Справа № 583/962/15-ц
08 червня 2015 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого Олійник О.В.,
за участю секретаря Наливайкіної Н.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка цивільну справу за позовною заявою
Охтирського міжрайонного прокурора в інтересах держави до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи Охтирська районна державна адміністрація, Управління Держземагенства в Охтирському районі Сумської області, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу, повернення земельної ділянки,
Прокурор Хащина Л.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з вищевикладених підстав, просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання тричі не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Відповідно частини 5 статті 74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.
У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Таким чином, на підставі ст. 74 ЦПК України, ОСОБА_1 належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання також тричі не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, оскільки судова повістка про виклик у судове засідання вручена відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення у матеріалах справи.
Представник Управління Держземагенства в Охтирському районі Сумської області Шевченко Ю.В. не заперечувала проти задоволення позову.
Представник Охтирської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, подали заяву про розгляд справи у відсутності їх представника.
Оскільки особи, які приймають участь у розгляді справи не заперечують проти заочного розгляду справи, за таких обставин суд ухвалив провести заочний розгляд справи, відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних доказів у матеріалах справи.
Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення осіб які беруть участь у справі, дослідив письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до принципу рівності, встановленого в ст. 5 Земельного Кодексу України, держава забезпечує рівність права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави та невтручання держави в здійснення громадянами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 116 Земельного Кодексу України (редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного Кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені ч. 5 ст. 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Згідно ч. 8 ст. 118 Земельного Кодексу України проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.
Згідно із ст. 125 Земельного Кодексу України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зі змінами і доповненнями, при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід врахувати Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування). Відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.
Встановлено, що згідно розпорядження Голови Охтирської районної державної адміністрації № 657 від 15.10.2008 року було надано дозвіл громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва на території Кардашівської сільської ради, до числа яких згідно списку-додатку було включено й відповідача ОСОБА_2 На виконання вказаного розпорядження 24.12.2008 року було винесено Розпорядження голови Охтирської районної державної адміністрації № 842 про передачу громадянам у власність земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва на території Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області за межами населених пунктів, та згідно списку-додатку ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку площею 0,1 га на території Кардашівської сільської ради, Охтирського району, Сумської області.
25.06.2009 року на підставі заяви уповноваженого, обраного рішенням загальних зборів від 16.12.2008 року, головою Охтирської районної державної адміністрації було видано розпорядження № 366 про внесення змін до розпорядження № 842 від 24.12.2008 року в частині викладення пункту 1 в новій редакції, де слова «затвердження проекту землеустрою» було змінено на слова «погодження проекту землеустрою», також вказаним розпорядженням визнано такими, що втратили чинність пункти 2,3,4 розпорядження голови Охтирської районної державної адміністрації № 842 від 24.12.2008 року про надання у приватну власність 14 громадянам вказаних вище земельних ділянок. Розпорядження № 366 від 25.06.2009 року на час розгляду позову чинне і питання щодо його правомірності не порушується.
Однак, розпорядження головою Охтирської районної державної адміністрації було змінено ще 25 червня 2009 року, тому з огляду на визначену ст. ст. 116, 118 Земельного Кодексу України процедуру не вбачалось підстав для видачі через рік після цього правовстановлюючого документу ОСОБА_2
Крім того, згідно з п. 3 ст. 122 Земельного Кодексу України в редакції, що існувала на момент виникнення спірних правовідносин, районні державні адміністрації не були наділені повноваженнями по передачі земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництва.
Також, протиправність видачі державного акта підтверджується висновком Державної інспекції сільського господарства у Сумській області від 06.12.2013 року (а.с. 17), відповідно до якого відповідач не мала права отримати земельну ділянку, що знаходиться в межах прибережної захисної смуги озера Дідове.
Незаконне надання у користування спірної земельної ділянки порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів. Оскільки спірна земельна ділянка до того часу, як була незаконно передана у приватну власність ОСОБА_2, перебувала у державній власності, в даному випадку завдано шкоду інтересам держави.
Згідно ст. ст. 4, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Оскільки на час реєстрації державного акту ОСОБА_2. діяв порядок, який передбачав реєстрацію державних актів у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, то позовна вимога про скасування даного запису є обґрунтованою.
Стаття 37 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачає внесення виправлень у відомостях про земельну ділянку на підставі рішення суду.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним державного акту виданого ОСОБА_2. та скасування його державної реєстрації.
Відповідно до ст. 202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори), а ст. 215 Цивільного Кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою ст. 203 Цивільного Кодексу України, а саме - зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.08.2010 року, укладеного між ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_2, та ОСОБА_1 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 737, відповідач ОСОБА_1 придбав земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована на території Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер НОМЕР_4.
Позовна вимога про визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки та повернення земельної ділянки не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, відповідно до правової позиції, наведеної у постановах Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі № 6-67цс14 та від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-164цс14, реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч. 1 ст. 216 Цивільного Кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданного на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо вічуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 Цивільного Кодексу України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 Цивільного Кодексу України, які дають право витребувати в набувача це майно.
Відповідно до ч. 5 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").
Отже, оскільки ОСОБА_1 придбав за договором купівлі-продажу земельну ділянку не у власника, а у особи, яка не мала права його відчужувати, власник земельної ділянки не є стороною договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.08.2010 року, тому обраний прокурором спосіб захисту про визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення земельної ділянки в порядку реституції не відповідає закону.
Прокурор не позбавлений можливості пред'явити віндикаційний позов до ОСОБА_1
Суд приймає до уваги доводи прокурора, що про незаконне отримання земельної ділянки стало відомо після внесення у грудні 2012 року відповідних даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тому строк звернення до суду не пропущений.
Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, в разі задоволення позову з відповідачів підлягають стягненню судові витрати.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 226-228 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Охтирського міжрайонного прокурора задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, судовий збір на користь держави по 121,80 грн. (сто двадцять однієї грн. 80 коп.) з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою до Охтирського міськрайонного суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Олійник

Повний текст заочного рішення виготовлено 09.06.2015 року.