Справа № 130/1727/15-ц Провадження № 22-ц/772/2557/2015Головуючий в суді першої інстанції Шепель К. А.
Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами приватного підприємства «Адіс» та відділу державної виконавчої служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 липня 2015 року в справі за скаргою ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи - приватного підприємства «Адіс», на постанову від 12 червня 2015 року головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції Лапко Майї Петрівни про закінчення виконавчого провадження, -

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною скаргою, посилаючись на те, що 15 червня 2015 року він отримав постанову від 12 червня 2015 року головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції Лапко М.П. про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-539/11/0205 від 30 вересня 2011 року, виданого Жмеринським міськрайонним судом на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 09 вересня 2011 року, яким було заборонено діяльність АЗС ПП «Адіс», що розташована по АДРЕСА_1, і яка створює загрозу життю, здоров'ю, майну ОСОБА_2 та його сім'ї, а також зобов'язано вжити невідкладних заходів щодо усунення загрози життю, здоров'ю, майну ОСОБА_2 та його сім'ї шляхом демонтажу та перенесення ємкостей для зберігання паливно-мастильних матеріалів відповідно до Державних будівельних норм.

За наведених обставин скаржник просив визнати неправомірними дії державного виконавця та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 12 червня 2015 року.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 липня 2015 року скаргу задоволено, визнано неправомірною та скасовано постанову від 12 червня 2015 року головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції Лапко Майї Петрівни про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-539/11/0205 від 30 вересня 2011 року, виданого Жмеринським міськрайонним судом на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 09 вересня 2011 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою приватне підприємство «Адіс» через свого представника Борусевича С.Й. подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, окрім того, на думку апелянта, судом допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Відділ державної виконавчої служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції також не погодився із зазначеною ухвалою та через свого представника - начальника відділу ДВС Нагорного Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постанови нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги, посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував усі обставини у справі та дійшов помилкового висновку, про те, що фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом в даному випадку не було. Вважає зазначену ухвалу такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Заявник ОСОБА_2 в своїх запереченнях на скарги їх не визнав, вказавши, що ухвала суду є законною та обґрунтованою. Зазначив, що він звернувся до Європейського суду з прав людини з підстав не виконання державними виконавцями рішення суду в розумні строки.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що приймають участь у справі та з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, приходить до висновку про їх задоволення.

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу виходив з того, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та винесена з порушенням п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», так як фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом в даному випадку не було.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції ухвалу суду першої інстанції скасовує, та приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Ураховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»), виконання судових рішень у цивільних справах відповідно є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, що в квітні 2011 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПП «Адіс» в якому зазначив, що він разом з своєю сім'єю проживає поруч з АЗС ПП «Адіс», яка використовує ємкості для зберігання паливно-мастильних матеріалів, що розташовані на відстані 15 метрів від належного йому будинку, чим порушено державні будівельні норми, якими передбачено відстань від АЗС до стін житлового будинку, і до того ж вказані ємкості перебувають у незадовільному технічному стані, що створює загрозу життю, здоров'ю, майну позивача та його сім'ї.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 09 вересня 2011 року було заборонено діяльність АЗС ПП «Адіс», що розташована по АДРЕСА_1, і яка створює загрозу життю, здоров'ю, майну ОСОБА_2 та його сім'ї. Вжито невідкладних заходів щодо усунення загрози життю, здоров'ю, майну ОСОБА_2 та його сім'ї шляхом демонтажу та перенесення ємностей для зберігання паливно-мастильних матеріалів відповідно до Державних будівельних норм.

30.09.2011 року був виданий виконавчий лист № 2-539/11/0205 та державною виконавчою службою Жмеринського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження за ЄДРВП №31922893 щодо виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 09.09.2011 року в частині вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози життю, здоров'ю, майну ОСОБА_2 та його сім'ї шляхом демонтажу та перенесення ємностей для зберігання паливно-мастильних матеріалів відповідно до Державних будівельних норм.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 16 січня 2015 року заяву представника ПП «Адіс» про роз'яснення рішення апеляційного суду Вінницької області від 09.09.2011 року задоволено частково. Роз'яснено резолютивну рішення в частині «вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози життю, здоров'ю, майну ОСОБА_2 та його сім'ї шляхом демонтажу та перенесення ємностей для зберігання паливно-мастильних матеріалів відповідно до Державних будівельних норм», яку слід розуміти, виходячи із пункту 7.61* та таблиці 7.9* ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень».

12 червня 2015 року головним державним виконавцем відділу ДВС Жмеринського МРУЮ Лапко М.П. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу №2-539/11/0205, виданого Жмеринським міськрайонним судом 30 вересня 2011 р. про вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози життю, здоров'ю, майну ОСОБА_2 та його сім'ї шляхом демонтажу та перенесення ємностей для зберігання паливно мастильних матеріалів відповідно до Державних будівельних норм (а.с.12-13). В даній постанові державний виконавець зазначає усунення боржником порушень ДБН та документи, якими підтверджується даний факт.

Виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв'язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Отже для встановлення наявності підстав для закінчення виконавчого провадження за цією підставою підлягає встановленню не лише відповідність рішення й дій державного виконавця його повноваженням, що передбачені законом, а й ту обставину, що в ході виконавчого провадження в результаті виконавчих дій або боржником добровільно вжито таких заходів, які призвели до відновлення прав стягувача, що захищені судовим рішенням.

Судова колегія вважає, що в ході проведених виконавчих дій державним виконавцем вірно встановлено, що боржником - ПП «Адіс» самостійно виконано рішення Апеляційного суду Вінницької області від 09 вересня 2011 р. шляхом проведення переобладнання АЗС (а.с. 12-13).

Так, згідно Акту прийому-передачі від 11.01.2010 року у власність комплексу автозаправної станції (АЗС) ПП «Адіс» отримало операторську, кіоск, навіс, заправні колонки № 1 та № 3, чотири наземні ємності по 15 м3, одну наземну на 5 м3, одну підземну ємність на 10 м3 та п'ять підземних ємностей по 15 м3. Відтак за своїми характеристиками (об'ємом ємностей та іншими ознаками) автозаправна станція на той час належала до категорії середніх.

З Акту № 304-ПП перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 12 квітня 2013 року вбачається, що за результатами перевірки було встановлено, що на виконання виконавчого провадження власником АЗС було демонтовано шість надземних ємностей та залишено п'ять підземних ємностей, одна з яких на 15 м3 використовується в якості пожежного резервуару, одна ємність на 10 мЗ та три по 15 м3 використовуються за призначенням, перенесено зливну арматуру на відстань 26 м від сусіднього житлового будинку по АДРЕСА_2. Також було зменшено об'єми трьох підземних ємностей з 15 мЗ до 10 м3 по кожній, шляхом влаштування всередині ємності глухої перегородки.

Після чого власником АЗС було розроблено «Обґрунтування скорочення санітарно-захисної зони для автозаправної станції ПП «АДІС» по АДРЕСА_1 та зроблено повірки чотирьох підземних сталевих резервуарів, за результатами яких встановлено, що об'єми кожної ємності не перевищують 10,0 м3.

Також проведено санітарно-епідеміологічну експертизу на відповідність даної АЗС вимогам санітарного законодавства та отримано позитивний висновок Вінницької санітарно-епідеміологічної станції від 11.06.2012 року на зменшення санітарно-захисної зони.

Відповідно до свідоцтв про повірку робочого засобу вимірювальної техніки за № 210/665, № 210/666, № 210/667, № 210/668, виданих ДП «Вінницький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» та чинних до 08.11.2016 року, резервуари сталеві горизонтальні циліндричні РГС-10 визнано придатними до застосування та мають відповідно об'єм: 9,994 м3, 9,897 м3, 9,988 м3, 9,982 м3 +/- 0,2%.

За висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 16.01.2013 року № 05.03.02-04/1170 за наданим заявником зразком відповідає вимогам діючого санітарно законодавства України і за умови дотримання вимог цього висновку може бути використаний в заявлені сфері застосування.

За висновком ТОВ «Експертно-юридична фірма «Соломон» № 101 будівельно-технічного дослідження від 14.02.2014 року, в результаті проведення експертного дослідження встановлено, що розміщення споруд автозаправної станції ПП «Адіс», що по АДРЕСА_1, відносно об'єктів житлової забудови відповідає вимогам нормативно-правових актів чинних на території України в галузі будівництва щодо дотримання санітарних розривів та протипожежних відстаней.

В результаті вжитих заходів власником АЗС змінено її характеристики, внаслідок чого АЗС вже не може вважатися належною до середнього типу, а є малою, що тягне за собою відповідну зміну санітарних і захисних зон та інших вимог до неї.

Фактичне виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 09.09.2011 підтверджується також висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи за № 257/15-21 від 28.04.2015 року.

Так, за висновком експерта встановлено, що на підставі проведеного дослідження, враховуючи наявні матеріали та результати проведеного натурного візуально-інструментального обстеження встановлено, що розміщення споруд автозаправної станції ПП «Адіс» по АДРЕСА_1, відносно об'єктів житлової забудови, а саме: домоволодіння № АДРЕСА_2, відповідає вимогам п. 7,61* таблиці 7.9* п. 7.62* ДБН 360-92**, щодо дотримання санітарних розривів та протипожежних відстаней для малих АЗС.

Заперечення на апеляційну скаргу про те, що потенційно небезпечні об'єкти та об'єкти підвищеної небезпеки повинні відповідати вимогам нормативно-правових актів з пожежної безпеки не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються листом УДСНС України у Вінницькій області № 04-1210/12 від 17.02.2014 року, з якого вбачається, що під час планової перевірки 24.01.2014 року встановлено, що порушення вимог пожежної безпеки на АЗС, які були зазначені в зверненні гр. ОСОБА_2 виконані в повному обсязі (т. 2 виконавчого провадження а.с. 167).

Безпідставними є посилання скаржника на те, що оскільки судовими рішеннями було задоволено скарги ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лапко М.П., зміст апеляційних скарг суперечить фактичним обставинам справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є заходи, передбачені рішенням.

Зі змісту рішення Апеляційного суду Вінницької області від 09 вересня 2011 року вбачається, що виконання такого рішення передбачає безпосередню участь самого боржника в його виконанні. А оскільки боржник був зацікавлений в його виконанні, що було пов'язано з припиненням його господарського функціювання, та фактично вчиняв дії по його виконанню, державний виконавець повинен сприяти його виконанню та проводити перевірку виконання боржником рішення суду, що визначено ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вважаючи рішення суду невиконаним, а постанову про закінчення виконавчого провадження незаконною, заявник ОСОБА_2 по суті наполягає на повному фізичному вилученні підземних ємностей для зберігання нафтопродуктів, належних АЗС і перенесенні їх на відстань, більшу за 50 метрів від його будинку в той час, як згідно з вимогами нормативних документів для малих АЗС зазначена відстань не може бути меншою 25 метрів. Також заявник висуває в якості заперечень проти апеляційних скарг посилання на порушення його прав, які не були предметом судового розгляду. Так скаржник вказує, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які документи стосовно того, що поширенням санітарної зони АЗС, без погодження з сумісним землевласником або укладенням з ним договору про встановлення земельного сервітуту, порушується право власності ОСОБА_2 на належну йому земельну ділянку. Не перевірено закладення підприємством до страхового фонду України всієї необхідної документації відповідно до ЗУ «Про страховий фонд документації України», не перевірено дотримання ДСТУ Б А.2.4-4:2009 «Основні вимоги до проектної та робочої документації», ДБН А.2.2.-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», ДБН Б. 1.1-4-2002 «Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження містобудівного обґрунтування», тощо.

При цьому колегія суддів зазначає, що вирішальне значення для висновку про фактичне повне виконання рішення суду має не фізичне перенесення будь-яких об'єктів чи обладнання на прийнятну для позивача відстань й фактичне припинення діяльності АЗС як такої, а відсутність порушення його прав, об'єктивних загроз для його життя і здоров'я, для усунення яких він звернувся до суду раніше.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при привільному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст. 312, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційні скарги приватного підприємства «Адіс» та відділу державної виконавчої служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції задовольнити.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 липня 2015 року скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову від 12 червня 2015 року головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції Лапко Майї Петрівни про закінчення виконавчого провадження відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.