Провадження № 2/161/3623/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря Лукашевич І.П.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

29.07.2015 року ОСОБА_1 звернулася в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4 до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що 26 квітня 2015 року близько о 17 год. 00 хв. відповідач керуючи мотоциклом НОМЕР_1 по вул. Баранова рухаючись в напрямку вул. Тарасова в м. Луцьку, здійснив наїзд на дитячий візок, який попереду себе вела малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка рухалась по вул. Баранова та здійснювала захід на вул. Потапа. Внаслідок наїзду малолітня ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, а саме забійних саден волосяної ділянки голови, спини, обох колін, які відносяться за ступенем тяжкості до категорії легких тілесних ушкоджень. Оскільки у діях відповідача не було встановлено складу кримінального правопорушення, останній за постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.05.2015 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та щодо нього було застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців. Окрім того, вказує, що після ДТМ стан малолітньої доньки був не такий як завжди, а перенесена ситуація негативно вплинула на останньому. Своїми неправомірними діями відповідач спричинив малолітній ОСОБА_4 моральну шкоду, яка полягає: у високому рівні тривожності, емоційного стану дискомфорту, зниженню рівня стресостійкості, суттєво порушеній здатності до соціальної адаптації, наявності страхів до транспортних засобів, переходу дороги у дитини. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути із відповідача в її користь в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 10000 грн., а також покласти на відповідача судові витрати.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, зазначив, що у заподіянні моральних страждань малолітній ОСОБА_4 є його вина, але частково, оскільки відповідальність також повинна нести особа, яка здійснювала догляд за дитиною на момент скоєння ДТП, та повинна була дивитися за діями дитини, і куди остання рухалася.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, проаналізувавши у сукупності подані суду докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково із врахуванням наступного.

Так, згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Із розяснень викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України у п.9 Постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом встановлено, що 26.04.2015 року о 17.00 год. відповідач керуючи мотоциклом НОМЕР_2 по вул. Баранова м. Луцька, при об їзді пішоходів не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого зачіпив дитячий візок, за який трималася малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, чим порушив пункти 12.1., 12.3, 13.1., 13.3 Правил дорожнього руху України. Після чого залишив місце ДТП, не повідомивши працівників міліції, чим порушив п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП, пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 468 від 28.04.2015 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 122-4 КУпАП (а.с.11-12). Вищевказана постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.05.2015 року не оскаржувалась відповідачем та набула законної сили, що підтверджується матеріалами адміністративної справи № 161/7742/15-п відносно ОСОБА_3 за вчинення правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд вважає доведеною вину відповідача у завданні малолітній ОСОБА_4 моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, у відповідності до ст. 23 ЦК України, враховує, що малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 після ДТП перебувала в стані емоційного дискомфорту, мала високий рівень тривожності, знижений рівень стресостійкості, в останньої порушилася здатність до соціальної адаптації, зявилися страхи, зокрема до транспортних засобів та переходу дороги, що вбачається із пояснень позивача, свідка ОСОБА_6, висновку психолога ДНЗ № 12 (а.с.7-8), в той же час, дитина зазнала легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта № 468 від 28.04.2015 року, а тому суд вважає що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн. компенсації на відшкодування моральної шкоди, розмір якої співрозмірний із завданими малолітній ОСОБА_4 душевними та фізичними стражданнями.

В той же час, суд вважає, що твердження відповідача про те, що ДТП трапилася з його вини та вини свідка ОСОБА_6 не підтверджена належними та допустимими доказами у порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача в доход держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-61, 88, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 22, 1167 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 в доход держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.М.Присяжнюк