У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,
Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання шлюбного контракту недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк», Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», про визнання права особистої приватної власності на майно та поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7 та його представника - ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що з 09 червня 2001 року вона перебуває з ОСОБА_7 у шлюбі, у якому народилися двоє синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2. У період шлюбу за рахунок спільних коштів вони придбали наступне майно:

− чотири земельні ділянки, а саме: площею 0,250 га, кадастровий номер НОМЕР_6; площею 0,250 га, кадастровий номер НОМЕР_5; площею 2 га, кадастровий номер НОМЕР_7; площею 1,9363 га, кадастровий номер НОМЕР_8, що розташовані на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

− житловий будинок по АДРЕСА_2;

− автомобіль марки «Volkswagen Tiguan FL», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску;

− автомобіль марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2, 2012 року випуску.

Крім того, вказувала, що вона почала проживати із відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з жовтня 1998 року. У 2000 році за рахунок спільних коштів вони придбали квартиру АДРЕСА_1, в якій проживали до липня 2013 року.

У травні 2001 року до реєстрації шлюбу вони уклали шлюбний контракт, який фактично захищає права відповідача та утискає її права як подружжя, а саме, що спірна квартира АДРЕСА_1 та все майно, що є у квартирі і буде придбане в шлюбі, є власністю відповідача.

ОСОБА_6 просила визнати шлюбний контракт, укладений 15 травня 2001 року між нею і ОСОБА_7, недійсним; визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; поділити майно подружжя, виділивши їй у власність автомобіль марки «Volkswagen Tiguan FL», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, Ѕ частини будинку по АДРЕСА_2, Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, дві земельні ділянки площею 0,250 га, кадастровий номер НОМЕР_6, та площею 1,9363 га, кадастровий номер НОМЕР_8, що розташовані на території

с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Відповідачу просила виділити автомобіль марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2, 2012 року випуску, Ѕ частини будинку по АДРЕСА_2, Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, дві земельні ділянки площею 0,250 га, кадастровий номер НОМЕР_5, та площею 2 га, кадастровий номер НОМЕР_7, що розташовані на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

У грудні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому зазначав, що квартира АДРЕСА_1 у

м. Києві є його особистим майном, що придбане до шлюбу, а обидва автомобілі придбані за кошти, які він успадкував після смерті батька, і є його особистою власністю.

ОСОБА_7 просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, а також на два автомобілі марки «Volkswagen Tiguan FL», державний номерний знак

НОМЕР_1, та марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак

НОМЕР_2; виділити йому у власність такі земельні ділянки: площею

0,250 га, кадастровий номер НОМЕР_6; площею 0,250 га, кадастровий номер НОМЕР_5; площею 2 га, кадастровий номер НОМЕР_7; площею 1,9363 га, кадастровий номер НОМЕР_8; площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_9; площею 0,0133 га, кадастровий номер НОМЕР_10, що розташовані на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; житловий будинок по АДРЕСА_2; нежитлове приміщення загальною площею 185,2 кв. м у будинку по АДРЕСА_3; перевести на нього боргові зобов'язання за кредитним договором, укладеним 31 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» (далі - ПАТ «Ерсте Банк») та ОСОБА_6, і визнати боргові зобов'язання перед ПАТ «Ерсте Банк» його особистими зобов'язаннями; визнати його особистими грошовими зобов'язаннями обов'язки позичальника за договором позики, укладеним 16 липня 2013 року між ним та ОСОБА_9, та обов'язки позичальника за договором позики, укладеним 16 липня 2013 року між ним та ОСОБА_10, оскільки вартість усього придбаного у шлюбі майна складає 4 861 915 грн, а боргові зобов'язання, що переводяться на нього, становлять 5 100 000 грн, то відповідно все майно подружжя має бути виділене йому.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 06 листопада 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Виділено ОСОБА_6 в особисту власність наступне майно: земельну ділянку площею 0,250 га, кадастровий номер НОМЕР_5, що розташована на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. В іншій частині позову ОСОБА_6 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано за ОСОБА_7 право особистої приватної власності на наступне майно:

- двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 92 кв. м, житловою площею 44,1 кв. м;

- автомобіль марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3, 2012 року випуску;

- автомобіль марки «Volkswagen Tiguan FL», державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_4, 2011 року випуску.

Виділено ОСОБА_7 в особисту приватну власність наступне майно:

- земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер НОМЕР_7, що розташована на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- земельну ділянку площею 0,1500 га забудованих земель, кадастровий номер НОМЕР_9, що розташована території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- земельну ділянку площею 1,9363 га, кадастровий номер НОМЕР_8, що розташована на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- земельну ділянку площею 0,0133 га, кадастровий номер НОМЕР_10, що розташована на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- житловий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_2, загальною площею 366,7 кв. м, житловою площею 188,9 кв. м;

- нежитлове приміщення загальною площею 185,2 кв. м, що складається з нежитлових приміщень І поверху № 11 житлового будинку

літ. «А-2» по АДРЕСА_3.

Переведено на ОСОБА_7 боргові зобов'язання за кредитним договором від 31 серпня 2012 року № 014/2В44М9/3/1, укладеним між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_6, і визнано боргові зобов'язання перед ПАТ «Ерсте Банк» особистими зобов'язаннями ОСОБА_7

Визнано особистими грошовими зобов'язаннями ОСОБА_7 обов'язки позичальника за договором позики від 16 липня 2007 року № 6164, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_9

Визнано особистими грошовими зобов'язаннями ОСОБА_7 обов'язки позичальника за договором позики від 16 липня 2007 року № 6158, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_10

Рішенням апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2015 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 06 листопада 2014 року скасовано, позов ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Поділено майно подружжя, визнавши за ОСОБА_6 право власності на:

− Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_2, загальною площею 366,7 кв. м, житловою площею 188,9 кв. м;

− на Ѕ частини нежитлового приміщення загальною площею 185,2 кв. м, що складається з нежитлових приміщень І поверху № 11 літ. «А-2» у житловому будинку по АДРЕСА_3;

− Ѕ частини земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_7, що розташована на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

− Ѕ частини земельної ділянки площею 1,9363 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_8, що розташована на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

− Ѕ частини земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_9, що розташована на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

− Ѕ частини автомобіля марки «Volkswagen Tiguan FL», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску;

− Ѕ частини автомобіля марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2, 2012 року випуску.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на:

− Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_2, загальною площею 366,7 кв. м, житловою площею 188,9 кв. м;

− Ѕ частини нежитлового приміщення загальною площею 185,2 кв. м, що складається з нежитлових приміщень І поверху № 11 літ. «А-2» у житловому будинку по АДРЕСА_3;

− Ѕ частини земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_7, що розташована на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

− Ѕ частини земельної ділянки площею 1,9363 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_8, що розташована на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

− Ѕ частини земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_9, що розташована на території

с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

− Ѕ частини автомобіля марки «Volkswagen Tiguan FL», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску,

− Ѕ частини автомобіля «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2, 2012 року випуску. В іншій частині позовів відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 та його представник - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що з 09 червня 2001 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі, у якому народилися двоє синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 37−42, т. 2).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 04 грудня 2003 року серії НОМЕР_13 ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,250 га, кадастровий номер НОМЕР_5, що розташована на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (а. с. 43−44, т. 1).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 04 грудня 2003 року серії НОМЕР_12 ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,250 га, кадастровий номер НОМЕР_6, що розташована на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (а. с. 45−46, т. 1).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 23 серпня 2007 року серії НОМЕР_11 ОСОБА_7 належать на праві приватної власності нежитлові приміщення загальною площею 185,2 кв. м, що складаються з нежитлових приміщень І поверху № 11 літ. «А-2» у житловому будинку по АДРЕСА_3 (а. с. 122−123, т. 1).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 08 вересня 2009 року серії НОМЕР_14 ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 1,9363 га, кадастровий номер НОМЕР_8, що розташована на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (а. с. 39−40, т. 1).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 08 вересня 2009 року серії НОМЕР_15 ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер НОМЕР_7, що розташована на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (а. с. 41−42, т. 1).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 08 вересня 2009 року серії НОМЕР_16 ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_9, що розташована на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (а. с. 143−144, т. 1).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 31 серпня 2010 року серії НОМЕР_17 ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,0133 га, кадастровий номер НОМЕР_10, що розташована на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (а. с. 142, т. 1).

24 листопада 2011 року між ТОВ «Автогранд Миколаїв» та ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу автомобіля марки «Volkswagen Tiguan FL» (а. с. 47−48, т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу 17 лютого 2012 року за ОСОБА_7 зареєстровано автомобіль марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2, 2012 року випуску (а. с. 49−50, т. 1).

На підставі свідоцтва про право власності від 21 червня 2012 року за ОСОБА_7 22 червня 2012 року Комунальним підприємством Бориспільської районної ради Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 (а. с. 70−71, т. 1).

31 серпня 2012 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 014/ZВ44М9/3/1, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 300 тис. грн зі сплатою 22,3 % річних строком до 30 серпня 2017 року (а. с. 148−157, т. 1).

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору 31 серпня 2012 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_7 укладений договір поруки № 014/ZВ44М9/3/1/2 (а. с. 158−160, т. 1).

Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») від 22 січня 2014 року № 13/Ф-1-6-7 ПАТ «Фідобанк» є правонаступником усіх прав і обов'язків ПАТ «Ерсте Банк» за кредитним договором від 31 серпня 2012 року № 014/ZВ44М9/3/1, заборгованість за яким станом на 22 січня 2014 року склала 298 624 грн 78 коп. (а. с. 8, т. 2).

16 липня 2013 року між ОСОБА_9, від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_11, та ОСОБА_7 укладений договір позики, згідно з яким останньому надано у позику грошові кошти у розмірі 800 тис. грн строком до 16 серпня 2013 року (а. с. 162−165, т. 1). Повний розрахунок за вказаним договором проведений ОСОБА_7 15 січня 2014 року (а. с. 208, т. 1).

16 липня 2013 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 укладений договір позики, згідно з яким останньому надано у позику грошові кошти у розмірі 4 млн грн строком до 16 липня 2018 року (а. с. 162−165, т. 1).

Згідно зі ст. 22 КпШтС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 24 КпШтС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Згідно з ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова) зазначено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Крім того, згідно з п. 22 Постанови вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди − виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_7, суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону не врахував, не встановив обсяг спільного майна подружжя і його вартості з урахуванням вимог ст. 303 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Згідно з довідкою від 03 жовтня 2013 року № 124/01-16, виданою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_13, ОСОБА_7 видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме:

− 26 травня 2011 року видані: свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок по АДРЕСА_4 вартістю 253 016 грн; свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку по АДРЕСА_4 вартістю 144 062 грн 24 коп.; свідоцтво про право на спадщину на автомобіль марки «Suzuki Grand Vitara», 2008 року випуску вартістю 85 858 грн 30 коп., свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади у філії АТ «Укрексімбанк» у розмірі 34 943 грн 50 коп.;

− 20 липня 2011 року видані свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади у відділенні «Миколаївське» Миколаївського РУ у ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 82 598 грн 84 коп.; свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» у розмірі 56 179 грн 50 коп.;

− 21 липня 2012 року видано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частини у праві власності на гараж АДРЕСА_5 вартістю 20 054 грн (а. с. 131, т. 1).

Вказаним обставинам апеляційний суд оцінки не надав, не роз'яснив сторонам вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо надання суду доказів про вартість спірного майна, джерела придбання такого майна, що є істотним для визначення його відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 СК України спільним сумісним майном чи особистою приватною власністю.

Також апеляційним судом не враховано, що згідно з п. 24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

До реєстрації шлюбу, 15 травня 2001 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 уклали шлюбний контракт, згідно з яким квартира АДРЕСА_1, що згідно зі свідоцтвом про право власності від 09 березня 2000 року серії НОМЕР_18 належить ОСОБА_7, а також уже майно, що знаходиться у вказаній квартирі на момент укладення шлюбу, є особистою власністю ОСОБА_7 (а. с. 32, 51, т. 1).

Відповідно до ст. 27-1 КпШтС України (чинної на час укладення шлюбного контракту від 15 травня 2001 року) особи, які беруть шлюб, мають право за власним бажанням укладати угоду щодо вирішення питань життя сім'ї (шлюбний контракт), у якій передбачити майнові права і обов'язки подружжя. Умови шлюбного контракту не можуть погіршувати становище будь-кого з подружжя порівняно із законодавством України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Аркада» (далі - ПАТ КБ «Аркада») від 08 жовтня 2013 року № 2257/7, 26 листопада 1999 року ОСОБА_7 уклав з банком інвестиційний контракт № 14364 на інвестування квартири АДРЕСА_1, яку повністю проінвестував у листопаді-грудні 1999 року (а. с. 106, т. 1).

У цьому контексті суди не встановили обставини набуття ОСОБА_7 права власності на спірну квартиру, не дослідили наданий позивачем шлюбний контракт щодо визначення сторонами частки квартири та не надали правової оцінки умовам шлюбного контракту, що було однією із позовних вимог.

Також судом апеляційної інстанції фактично не вирішено спір між сторонами, які просили поділити спільне майно подружжя, оскільки право на Ѕ частини кожного із придбаного у шлюбі частини об'єкта нерухомого майна, щодо частки якого відсутня угода між подружжям, виникло в силу вимог ст. 22 КпШтС України чи ст. 60 СК України в залежності від часу їх придбання.

Суд апеляційної інстанції не виконав вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановив повно і всебічно обставин справи, не надав належну оцінку наявним у справі доказам, суд касаційної інстанції такими повноваженням не наділений, у зв'язку з чим рішення апеляційного суду має бути скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та його представника - ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А. Горелкіна
Судді: О.І. Євтушенко
Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
О.М. Ситнік