до підписання даного договору.

Дана обставина стверджується пп. 2 і 3 нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу земельної ділянки від 27 грудня 2010 року ( а.с.8-10).

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, колегія суддів констатує наступне.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Разом з тим, законодавець, визначаючи правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону (Розділ 4 параграф 2 ЦК України), чітко визначив підстави недійсності правочину, при яких підлягає стягненню моральна шкода, зокрема: ст.230 ЦК України - вчинення правочину під впливом обману; ст.231 ЦК України - вчинення правочину під впливом насильства; ст.232 ЦК України - вчинення правочину у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони із другою стороною; ст.233 ЦК України - вчинення правочину під впливом тяжкої обставини, і вказані обставини не мали місця про визнанні недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2010 року, а тому вимога позивача про стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягає.

Належних доказів щодо обґрунтування відшкодування позивачу моральної шкоди матеріали справи не містять.

З огляду на вищенаведене, колегія погоджується рішенням суду першої інстанції в частині відмови позивачу в стягненні 25000 грн. моральної шкоди та збитків в розмірі 64624 грн., а в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення в порядку реституції грошових коштів за договором - купівлі продажу земельної ділянки скасовує та ухвалює в цій частині нове рішення, яким задовольняє цю вимогу позивача , стягує з ОСОБА_5 грошову суму 9198 грн. отриману нею від позивачаОСОБА_1 за договором купівлі - продажу вищевказаної земельної ділянки.

В решті рішення слід залишити без змін.

Також на підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у виді судового збору в розмірі 365,40 грн., з яких 243,60 грн. -сплачені при поданні позовної заяви та 121,80 грн.- сплачені при поданні апеляційної скарги.

Згідно пп. 3 і 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.3 і 4, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

РІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 -задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_5 коштів у розмірі 9198 грн. сплачених за договором купівлі-продажу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказану вимогу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) кошти у розмірі 9 198,00 грн. (девять тисяч сто дев'яносто вісім грн. 00 коп.), сплачені за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.М. та зареєстрованого в реєстрі за №2006.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 365,40 грн. (триста шістдесят п'ять грн. 40 коп.) .

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: