АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7525/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2545/15Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 грудня 2014 року у справі за позовом кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення відсотків за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

Кредитна спілка «Полтава і полтавці» звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів, у якому позивач просив стягнути солідарно з останніх заборгованість за відсотками за кредитним договором в розмірі 77176 грн. 03 коп., а також судові витрати у справі .

Позовні вимоги вмотивовував тим, що 08 червня 2007 року між КС «Полтава і полтавці» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 456, згідно умов якого позивач надав відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 10 000 грн. строком користування до 08 червня 2009 року. Також вказував, що боржник своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Окрім цього, з метою забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань 08 червня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 294, а 06 червня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 - договір поруки № 295.

Станом на 19 травня 2014 року заборгованість за відсотками склала 87021 грн. 94 коп., а з урахуванням часткової оплати відповідачами, згідно уточнених позовних вимог - 77 176 грн. 03 коп.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 грудня 2014 року позовні вимоги кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення відсотків за кредитним договором - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто на користь кредитної спілки «Полтава і полтавці» з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 солідарно заборгованість за відсотками в розмірі 75 176 грн. 03 коп..

Стягнуто на користь кредитної спілки «Полтава і полтавці» з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 солідарно витрати на публікацію в пресі оголошення про виклик до суд в розмірі 216 грн. 00 коп..

Стягнуто на користь кредитної спілки «Полтава і полтавці» з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 солідарно судовий збір в розмірі 771 грн. 76 коп..

ОСОБА_2 не погодилася з вказаним рішенням та подала на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду змінити та відмовити у задоволенні позовних вимог до неї. Апелянт вважає рішення суду в цій частині таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному встановленні обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків обставинам справи, вказуючи на те, що у разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суд протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. З огляду на це ОСОБА_2 вважає поруку припиненою.

Судове засідання проводилось за участі представника позивача та апелянта, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду.

Згідно до п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції, і не заперечується сторонами, 08 червня 2008 року між кредитною спілкою «Полтава і полтавці» та ОСОБА_3. укладено кредитний договір № 456, відповідно до якого спілка надала відповідачу в кредит грошові кошти в сумі 10 000 гривень, строком користування до 08 червня 2009 року з процентною ставкою за користування кредитом, що становить 0,15 % щоденно на залишок суми кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 08 червня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 294, та 06 червня 2007 року - договір поруки № 295 із ОСОБА_2

Судовим наказом № 2н-1016/08 від 20 березня 2008 року було стягнуто з відповідачів у солідарному порядку заборгованість в розмірі 11772,05 грн., з яких: 8501,25 грн. - заборгованість по кредиту, 3270,80 грн. - проценти за неналежне виконання договору. Судом встановлено, що судовий наказ, станом на 18.11.2014 року, поручителем ОСОБА_2 виконаний в повному обсязі, погашення процентів за договором не проводилося.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі свої зобов'язання взяті за кредитним договором та договорами поруки не виконують належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Одночасно, місцевим судом, допущено неправильне застосування норм матеріального права, якими регулюються правовідносини щодо припинення поруки та солідарного зобов'язання боржника та поручителя, яке підлягає врегулюванню, в межах доводів апеляційної скарги, шляхом наведення додаткових мотивів в цій частині та зміни рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, та у відповідності зі ст. 530 цього кодексу, у встановлений строк відповідно до договору.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору позичальник взяв на себе зобов'язання щомісячно, починаючи з місяця наступного а місяцем отримання кредиту, здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу Кредитора часткове погашення кредиту та відсотків за фактичне користування кредитних коштів відповідно до графіку погашення кредиту ( додаток № 1 до Договору ) та остаточне погашення отриманого кредиту до 08 червня 2009 року.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки.

Таким чином, встановивши факт неналежного виконання позичальником ОСОБА_3 та поручителями ОСОБА_4, ОСОБА_2 умов укладених ними договорів, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд першої інстанції з урахуванням вищенаведених вимог закону, в цілому дійшов правильного висновку про обґрунтованість позову, правомірно стягнувши її з відповідачів.

При цьому, місцевим судом, допущено не правильне застосування ст. 554 ЦК України, та проведено солідарне стягнення заборгованості за кредитом з усіх відповідачів, що не узгоджується з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою. За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не вправі пред'явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

У справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами статті 554 ЦК України відсутні, та підлягають виключенню з резолютивної частини.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові від 01.07.2015 року по цивільній вправі №6-745цс15.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Таким чином, умова договорів поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При визначені дня початку і дня закінчення строків, що встановлені ч.4 ст. 559 ЦК України, слід враховувати, що вони повинні обчислюватися окремо за кожною вимогою, а у випадку, коли умовами кредитного договору повернення боргу передбачено періодичними, щомісячними платежами, повинні обчислюватися зі спливом шестимісячного строку окремо до кожного періодичного платежу погашення боргу за кредитним договором, та є підставою для визнання поруки припиненою, та відповідно відмови у задоволені вимог в цій частині.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові від 21.05.2012 року по цивільній вправі №6-48цс11.

Виходячи з обставин справи та зазначених норм закону, доводи апелянта в частині припинення поруки до заявлених позивачем вимог, є частково обґрунтованими. Беручи до уваги, дату звернення позивача до суду, той факт, що після винесення судового наказу, на боржника покладався обов'язок щомісячно проводити оплату процентів за користування кредитом до повного погашення основної суми боргу, на думку колегії суддів, вимоги позивача до ОСОБА_2 підлягають до задоволення, за період часу з 30.11.2013 року по 19.05.2014 року, в іншій частині підстави для задоволення відсутні у зв'язку з припинення поруки, у зв'язку з непред'явленням протягом шести місяців вимог до поручителя. Розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_2, виходячи з проведених судом розрахунків, встановить 2087,97 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, колегія суддів, вважає за необхідне вказати, що чинним законодавством не передбачено можливість солідарного стягнення із сторін по справі судових витрат, а тому висновки місцевого суду в цій частині також підлягають зміні.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 грудня 2014 року в частині розміру стягуваної заборгованості та порядку її стягнення з боржників, та судових витрат.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 грудня 2014 року - змінити, зменшивши суму, що підлягає стягненню у солідарному порядку із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до 2087 (двох тисяч вісімдесяти семи) грн. 97 копійок.

Стягнути на користь кредитної спілки «Полтава і полтавці», витрати на оплату судового збору, з ОСОБА_3 - 345,28 грн., з ОСОБА_4 - 345,28 грн., з ОСОБА_2 - 81,20 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин