Ухвала

іменем україни

25 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на іпотеку та виселення за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня 2014 року,

встановила:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від

10 серпня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 50 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 10 серпня 2017 року.

Виконання умов указаного договору забезпечено договором іпотеки від 14 серпня 2007 року, укладеного між цими сторонами, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок загальною площею 63 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка склала

106 994,82 грн та добровільно сплачена не була, просило звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від

26 червня 2014 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від

10 серпня 2007 року у розмірі 93 499,57 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 42 987,62 грн, заборгованості за відсотками за користуванням кредитом у сумі 32 1178,86 грн, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 3 000 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у сумі 10 000 грн, штрафу (фіксована частина)

250 грн, штрафу (відсоткова складова) 5 083,09 грн, звернуто стягнення на будинок загальною площею 63 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номера земельної ділянки, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за ціною визначеною сторонами або на підставі оцінки майна проведеної суб'єкта оціночної діяльності.

Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня

2014 року рішення суду першої інстанції в частині способу визначення ціни реалізації предмету іпотеки змінено. Зазначено, що предмет іпотеки реалізується за ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_4 ухвалені у справі судові рішення не оскаржує.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів, суди виходили з того, що ПАТ КБ «Приватбанк» діяло у спосіб, передбачений законом та кредитним договором, стягнення на майно сторони погодили під час укладення кредитного та іпотечного договорів.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 10 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладеного кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 50 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 10 серпня 2017 року.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань 10 серпня 2007 року між цими сторонами укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 передала в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок загальною площею 63 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частина 3 цієї статті передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»).

Пунктом 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» передбачено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що 31 травня 2013 року

ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_3 направило письмову вимогу про добровільне звільнення спірної будинку разом з усіма членами сім'ї та іншими особами в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги (а.с.11-12).

Дану вимогу ОСОБА_3 отримала 11 червня 2013 року (а.с. 13).

Установивши, що іпотекодержателем дотримано порядок, суд прийшов до правильного висновку про виселення ОСОБА_3 з будинку, що є предметом іпотеки.

Посилання ОСОБА_3 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 15 січня 2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 20 березня 2014 року залишено без змін, ухвалене справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання неправомірними дій, визнання недійсною додаткової угоди, не заслуговує на увагу з наступних причин.

Так, даним рішенням визнано неправомірними дії

ПАТ КБ «ІІриватбанк» щодо нарахування останній заборгованості по сплаті відсотків на прострочену заборгованість за кредитним договором від

10 серпня 2007 року, визнано недійсною додаткову угоду до вказаного договору та зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити ОСОБА_3 перерахунок.

Проте вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» від 31 травня 2013 року неправомірною не визнавалась.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції згідно ч. 1 ст. 337 ЦПК України не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська