Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Златобанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, служба у справах дітей Комінтернівського району м. Харкова, про виселення та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 31 травня 2011 року між ним та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, який відповідно до п. 1.1. забезпечує виконання зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю «Промснаб-Харьков» (далі - ТОВ «Промснаб-Харьков») за договором про надання овердрафту від 31 травня 2011 року. У зв'язку з порушенням ТОВ «Промснаб-Харьков» кредитних зобов'язань рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2010 року, шляхом реалізації на публічних торгах з початковою ціною продажу 412 000 грн, у рахунок погашення заборгованості ТОВ «Промснаб-Харьков» за договором про надання овердрафту у розмірі 395 950,59 грн. На момент укладання договору в спірній квартирі, малолітніх та неповнолітніх дітей, які зареєстровані та мають право користування не було. Проте на момент звернення стягнення на предмет іпотеки згідно довідки КП «Житлокомсервіс» від 14 травня 2013 року в квартирі, крім ОСОБА_3, зареєстровані ОСОБА_4, а також ОСОБА_5 - 2008 року народження. Відповідачам були направлені письмові вимоги про виселення зі спірної квартири, однак в місячний строк добровільно вони квартиру не звільнили. Враховуючи зазначене, банк просив позов задовольнити.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 липня 2014 року, позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що не дивлячись на те, що вимоги про добровільне виселення зі спірної квартири, які направлялися позивачем двічі, отримала лише ОСОБА_3, про що свідчить її особистий підпис на повідомленнях про вручення поштового відправлення (а.с. 38), а вимоги направлені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернулись без вручення на адресу позивача в зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 39), останнім було достеменно відомо про такі вимоги, про що свідчить подання ОСОБА_4, яка є законним представником ОСОБА_5, апеляційної скарги на ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Установлено, що 31 травня 2011 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки на забезпечення виконання зобов'язання ПАТ «Промснаб-Харьков» за договором про надання овердрафту, укладеного з ПАТ «Златобанк» того ж дня та додаткових угод до нього, укладених згодом.

В зв'язку з порушенням ТОВ «Промснаб-Харьков» кредитних зобов'язань, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 у рахунок погашення заборгованості «Промснаб-Харьков» в розмірі 359 950,59 грн за договором про надання овердрафту (а.с. 22).

В спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її неповнолітня дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою КП «Житлокомсервіс» від 14 травня 2013 року (а.с. 28).

Відповідно до статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Судом першої інстанції встановлено, що банк направив на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вимоги про намір звернути стягнення, однак отримала їх тільки остання, а вимоги адресовані ОСОБА_4 та її неповнолітній дочці, повернулися на адресу банку без вручення за закінченням терміну зберігання.

Враховуючи зазначене, судові рішення в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_3 відповідають вимогам закону.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо вручення письмових вимог про виселення відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зокрема докази повернення без вручення на адресу позивача письмових вимог про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідчить про невиконання норми ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Отже, всупереч вимогам статей 212 - 214 ЦПК України місцевий суд на вказані обставини уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про задоволення позову в цій частині. Крім того, висновок суду про те, що відповідачам було відомо про вимогу щодо виселення з підстав подання ними апеляційної скарги на ухвалу суду у цій справі, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, суд першої інстанції не з'ясував усі обставини справи. З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду без змін.

Оскільки судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржувані судові рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції в цій частині. В іншій частині судові рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 липня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська