АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1739/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43, 44 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю ОСОБА_6 та представника Уманського

НУС ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2015 року по цивільній справі за позовом Уманського національного університету садівництва до ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Уманської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації за місцем проживання , -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року Уманський національний університет садівництва через представника ОСОБА_8 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Уманської міської ради , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації за місцем проживання.

Обґрунтовуючи свою заяву, представник позивача зазначав, що з 18 серпня 2003 року по 23 жовтня 2012 року ОСОБА_6 Е,Ю. працювала в Уманському національному університеті садівництва. Їй, як співробітнику університету, було надано для проживання кімнату № 733 у гуртожитку № 4, що знаходиться за адресою: Черкаська область м. Умань вул. Інтернаціональна.

Відповідач зареєстрована в кімнаті № 733 гуртожитку № 4 по вулиці Інтернаціональній в м. Умань з 26 грудня 2001 року. Також на цій житловій площі зареєстровані її діти ОСОБА_9 ,15 лютого 2000р.н. та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказана квартира знаходиться на балансі Уманського національного університету садівництва, що є юридичною особою з державною формою власності і має право розпоряджатися належним йому майном.

Як вбачається з наказу № 271-к від 22 жовтня 2012 року відповідач звільнилася з роботи в Уманському НУС за власним бажанням, що передбачає застосування наслідків у ч. 2 ст. 132 ЖК України.

Рішенням житлової комісії Уманського НУС від 03 квітня 2014 року протокол № 22, було винесено розпорядження про звільнення гуртожитку відповідачем з 01 червня 2014 року. Ознайомитися та підписати вищевказане розпорядження відповідач відмовилася, про що було складено акт від 08 квітня 2014 року.

16 квітня 2014 року Уманським НУС відповідачу було надіслано претензію за № 20-06/359 про звільнення займаної житлової площі до 01 червня 2014 року. Претензія була надіслана рекомендованим листом з врученням адресату. Відповідач 28 квітня 2014 року особисто отримала претензію про що свідчить підпис про отримання та дата на штампі поштового відділення, з якого було відправлено претензію. Відповіді на претензію адміністрація Уманського НУС до цього часу не отримала.

Позивач вважає , що відповідач порушує законну процедуру проживання в кімнаті гуртожитку, що була надана їй на час працевлаштування в Уманському НУС.

Пунктом 17 Примірного положення передбачено, що вселення громадян, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сімї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускаються лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету установи, організації та письмової згоди членів сімї громадянина, які проживають разом з ним.

Відповідного дозволу відповідач взагалі не отримувала.

ОСОБА_6 не перебуває у трудових відносинах з власником займаного житлового приміщення, а відтак право користування жилим приміщенням у гуртожитку члена сімї відповідача є похідним від права відповідача на проживання у займаному приміщенні.

Вважають, що відповідач порушує законну процедуру проживання в кімнаті гуртожитку, що була надана їй на час працевлаштування в Уманському НУС.

Тому позивач просив суд визнати відповідача ОСОБА_6 разом з дітьми ОСОБА_9 ,15 лютого 2000р.н. та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1., такими, що втратили право користування жилим приміщенням кімнати № 733, що знаходиться за адресою: Черкаська область м. Умань вул. Інтернаціональна, 2, гуртожиток № 4.

Зняти відповідача ОСОБА_6 разом з дітьми ОСОБА_9 ,15 лютого 2000р.н. та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1. з реєстрації за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, гуртожиток № 4. .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2015 року позов задоволено частково, визнано ОСОБА_6 разом з дітьми ОСОБА_9 ,15 лютого 2000р.н. та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1. , таким, що втратили право користування жилим приміщенням кімнати № 733, що знаходиться за адресою: Черкаська область м. Умань вул. Інтернаціональна, 2 гуртожиток № 4.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Уманського національного університету садівництва сплачений судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу. Обґрунтовуючи яку, зазначила, що судом в не повній мірі зясовано та досліджено обставини, які мають значення для справи.

Зокрема вказала, що суд при розгляді справи не врахував , що вона поселилася в гуртожитку №4 по вул. Інтернаціональна , м. Умань в кімнату № 733 на законних підставах, поскільки спочатку її чоловік, а потім і вона перебували в трудових відносинах з Уманським національним університетом садівництва і на житловій комісії УНУС 16.06.2012р. її реєстрація в даному гуртожитку була продовжена на підставі її заяви. При цьому вона порядку проживання в гуртожитку не порушує і вчасно сплачує кошти за проживання в ньому, є одинокою матірю і не має іншого житла для дітей та не може його винайняти через низьку зарплату, а колишній її чоловік ОСОБА_11 матеріальної підтримки їй не надає . Тому виселенням у першу чергу буде порушено права дітей, які захищаються Законом України «Про охорону дитинства» та Європейською конвенцією про права дитини . А ст.125 ЖК України та п.5 ст.41 р.VІІ Примірного положення про гуртожитки передбачено заборону на виселення одиноких осіб з неповнолітніми дітьми без надання іншого жилого приміщення.

У звязку з цим ОСОБА_6 просила скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2015 року та ухвалити нове , яким в позові Уманського національного університету садівництва про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації за місцем проживання- відмовити в повному обсязі .

Заслухавши учасників процесу, що зявилися, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з наступних підстав.

Судом встановлено , що кімнату № 733 гуртожитку № 4 Уманського національного університету садівництва , що розташований в м. Умань по вул. Інтернаціональна, 2 , було надано ОСОБА_6 у зв'язку з роботою в Уманському національному університеті садівництва та , відповідно до рішення житлової комісії Уманського національного університету садівництва від 16 червня 2012 року, термін проживання відповідача в ній був продовжений до 30.06.2015 року /а.с.15-16/.

В Уманському національному університеті садівництва ОСОБА_6 працювала менше десяти років - з 18.08.2003 року по 23.10.2012 року /а.с.8/ та звільнилася з посади провідного фахівця відділу кадрів за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) /а.с.7/.

Після звільнення ОСОБА_6 з Уманського національного університету садівництва їй надсилалася претензія з вимогою про добровільне виселення з в кімнати № 733 гуртожитку № 4 у звязку з тим, що вона звільнилася з університету за власним бажанням /а.с.11/, яку відповідач залишила без реагування.

Відповідно до ст.132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

У п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що якщо гуртожиток надано у зв'язку з роботою, слід з'ясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, маючи на увазі, що згідно зі ст. 132 Житлового кодексу України без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину. При припиненні трудового договору з інших підстав вони, як і особи, перелічені в ст. 125 Житлового кодексу України, можуть бути виселені лише з наданням іншого жилого приміщення.

Враховуючи вимоги ст.132 ЖК України, встановивши , що кімната № 733 в гуртожитку № 4 в м. Умань по вул. Інтернаціональна, 2 була надана ОСОБА_6 у зв'язку з роботою в Уманському національному університеті садівництва , звідки вона звільнилася за власним бажанням, пропрацювавши при цьому менше 10-ти років, та що вона не відноситься до категорії осіб перелічених у статті 125 Житлового кодексу України , суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого наявними у справі доказами висновку, про наявність підстав для виселення ОСОБА_6 та її неповнолітніх дітей .

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 не спростувала висновків суду першої інстанції та не надала належних доказів на підтвердження своїх заперечень.

Посилання ж ОСОБА_6 на ту обставину, що суд не врахував інтересів неповнолітніх дітей та , що вона є одинокою матірю і тому позивач не має права на її виселення, - не відповідає як обставинам справи, так і нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Оскільки з досліджених судом матеріалів справи вбачається, що діти ОСОБА_6 - ОСОБА_9 ,15 лютого 2000р.н. та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були народжені в шлюбі, їх батьком є ОСОБА_9 /а.с.34/. І доказів, що останній ухиляється від утримання та виховання дітей відповідач не надала .

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.92 розяснено , що одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній записпро батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує й утримує дитину сама.

Тому та обставина, що 19 грудня 2013 року подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_9 розірвали їх шлюб не дає підстав для визнання ОСОБА_6 одинокою особою ( одинокою матірю) та застосування до даних правовідносин норм п.6 ч.1 ст.125 ЖК України.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Ст.180 СК України передбачено , що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

А відповідно до ст.27 Конвенції « Про права дитини» батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тому безпідставними є посилання відповідача, що вимоги позивача про виселення її разом з неповнолітніми дітьми порушують права останніх , оскільки не на позивача, а на неї , як на матір ,та на її колишнього чоловіка, як на батька , законами України та міжнародними договорами покладено обовязок по забезпеченню належних умов проживання та виховання їх дітей. А , звільняючись за власним бажанням з роботи в Уманському національному університеті садівництва, за рахунок якого вона та її діти були забезпечені житлом в гуртожитку позивача, - ОСОБА_6 з власної волі позбавила права проживання як себе так і своїх дітей у гуртожитку університету.

У судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасована правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому, за встановлених обставин, підстав для зміни чи скасування рішення суду колегія суддів не вбачає, у звязку з чим рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2015 року - відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2015 року по цивільній справі за позовом Уманського національного університету садівництва до ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Уманської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації за місцем проживання - залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :