Справа № 295/9035/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" серпня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

Головуючого судді Сингаївського О.П.

за участі секретаря судового засідання Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Житомирського відділення № 1 ПАТ «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Миколаївського відділення № 3 ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 про визнання дій незаконними, договору банківського вкладу нікчемним та повернення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Миколаївського відділення № 3 ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та визнання вкладником за договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом звернулася до суду, в якому просить визнати договір № 003-14961-200115 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 20.01.2015, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк», нікчемним та повернути грошові кошти в сумі 7 000 доларів США на її поточний банківський рахунок НОМЕР_1, з якого 20.01.2015 були списані грошові кошти у валюті, а також, просить визнати незаконними дії ПАТ «Дельта Банк» в особі Житомирського відділення № 1 ПАТ «Дельта Банк» по утриманню податку з відсотків, які нараховані на залишок по рахунку у сумі 1,65 доларів США та військовий збір у сумі 0,08 доларів США за період з 06.01.2015 по 27.01.2015.

При цьому зазначає, що грошові кошти з поточного рахунку неправомірно списані, на підставі письмового розпорядження та зараховані на депозитний рахунок ОСОБА_2 Зазначені дії, на думку позивача, суперечать п.п.1.1- 1.13, 2.2, 2.9 розділу 4 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, ст.228 ЦК України, а також Постанові НБУ № 692/БТ від 30.10.2014 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних». У зв'язку із чим вказує, що укладений між банком та ОСОБА_2 правочин є нікчемним. Позивач зазначає, що банком неправомірно був утриманий податок з відсотків, які нараховані на залишок по рахунку, оскільки ніякі відсотки позивач не отримувала, а тому банк не мав права вираховувати податок із того, що фактично не отримано.

У судове засідання позивач не з'явилася, просила справу розглядати за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

ОСОБА_2 до суду не з» явився, при цьому подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій проти заявленого позову заперечив, посилаючись на відповідність спірного правочину нормам чинного законодавства та під час розгляду даної справи, подав зустрічний позов, в якому просить визнати договір № 003-14961-200115 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 20.01.2015 дійсним та визнати його вкладником за спірним договором.

Представник відповідачів у судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення, згідно яких вбачається, що спірний договір укладений у відповідності до вимог чинного законодавства, відсотки на залишок по рахунку нараховані у відповідності до вимог податкового законодавства, а тому, заявлений первісний позов є надуманим та необґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та керуючись законом, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні первісного належить відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.01.2015 ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір № 003-14961-200115 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, згідно якого банк залучив від вкладника депозитний вклад у сумі 7 000 доларів США з 20.01.2015 по 20.04.2015 під 11 % річних за умови, якщо договір є діючим на кінець кожного календарного місяця строку залучення вкладу, а також, на дату закінчення строку залучення вкладу.

Для цілей вказаного договору, банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2 (п.1.6 договору)

Відповідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частина 1 статті 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

ОСОБА_1 у своєму позові посилається як на нікчемність правочину вчинення безготівкового перерахування грошових коштів з поточного рахунку одної фізичної особи на рахунок іншої фізичної особи, відкриті в одному банку, для залучення коштів на вклад фізичної особи. При цьому посилається на порушення вимог законодавства, зокрема п.п.1.1- 1.13, 2.2, 2.9 розділу 4 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, які встановлюють загальні вимоги до оформлення касових документів та приймання готівки банком.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти з рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 переказані на депозитний рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_2, згідно платіжного доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності, від 20.01.2015 у безготівковій формі.

Розпорядження на перерахування коштів з рахунку НОМЕР_1 виконано банком у повному обсязі, що підтверджується листом ПАТ «Дельта Банк» № 05 - 2949116 від 15.04.2015.

Отже, кошти в сумі 7 000 доларів США надійшли на депозитний рахунок ОСОБА_2 (залучені як кошти на депозитний вклад) шляхом безготівкового перерахування коштів з поточного рахунку одної фізичної особи - резидента ОСОБА_1 на рахунок іншої фізичної особи -резидента ОСОБА_2, відкриті в одному банку ПАТ «Дельта банк».

Так, відповідно до ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст.1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (ст.1059 ЦК України).

На рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. (ч.1 ст.1062 ЦК України).

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами, але не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (ч.ч.1-3 ст.1066 ЦК України)

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка та за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч.ч.1, 3 ст.1068 ЦК України).

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження (ч.1 ст.1071 ЦК України).

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом (ст.1074 ЦК України).

Відповідно ст.4, п.п.7.1.1, 7.1.5 ст.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі.

Види безготівкових розрахунків визначаються законами та прийнятими на їх основі нормативно-правовими актами Національного банку України.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 21.01.2014 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976 (надалі - Інструкція): учасники безготівкових розрахунків - банки та їх філії, підприємства, фізичні особи та інші клієнти банку, з рахунків яких списуються або на рахунки яких зараховуються кошти; платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача (п.1.4 Інструкції).

Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, іншим нормативно-правовим актам. Однак, не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд (п.1.6 Інструкції).

Відповвідно п.1.7 Інструкції, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів, згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Пункт 1.8. Інструкції визначає, що платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією.

Доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Крім того, Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера (додаток 1); платіжного доручення (п.1.9 Інструкції).

Доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України (п.1.15 Інструкції).

Відповідно п.7.13 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за №1172/8493,вбачається, що з поточного рахунку в іноземній валюті за розпорядженням фізичної особи-резидента або за його дорученням проводяться операції, зокрема перерахування в межах України на рахунок іншої фізичної особи-резидента.

Із системного аналізу викладеного вбачається, що договір банківського вкладу (депозиту) укладається не інакше як у письмовій формі; вклад - це кошти в тому числі і в безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника на умовах договору банківського вкладу (депозиту); на рахунок за банківським вкладом можуть зараховуватися грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше; банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування відповідних сум з рахунка; банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження; обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається; розпорядження про списання коштів оформляється дорученням/розпорядженням про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів.

Нормативно-правові акти та спірний договір не містять заборони на відкриття депозитного вкладу шляхом безготівкового перерахування коштів з поточного рахунку одної фізичної особи - резидента на рахунок іншої фізичної особи -резидента, відкриті в одному банку.

Отже, договір №003-14961-200115 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, згідно якого банк залучив від ОСОБА_2 як вкладника депозитний вклад у сумі 7 000 доларів США з 20.01.2015 по 20.04.2015, який поступив на його рахунок шляхом безготівкового перерахування грошових коштів з поточного рахунку одної фізичної особи - клієнта банку на рахунок іншої фізичної особи-клієнту банку, відкриті в одному банку, з метою залучення коштів на вклад, укладений у відповідності до вимог чинного законодавства.

Що стосується посилань ОСОБА_1 на ст. 228 ЦК України, то суд зауважує, що відповідно ч.1 ст.228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, який порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Частина третя цієї статті визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Згідно п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст.228 ЦК: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або

незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст.228 ЦК України має враховуватися вина, що виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК).

Отже, для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо порушує конституційні права і свободи людини і громадянината суперечить інтересам держави і суспільства.

Оскільки доказів того, що договір №003-14961-200115 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 20.01.2015 р. посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави,а також вчинений сторонами правочину умисно, не надані, то вказаний правочин є таким, що укладений у відповідності до вимог чинного законодавства.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, перерахування грошових коштів в сумі 7 000 доларів США відбулося у зв'язку із виконанням ОСОБА_1 зобов'язань перед ОСОБА_2 за розпискою від 13.11.2014, а тому посилання позивача на позбавлення її права власності, у зв'язку із укладенням спірного правочину є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законодавстві.

Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що ПАТ «Дельта Банк» постановою НБУ № 692/БТ від 30.10.2014 віднесений до категорії проблемних, у зв'язку із чим йому заборонено відкривати нові рахунки фізичним особам, а також заборонялось проведення будь-яких операцій за чинними договорами, в результаті яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб, то така позиція суперечить вимогам діючого законодавства.

Так, згідно ст.75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Національний банк України має право заборонити проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від проблемного банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Проблемний банк у строк до 180 днів зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України. Банк зобов'язаний у строк до семи днів повідомити Національний банк України про заходи, які він вживатиме з метою приведення своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, та на вимогу Національного банку України повідомляти його про хід виконання цих заходів.

Отже, закон встановлює для банку конкретне обмеження виключно у вигляді заборони проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок

Згідно ст.1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам та не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка, клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Отже, ст.1067 ЦК України містить імперативну вказівку про те, що банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з

пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах та не має права відмовити у відкритті рахунка, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

Банк при відкритті депозитного рахунку НОМЕР_2 від 20.01.2015 діяв у спосіб, передбачений законодавством України та банківськими правилами.

До того ж, згідно ч.2 ст.57 Конституціх України, закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Доказів того, що постанова Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», яка є банківсью таємницею, доведена до відома населення, в тому числі і до ОСОБА_2, у порядку, встановленому законом, позивачем не надано, а тому посилання на цю постанову як на підставу визнання правочину нікчемним є необґрунтованим та таким, що не узгоджується із діючим законодавством та Конституцією України.

Згідно умов спірного договору ОСОБА_2 є вкладником банку. Оскільки вказане право оспорюється, то враховуючи способи захисту, що встановлені ст.16 ЦПК України, таке право підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_2 вкладником за договором № 003-14961-200115 від 20.01.2015 на суму 7 000 доларів США.

Що стосується позовних вимог у частині визнання незаконними дій ПАТ «Дельта Банк» в особі Житомирського відділення № 1 ПАТ «Дельта Банк» по утриманню податку з відсотків, які нараховані на залишок по рахунку у сумі 1,65 доларів США, а також військового збору в сумі 0,08 доларів США за період з 06.01.2015 по 27.01.2015, то суд прийшов наступного висновку.

ОСОБА_1 є клієнтом ПАТ «Дельта Банк» в особі Житомирського відділення № 1 ПАТ «Дельта Банк». Згідно договору банківського рахунку, тарифів та банківських правил на залишок по її поточному рахунку нараховуються відсотки, які є пасивним доходом.

Згiдно п.167.5 Податкового кодексу України, ставка ПДФО з 01 січня 2015 рoку встановлена у розмірі 20 відсоткiв для пасивних доходів (за винятком окремих дивідендів). Перелік пасивних доходів визначений підпунктoм 167.5.3 Податкового Кодексу, в який, зокрема, включені відсотки на поточний абo депозитний (вкладний) банківський рахунок.

Податковим агентом платника податку пpи нарахуванні нa його користь доходів у виглядi відсотків є особа, що здійcнює тaкe нарахування (згідно пп. 170.4.1 ПKУ).

Законом № 1621 підрозділ 10 розділу ХХ Перехідних положень Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями (далі - ПКУ) доповнено пунктом 161, яким тимчасово, до 1 січня 2015 року, встановлено військовий збір.

Водночас Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон № 71), який набрав чинності з 01.01.2015, оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України (пункт 161 підрозділ 10 розділу ХХ Перехідних положень ПКУ).

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього ПКУ (підпункт 1.1 пункт 161 підрозділу 10 ПКУ), зокрема фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПКУ (підпункт 1.2 пункт 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ).

Для резидента - це загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Ставка зборускладає 1,5 % об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту (підпункт 1.3 пункт 161 підрозділу 10 розділу XX ПКУ).

Відповідно до підпункту 1.4 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 ПКУ, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Зокрема, підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПКУ передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника, зобов'язаний утримувати збір із суми такого доходу за його рахунок.

Порядок сплати (перерахування) збору до бюджету визначено пунктом 168.4 статті 168 ПКУ, відповідно до підпункту 168.4.1 якого збір, утриманий з доходів резидентів та нерезидентів, зараховується до бюджету згідно із БКУ.

Враховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк» як податковий агент правомірно утримав податок з відсотків, які нараховані на залишок по рахунку, в сумі 1,65 доларів США, а також військовий збір в сумі 0,08 доларів США за період з 06.01.2015 по 27.01.2015. Факт отримання чи неотримання відсотків не випливає на утримання податків і зборів.

Отже, за викладених обставин, суд вважає, що у задоволені первісних позовних вимог належить відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст.203, 204, 215, 228, 237, 239, 1058, 1059,1062, 1066, 1068, 1071,1074, ЦК України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні, Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені первісного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Житомирського відділення № 1 ПАТ «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Миколаївського відділення № 3 ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 про визнання дій незаконними, договору банківського вкладу нікчемним та повернення грошових коштів - відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Миколаївського відділення № 3 ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та визнання вкладником за договором - задовольнити.

Визнати договір № 003-14961-200115 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 20.01.2015 на суму 7 000 (сім тисяч) доларів США, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» - дійсним.

Визнати ОСОБА_2 вкладником за договором № 003-14961-200115 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 20.01.2015 на суму 7000 доларів США.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. П. Сингаївський