У х в а л а

іменем україни

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, та остаточно просила:

- визнати висловлювання ОСОБА_4, що мали місце 26 червня 2013 року, такими, що принижують та порушують її особисті права, честь і гідність;

- стягнути з ОСОБА_4 на її користь моральну шкоду у розмірі 22 900 грн та перерахувати їх на рахунок, відкритий на її ім'я в Одеському обласному управлінні АТ «Ощадбанк».

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідач є її сусідом, із сім'єю якого у неї склались неприязні відносини.

Вказала, що у липні 2013 року у присутності комісії з представників органів державної влади та місцевого самоврядування відповідач почав її ображати нецензурною лайкою, кричати, що вона «шизофренічка», «недолікована» і «хвора на голову».

Крім того, зазначила, що відповідач інколи дзвонить вночі на її домашній телефон і ображає її нецензурною лайкою та погрожує їй, з приводу чого вона неодноразово зверталась до органів внутрішніх справ.

Вважає, що вказані висловлювання відповідача у присутності сторонніх осіб та його дії завдали їй душевних страждань, принизили її честь і гідність, що є підставою для задоволення позову.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано такими, що принижують честь і гідність ОСОБА_3, висловлювання ОСОБА_4, які мали місце 26 червня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 гривні.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2015 року змінено.

Абзац другий резолютивної частини рішення після слів «…які мали місце 26 червня 2013 року» доповнено словами наступного змісту: «а саме про те, що ОСОБА_4 у присутності членів комісії Білгород-Дністровської міської ради ображав ОСОБА_3 нецензурною лайкою, поширював інформацію про те, що вона «шизофренічка», «недолікована» і «хвора на голову».

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до місцевого суду.

Частиною 2 статті 324 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що загальний зміст та дійсність висловлювань відповідача на адресу позивачки, які мали місце 26 червня 2013 року під час конфліктної ситуації, мають яскраво виражений негативний характер, а оскільки вони були поширені у присутності більш ніж 2-х сторонніх осіб, у томі числі представників органів місцевого самоврядування, дійшов висновку про визнання їх такими, що принижують честь і гідність ОСОБА_3 і не є оціночними судженнями.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду, погодився з його висновками, що висловлювання відповідача не є оціночними судженнями, а носять відверто принизливий характер, який посягає на честь і гідність позивачки, однак врахувавши, що судом не конкретизовано висловлювань відповідача на адресу позивачки, які принижують її честь і гідність, доповнив резолютивну частину рішення суду першої інстанції словами зазначеного вище змісту.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки; 26 червня 2013 року у присутності комісії виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_3 вжито наступні висловлювання: «шизофренічка», «недолікована» і «хвора на голову», що підтверджується, зокрема, показами свідків, допитаних у судовому засіданні.

Обґрунтовуючи підставність позову, ОСОБА_3 посилалася на те, що висловлювання відповідача мають яскраво виражений негативний характер, принижують її честь і гідність з точки зору принципу людської моралі.

Відповідно до ст. ст. 28, 68 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст. ст. 270, 297 ЦК України кожен має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.

У п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) судам роз'яснено, що якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Приписами ст. 280 ЦК України фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв'язку з таким порушенням.

З огляду на викладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій, правильно встановили характер правовідносин у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що висловлювання відповідача на адресу позивачки, які мали місце 26 червня 2013 року в присутності інших громадян, мають яскраво виражений негативний характер, принижують честь та гідність позивачки з точки зору принципу людської моралі, були виражені в принизливій та образливій формі, та як наслідок спричинили позивачці моральну шкоду.

При цьому апеляційний суд, доповнюючи резолютивну частину рішення суду першої інстанції, виходив з того, що не всі висловлювання відповідача, які ним виказувалися 26 червня 2013 року на адресу позивачки, носили виражений негативний і непристойний характер, у зв'язку з чим конкретизував висловлювання відповідача, які принизили честь та гідність позивачки.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович