Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про розірвання кредитного договору

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що за кредитним договором від 02 липня 2009 року відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 70 400 доларів США на умовах сплати 14 % річних та строком повернення до 01 липня 2023 року.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 70 342, 43 доларів США, що еквівалентно 826 888, 91 грн, за процентами - 32 060, 52 доларів США, що еквівалентно 376 777, 02 грн, яку банк просив стягнути із боржника.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про розірвання кредитного договору з тих підстав, що договір укладався до світової фінансово-економічної кризи за інших показників рівня інфляції, курсу національної валюти та його фінансових можливостей. Зміну таких обставин із настанням світової фінансово-економічної кризи під час укладення договору він передбачити не міг. Крім того просив встановити порядок та строки повернення ним боргу за кредитом протягом п'яти років шляхом внесення грошових коштів рівними частинами та застосувати позовну давність до вимог банку.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про встановлення порядку та строків повернення ним боргу за кредитом залишено без розгляду за заявою позивача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року, в частині позову ОСОБА_3 відмовлено, позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 1 203 665, 93 грн заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Встановлено, що за кредитним договором від 02 липня 2009 року відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 70 400 доларів США на умовах сплати 14 % річних та строком повернення до 01 липня 2023 року.

За п. 2.1. кредитного договору, видача кредиту проводиться шляхом перерахування кредитних коштів із позичкового рахунку № 6411 в Московському відділенні АКБ «Укрсоцбанк» на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 в Московському відділенні АКБ «Укрсоцбанк», відкритий у валюті кредиту, на підставі письмової заяви позичальника. Кредит вважається наданим в момент (день) списання суми кредиту з позичкового рахунку на підставі заяви позичальника.

Факт проведення банківської операції, визначеної п. 2.1. кредитного договору, щодо надання кредиту банк підтверджує меморіальним ордером № 12-36 від 03 липня 2008 року (а. с. 61).

У зустрічному позові та заяві про застосування строку позовної давності ОСОБА_3 зазначає про те, що він отримав кредит.

Згідно п. 1.38 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та

переказ коштів в Україні», списання договірне - це списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється

банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і

клієнтом.

За п. п. 26.2, 26.3., 26.4 ст. 26 Закону, умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування

отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником

та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право

отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо).

Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 1.19-1 ст. 1 Закону, меморіальний ордер - це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Зміст наведених положень свідчить про те, що підпис платника у меморіальному ордері, за яким проведено передбачене договором списання банком коштів з рахунка клієнта, не потребується. Таким чином, доводи касаційної скарги про недоведеність обставин щодо суми виданого кредиту є необґрунтованими.

Проте не можна погодитися із правильністю застосування судами положень про позовну давність.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Якщо умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах№ 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року та № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, № 6-331цс15 від 01 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що на підставі заяви про застосування позовної давності (за умови, що зміст спірних правовідносин не передбачає збільшення тривалості позовної давності порівняно із загальним строком та відсутності виконання зобов'язання) кредитна заборгованість за попередній період за тілом кредиту та процентами підлягає стягненню за останні календарні три роки перед зверненням кредитора до суду, а стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Зобов'язання ОСОБА_3 із погашення кредиту визначено щомісячними зобов'язаннями та у запереченні на позов банку ним заявлено про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

За змістом ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Розрахунок боргу не містить періоду його нарахування, процентної ставки, здійснених платежів, порядок їх зарахування згідно черговості задоволення вимог.

Обставин про те, коли позичальник припинив вносити платежі на погашення кредиту та за який період утворився борг суд не дослідив, на підставі встановленого не з'ясував, чи перебувають вимоги банку про повернення прострочених сум у межах заявлених строків позовної давності.

За таких обставин справа підлягає передачі на новий розгляд до суду першої інстанції із скасуванням оскаржуваних судових рішень у частині вирішення позову банку про стягнення кредитного боргу.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору необхідно зазначити таке.

Частиною 1 ст. 652 ЦК України, на підставі якої пред'явлено даний позов, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Частиною 2 ст. 652 ЦК України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Після належної перевірки підстав зустрічного позову судами не встановлено обставин, які б підтверджували сукупність і наявність таких чотирьох умов для розірвання кредитного договору.

На підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Обставин істотного порушення банком умов кредитного договору, що доказуються за ч. 2 ст. 651 ЦК України, ОСОБА_3 у позові не навів.

Таким чином, у частині вирішення зустрічного позову порушень судами норм матеріального і процесуального права не вбачається, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень у цій частині.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року скасувати у частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко