Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав останньому кредит у розмірі 47 000 доларів США зі сплатою 9,5 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном погашення до 31 травня 2029 року. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань 13 червня 2008 року між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договори поруки. До вказаного договору сторони уклали додаткову угоду № 1 від 25 лютого 2009 року та додаткову угоду № 2 від 30 грудня 2010 року. За умовами додаткової угоди № 2 позивач, у формі кредитної лінії з лімітом, що дорівнює 705 735,22 грн., надав ОСОБА_3 транш у національній валюті у розмірі 352 867,61 грн. У результаті порушення позичальником зобов'язань щодо виконання умов кредитного договору, в останнього утворилась загальна заборгованість у розмірі 426 071,88 грн., про стягнення якої солідарно з відповідачів звернувся позивач.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу за договором про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року в розмірі 426 071,88 грн., з яких: заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 349 701,94 грн., заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом у розмірі 69 403,24 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 590,39 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6 376,31 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 27 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення боргу і застосування солідарної відповідальності до поручителя ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вказаних вимог. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині солідарного стягнення боргу і застосування солідарної відповідальності до поручителя ОСОБА_4 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме з часу здійснення ОСОБА_3 останнього платежу і припинення внесення ним будь-яких коштів на погашення кредиту, почався відлік строків позовної давності. Позов пред'явлено лише у грудні 2013 року, тобто поза межами визначеного ЦК України строку позовної давності.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Установлено, що 13 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав останньому кредит у розмірі 47 000 доларів США зі сплатою 9,5 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном погашення до 31 травня 2029 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань 13 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договори поруки.

До кредитного договору від 13 червня 2008 року позивач та ОСОБА_3 уклали додаткову угоду № 1 від 13 червня 2008 року та додаткову угоду № 2 від 30 грудня 2010 року.

До вказаних договорів поруки банк та ОСОБА_4, ОСОБА_5 уклали додаткові угоди від 30 грудня 2010 року.

В результаті порушення ОСОБА_3 зобов'язань щодо виконання умов договору, утворилась заборгованість у розмірі 426 071,88 грн., про стягнення якої солідарно з відповідачів звернувся позивач.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_3 (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 31 травня 2029 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Разом з тим, судами встановлено, що останній платіж ОСОБА_3 був здійснений 25 листопада 2011 року.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14.

Зазначені вимоги закону апеляційним судом не враховані, а тому висновки суду про те, що позов пред'явлено поза межами визначеного ЦК України строку позовної давності, не ґрунтуються на законі.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 27 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська