У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,
Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства «Український науково-дослідний навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» про стягнення грошової допомоги, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що у період з 01 липня 1994 pоку по 08 вересня 2011 pоку вона працювала на науковій посаді у Державному підприємстві «Український науково-дослідний навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (далі - ДП «УкрНДНЦ») та отримувала пенсію за віком з 20 червня 2005 pоку.

Із 12 вересня 2011 року ОСОБА_6 призначено пенсію відповідно до Закону України «Про наукову-технічну дальність».

Наказом від 11 березня 2014 року № 57-К позивачку звільнено із займаної посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на наукову пенсію.

При звільненні позивачка звернулася до відповідача з вимогою про виплату передбаченої Законом України «Про наукову-технічну дальність» грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат. Але відповідачем було відмовлено у виплаті з посиланням на те, що пенсію відповідно до вказаного закону позивачці призначено ще у 2011 році і на момент призначення пенсії позивачка не звільнилася з роботи, тому вона не має право на виплату грошової допомоги.

Просила стягнути з ДП «УкрНДНЦ» грошову допомогу у розмірі

шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат у розмірі 20 100 грн, 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 3 тис. грн за надання правової допомоги.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 25 грудня 2014 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що з 03 листопада 2003 року по 08 вересня 2011 року ОСОБА_6 працювала у ДП «УкрНДНЦ» на посаді провідного інженера інституту стандартизації.

З 09 вересня 2011 року ОСОБА_6 переведено на роботу на умовах контракту № 49.

З 12 вересня 2011 року ОСОБА_6 переоформила пенсію відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Наказом ДП «УкрНДНЦ» від 11 березня 2014 року ОСОБА_6 звільнено з посади провідного інженера науково-дослідного сектора стандартизації у сфері інформаційних технологій за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі її заяви про звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на наукову пенсію згідно з Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Відмовляючи у задоволенні позову, суди керувалися тим, що на момент звільнення позивачці вже була призначена наукова пенсія, а тому підстави для застосування ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» відсутні.

Із такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» (у редакції до 01 жовтня 2011 року) держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів. Пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається при досягненні пенсійного віку: чоловікам − за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років; жінкам − за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років.

При виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога у розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України, не менше: для чоловіків − 12,5 року; для жінок − 10 років.

Отже, для надання грошової допомоги науковому працівнику повинні бути наявні у сукупності такі умови:

− вихід на пенсію, тобто звільнення з роботи за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (ст. 38 КЗпП України). Досягнення пенсійного віку і оформлення пенсії без звільнення не є виходом на пенсію;

− працівник має виходити (звільнятися) на наукову пенсію, яка призначається при досягненні пенсійного віку:

− чоловікам за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років;

− жінкам за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років;

− звільнення має бути проведене тільки з наукової (науково-педагогічної) посади. Перелік наукових (науково-педагогічних) посад визначено ст. 22-1 та ст. 22-2 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», ст. 48 Закону України «Про вищу освіту» та постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року № 257;

− науковий працівник повинен мати стаж роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року № 257, для чоловіків − 12,5 років, для жінок −10 років.

З 01 січня 2007 року діє норма ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», відповідно до якої наукова пенсія може бути призначена науковим (науково-педагогічним) працівникам, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку.

На вказані положення ст. 24 Законом України «Про наукову-технічну дальність» суди уваги не звернули, не врахували, що ОСОБА_6 до 11 березня 2014 року працювала у ДП «УкрНДНЦ» на підставі контракту від 08 вересня 2011 року № 49 (а. с. 5−9), та не перевірили, чи виплачувалася позивачці допомога при переході на наукову пенсію 12 вересня 2011 році, так як при переході на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» ОСОБА_6 з роботи не звільнялася, але змінилися істотні умови праці, тобто трудовий договір, укладений на невизначений строк, був замінений на трудовий контракт, тобто строковий трудовий договір. Доказів того, що при зміні трудового договору ОСОБА_6 була виплачена грошова допомога, яка на той час була передбачена ст. 24 вказаного закону, матеріали цивільної справи не містять.

Оскільки судами не дотримано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено фактичних обставин справи, неправильно застосовано норми матеріального права, не досліджено докази, надані сторонами, та не надано цим доказам відповідної правової оцінки, тому судові рішення належить скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А. Горелкіна
Судді: О.І. Євтушенко
Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
О.М. Ситнік