Справа № 442/8380/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/783/3255/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулась в суд з указаним позовом до відповідача та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_3 завдану їй матеріальну шкоду(збитки) вчиненням останньою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, в розмірі 51 818 грн. 16 коп. та 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 1 500 грн. матеріальної шкоди та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила позивач. Вважає, його незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального права, дано неправильну юридичну оцінку обставинам, які мають значення для справи, відповідно, не застосовано закон, який підлягає застосуванню, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом досліджено докази, які мають значення для всебічного дослідження спору.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_3 23 068 грн. 15 коп. матеріальної шкоди, 28 750 грн. понесених позивачем збитків у зв'язку з наданням правової допомоги та 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що в період з 02.02.1998р. по 17.05.1999р. відповідач по справі, перебуваючи на посаді директора МПП «Наталі», власником і засновником якого є ОСОБА_6 маючи у своєму розпорядженні печатку та документацію підприємства, зловживаючи своїм посадовим становищем уклала Договір купівлі-продажу №002 від 11.05.1999 року, згідно якого відчужила на користь КФГ «Лілія» 6 хлібних кіосків МПП» Наталі». Правоохоронними органами 4.08.2006 року було порушено кримінальну справу по факту скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.10.2014 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом поза увагою залишилась та обставина, що відповідач порушила основні засади цивільних правовідносин в незаконний спосіб у власних корисливих інтересах, позбавивши майна позивача. Матеріалами кримінальної справи доведено, що підпис під Договором №002 виконано нею, доручення від позивача на вчинення будь-яких дій, пов'язаних із відчуженням майна, в тому числі і хлібних кіосків не надавались. Підписи під довіреностями від імені ОСОБА_6, вилучені з банківської установи, на право розпоряджатись майном та коштами МПП «Наталі» виконані самою ОСОБА_3, що підтверджено почеркознавчими експертизами, проведеними в межах кримінальної справи.

Судом безпідставно зменшено розмір суми вартості втраченого нею внаслідок злочину майна. Суд повинен був виходити не з розміру втрат від вартості майна в сумі 1500 грн., як зазначено в Договорі №002, а взяти до уваги суму коштів, за які позивач може придбати аналогічне майно на даний час. Відтак, визначений судом розмір відшкодування від втрати майна є необґрунтованим.

Судом не застосовано норми матеріального права, які необхідно було застосувати до спірних правовідносин, зокрема ст. 1192 ЦК України, якою передбачено, що за вибором потерпілого, суд може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки в повновному обсязі. При цьому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, мав бути визначений судом відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. До того ж в силу положень ч.4 ст. 1193 ЦК України, розмір відшкодування шкоди, завданої злочином, вчиненим фізичною особою, не може бути зменшений.

Судом безпідставно відхилено вимоги про відшкодування збитків, якими є затрати позивача на правову допомогу. Зазначає, що в період з 2005-2012 роки нею було сплачено підприємцю ОСОБА_2 за надані послуги правового характеру 18 700 грн., що підтверджується довідкою від 15.10.2014 року №03, які необхідно віднести до завданих відповідачкою збитків. Те саме стосується і послуг, що були надані адвокатом Возняком В.Й.

Судом неспівмірно малим визначено розмір відшкодування моральної шкоди. Вважає його несправедливим, таким, що не відповідає силі та тривалості її моральних страждань, а відтак - підлягає перегляду, скасуванню та визначенню в іншому, заявленому нею розмірі.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник проти апеляційної скарги заперечили. Просять врахувати, що рішення суду не оскаржували, хоча з таким не погоджуються в частині задоволених позовних вимог. Апеляційну скаргу позивача вважають необґрунтованою. Суд першої інстанції правильно вирішив про відмову у позові про стягнення як збитків витрат на правову допомогу позивачу. Крім того, остання не була визнана потерпілою у кримінальній справі, по якій відносно відповідача прийнято постанову про звільнення від відповідальності за спливом строку притягнення до кримінальної відповідальності. Саме понесення витрат на правову допомогу позивачу взагалі не підтверджено належними доказами, оскільки відсутні акти виконаних робіт та інші належні докази проведення позивачем оплати, в тому числі у справі, по якій відносно відповідача прийнято відповідне процесуальне рішення. Витрати на оплату послуг Возняка В.Й. не можуть бути визнані витратами на правову допомогу, оскільки особа згідно довіреності наданої позивачем уповноважена була на здійснення представницьких функцій позивача. Вимоги про стягнення суми, за яку позивач може придбати на даний час аналогічні кіоски, по-перше не підтверджена жодними доказами, по-друге доказів приналежності таких позивачу, з врахуванням змісту договору, в якому встановлено підробку підпису відповідачем та з врахуванням змісту постанови про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності, - вказані кіоски не належали позивачу, а вибули із володіння юридичної особи. Відтак взагалі не було підстав для задоволення вимог в тому числі в частині стягнення моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали даної справи, витребуваної судом апеляційної інстанції матеріалів кримінального провадження № 0001971 , внесеного до ЄРДР 26 вересня 2013 року відносно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 366 КК України / далі кримінальне провадження/ , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення підлягає частково. Рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 3 цієї норми - апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції врахував наступні обставини.

Згідно ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.10.2014 року задоволено клопотання прокурора та звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 366 КК України в зв»язку із закінченням строків давності. За змістом ухвали суду убачається, що відповідачу інкриміновано підроблення офіційного документа, вчинене в 1999 році. Інших встановлених обставин справи у кримінальному провадженні, які можливо врахувати як встановлені судом - ухвала не містить. Інші мотиви такої висвітлюють дати внесення даних про кримінальне правопорушення до ЄРДР, норми КК України та КПК України, якими врегульовано питання звільнення особи від відповідальності за спливом строку притягнення до кримінальної відповідальності. / а.с. 10/.

Враховуючи описову частину даної ухвали суду від 06.10.2014 року - судом задоволено клопотання прокурора від 08.01.2014 року про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності з наведених вище правових підстав і в клопотанні прокурор зазначає, що ОСОБА_3, обіймаючи посаду директора МПП «Наталі», будучи службовою особою, 11.05.1999 року у м. Дрогобичі Львівської області, користуючись відсутністю засновниці підприємства ОСОБА_6 умисно склала завідомо неправдивий договір купівлі-продажу № 002, згідно якого МПП «Наталі» в особі засновника ОСОБА_6 продало КФГ «Лілія» в особі голови правління ОСОБА_8 кіоски в кількості 6 штук на загальну суму 1500 гривен. У зазначеному документі ОСОБА_3, підробила підпис ОСОБА_6 та скріпила печаткою МПП «Наталі», представивши його іншій стороні для підписання.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6, на ці мотиви клопотання слідчого послався суд першої інстанції, як на обставини, встановлені судом та врахував при вирішення даного позову із застосуванням вимог ст. 1166 та 1167 ЦК України, з чим не може погодитись судова колегія.

Матеріалами кримінального провадження, витребуваного судом апеляційної інстанції для об»єктивного вирішення справи, вбачається, що дійсно такі мотиви клопотання старшого прокурора Дрогобицької міжрайонної прокуратури від 08.01.2014 року наведені у клопотанні про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Однак із мотивувальної частини ухвали Дрогобицького міська районного суду Львівської області від 06.10.2014 року не убачається встановлення судом обставин спричинення відповідачем, як обвинуваченою у злочині спричинення майнової шкоди позивачу ОСОБА_6, як і не визначено у чому полягала ця шкода та не визначено її розмір.

У суду при вирішенні даного спору не було підстав оцінювати в цілому розмір майнового відшкодування, як такого, що випливає із кримінальної справи, про що безпідставно зазначила позивач.

З матеріалів кримінального провадження не убачається, що позивач не визнана по даній кримінальній справі потерпілою.

Інших доказів приналежності її, а не МПП «Наталі», котре було стороною договору купівлі-продажу 6-ти кіосків загальною вартістю 1500 гр. у підробленні якого обвинувачувалась відповідачка по справі - позивач суду не надала і таких не здобуто судом.

За таких обставин, у суду не було підстав для задоволення вимоги позивача, як фізичної особи, на підставі доказів, які вона надала суду та на які посилалась заявляючи позов і задовольняти такий, в тому числі частково та приймати рішення про стягнення вартості відчуженого майна юридичної особи на користь фізичної особи - позивача у справі, у відшкодування шкоди, як завданої злочином.

Відповідно у суду відсутні були правові підстави для часткового задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Виходячи із змісту правових норм, юридичній особі моральна шкода може бути заподіяна у випадках, до яких не можна віднести шкоду, спричинену незаконним вибуттям з володіння майна юридичної особи.

Доказів причинного зв»язку між моральними стражданнями позивача та втратою майна підприємством - позивач не надала.

Тому в частині задоволення вимог позивачки рішення суду підлягає скасуванню.

Що стосується вимог про відшкодування шкоди, якою на думку позивача є понесені нею витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні, то відмовляючи в цій частині вимог, суд першої інстанції врахував наступні обставини. Як убачається з договору про надання послуг у кримінальному судочинстві від 28.12.2005 року, укладеному між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_6, ОСОБА_9 - визначено його, а саме: захисник приймає на себе зобов»язання щодо участі у кримінальній справі в якості захисника довірителя -потерпілого від злочину, передбаченого ст. 191, 358 КК України / як доводить апелянт саме за цими статтями первинно порушено кримінальну справу/. Суд вважав, що в даному випадку участь захисника не пов»язана із представництвом потерпілого від злочину, передбаченого ст.366 КК України. Врахував, що ОСОБА_6 уповноважила громадянина Возняка В.Й. виключно на представницькі функції, що стверджується копією довіреності від 08.04.2010 року. /а.с. 21/.

Однак з цілковитою обґрунтованістю таких висновків суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується.

Заявляючи вимогу про стягнення витрат на правову допомогу з описаних вище підстав, позивач мотивує спричинення такої протиправними діями відповідача - вчиненням злочину, від відповідальності за який звільнена за спливом строків давності. Отже мотивує понесенням витрат у кримінальній справі, які не можуть бути відшкодовані в порядку цивільного судочинства, в тому числі особі, котра не визнана потерпілою у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріалів витребуваного судом кримінального провадження про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності по ч.1 ст. 366 КК України, наявні копії процесуальних документів, з яких убачається, що на даний час у провадженні органів досудового слідства знаходиться інше кримінальне провадження стосовно відповідача за ознаками вчинення інших злочинів, що не виключає за наявності певних правових підстав позивачу ставити питання про компенсацію у встановленому законом порядку понесених певних втрат та витрат, однак не у контексті заявлених позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для виходу за межі апеляційної скарги позивача, оскільки встановлено, що при вирішення справи судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права, що є обов»язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням у справі нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.303, 304 , п. 2 ч.1ст. 307 , ч.2 ст. 314 ,316, 317 ЦПК України,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_6, до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої злочином - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді