Справа № 348/3797/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1740/2015
Головуючий у 1 інстанції Безбородько В.А.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду від 26 червня 2015 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Надвірнянського районного суду від 26 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Апелянт незгідний з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення є необ'єктивним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач звертався до суду з позовом про визнання права власності на майно, яке було ним передано згідно усної домовленості відповідачу для використання у їхній спільній господарській діяльності. Стає зрозумілим, що окрім його пояснень та пояснень відповідача, про те, що вказане майно дійсно належить позивачу, будь-яких інших документів, які б могли ідентифікувати дане майно чи визначити його приналежність позивачем не подано. Дане майно є не ідентифіковане, передавалося відповідачу згідно усної домовленості позивачем, будь-які документи про передачу майна між останніми не складалися, так як усна домовленість базувалася на довірі між сторонами, що не заперечує сам відповідач. Зрозумілим є те, що оскільки сторони займалися спільною господарською діяльністю, факт передачі майна, користування даним майном сторонами є очевидним, таким що відповідає дійсності в натурі. Судом першої інстанції не повно з'ясовано всі обставини, які мають суттєве значення для справи в цілому.

Судом не взято до уваги те, що сам відповідач усно у своїх поясненнях стверджує належність майна позивачу, не повністю досліджено факт спільної господарської діяльності між сторонами, в даному випадку позивачем і відповідачем, не вжито елементарних заходів для встановлення джерела виникнення даного майна, його можливої ідентифікації на предмет належності позивачеві чи взагалі іншій особі.

В оскаржуваному рішенні суду вказано, що позивач на підтвердження своїх вимог належних доказів не надав та дав суду пояснення, що документів на спірне майно у нього немає.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із вимогою до відповідача про визнання права власності на майно зазначене в додатку №1 до позову, вказуючи, що дане майно належить саме йому на праві приватної власності і утримується відповідачем ОСОБА_3 незаконно та без будь-якої правової підстави.

Відповідно до ст. 57-59 ЦПК України обставини справи, які згідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження своїх вимог позивач посилався на повідомлення відповідача від 01.05.2013р. про закінчення терміну оренди приміщення та зобов'язання розрахуватися по орендній платі, договору про експлуатацію та опробірування макулатурного преса від 15.10.2010 року між ним та ОСОБА_4

Оцінюючи дані докази, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що дані доводи не свідчать про набуття ним права власності на спірне майно та правильно зазначив, що вони не підтверджуються іншими допустимими доказами.

Зокрема, обґрунтовано судом відхилені надані позивачем видаткові накладні № РН-000016 та № за № РН-000017 від 21.10.2009 року та від 22.10.2009 року, згідно яких він нібито придбав у підприємця ОСОБА_5 комплектуючі до холодильного агрегата, а саме, агрегат ОР та випаровувач. Однак, суд встановив, що даними з «Реєстру платників ПДВ» 31.12.2008 року анульовано реєстрацію платника ПДВ ОСОБА_5, що дало суду підстави не визнати такі видаткові накладні як докази у даній справі.

ОСОБА_2 у суді першої інстанції ствердив, що документів на інше спірне майно у нього немає, однак, відповідач у інших судових засіданнях визнавав наявність у нього майна позивача.

Суд першої інстанції і цим доводам позивача дав належну правову оцінку, вказавши, що в попередньому судовому засіданні 05.08.2013 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, представник відповідача позов не визнавав повністю та заперечував знаходження приватного майна ОСОБА_2 в складському приміщенні, належному ОСОБА_3 Також з показів свідків не встановлено судом факту придбання саме ОСОБА_6 спірного майна та його приналежності позивачу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 26 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Вакарук

Л.В.Ясеновенко