РІШЕННЯ

Іменем України

18.09.2015 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова,

у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, позовом третьої особи ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача у його користь 311937,00 грн. боргу; стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь 79930,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02 липня 2012 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів № 995, згідно умов якого позивач передав у власність відповідача ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 240000грн., що на день укладення договору є еквівалентом 30000,00 дол. США. Вказані кошти надано у власність ОСОБА_2 з кінцевим терміном повернення 02.07.2013 року, без нарахування відсотків. Гроші згідно умов договору було передано до підписання сторонами договору. Сторонами було погоджено, що на час виконання зобовязань, по договору позики позичальник передає позикодавцю на зберігання правовстановлюючі документи на квартиру, що за адресою: м. Львів вул. Ткацька, 7/2. Крім цього, відповідач ОСОБА_2 позичила у позивача грошові кошти у сумі 9000 дол. США, які зобовязалась повернути до 29.04.2013 року, а також взяла на себе зобовязання щодо повернення 10000,00 дол. США, які у нього позичила дочка ОСОБА_2, що стверджується відповідними розписками останніх. Вказані грошові кошти ОСОБА_2 зобовязалась повернути до 14.05.2013 року. Згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.04.2013 року 9000 дол. США в еквіваленті до національної валюти становлять 71937,00 грн. 10000 дол. США становлять 79930,00 грн. Однак, відповідач ОСОБА_2 не виконала взяті на себе договірні зобовязання за договором позики та згідно вказаної вище розписки.

Надалі, ОСОБА_1 уточнив свої вимоги, шляхом надання суду позовної заяви в порядку ст. 31 ЦПК України, в якій навів розрахунки заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_2 зобовязань за договором позики, з урахуванням інфляційних нарахувань, станом на 13.02.2015 року. Надав розрахунки заборгованості ОСОБА_2 за розпискою від 26.04.2013 року, з урахуванням інфляційних нарахувань, станом на 13.02.2015 року. Надав розрахунки заборгованості за борговою розпискою від 08.03.2013 року, з урахуванням інфляційних нарахувань, станом на 13.02.2015 року. Надав розрахунок трьох процентів річних за договором позики від 02.07.2012 року станом на 13.02.2015 року, розрахунок трьох процентів річних за розпискою від 26.04.2013 року та розпискою від 08.03.2013 року. Надав відповідні розрахунки пені за вказаними договором та розписками станом на 13.02.2015 року. З урахуванням вказаних розрахунків, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму основного боргу за договором позики від 02.07.2012 року в розмірі 240000 грн., індекс інфляції в розмірі 69840,00 грн., три відсотки річних в розмірі 11855,34 грн., пеню у розмірі 77503,38 грн. а всього стягнути 399198,72 грн.; стягнути ОСОБА_2 на його користь суму основного боргу за розпискою від 26.04.2013 року в розмірі 233266,50 грн., індекс інфляції у розмірі 68113,82 грн., три відсотки річних у розмірі 12558,03 грн., пеню у розмірі 82097,10 грн., а всього 396035,45 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь суму основного боргу за розпискою від 08.03.2013 року в розмірі 259185 грн., індекс інфляції в розмірі 75422,84 грн., три відсотки річних в розмірі 13635,20 грн., пеню в розмірі 89117,13 грн., а всього 437360,17 грн.

Представником відповідача ОСОБА_3 подано заперечення на даний позов, згідно змісту яких останній заперечив проти позову в частині солідарного стягнення боргу зі своєї довірительки. Вказує, що позов у цій частині є необґрунтованим та не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує таку вимогу. Позивач ОСОБА_1 сам зазначає, що грошові кошти у нього позичила дочка відповідача ОСОБА_2, а згодом вказує на ОСОБА_3 яка приходиться матірю ОСОБА_2 Як вбачається з розписки виконаної на звороті договору позики від 25.01.2012 року, гроші таки отримала ОСОБА_3 Такий виклад обставин справи є нечітким та незрозумілим. Зазначає, що з поданих позивачем до суду матеріалів вбачається невідповідність викладених у позові обставин дійсним обставинам справи. Зокрема, що до матеріалів справи не долучено розписку від 11.06.2013 року на яку покликається позивач, згідно якої ОСОБА_2 зобовязується погасити борг за договором позики від 25.01.2012 року наданій ОСОБА_3 у сумі 40000,00 дол. США та позиці за договором від 02.07.2012 року в сумі 30000 дол. США наданій ОСОБА_2 Згідно цієї розписки, строк погашення позики, до кінця 2013 року. Далі йде уточнення про розмір позики 30000,00 дол. США від 02.07.2012 року., які ОСОБА_2 зобовязалась повернути до 30.07.2013 року. з наведеного вбачається безпосереднє зобовязання ОСОБА_2 виконати зобовязання по договору позики від 02.07.2012 року. Із аналізу матеріалів справи та пояснень відповідача ОСОБА_3, представник останньої дійшов висновку, що безпосередньої позики грошових коштів відповідачем ОСОБА_3 у позивача ОСОБА_1 не було, грошові кошти були позичені відповідачем ОСОБА_2 Фактично ОСОБА_3 виступала у відносинах, що виникли між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 виступала третьою особою, яка сприяла отриманню коштів донькою у звязку з чим нею було написано розписку на звороті договору. Крім того, вказує що в написаній 08.03.2012 року ОСОБА_3 розписці від 08.03.2012 року не визначено строку виконання зобовязання. Жодних вимог щодо повернення коштів зазначених у розписці позивач не предявляв ні ОСОБА_3 ні ОСОБА_2 Виходячи із наведеного у даній спірній ситуації не може виникати обовязку про солідарне стягнення коштів, оскільки ОСОБА_3 безпосередньо не позичала такі кошти у позивача.

У ході розгляду справи третя особа ОСОБА_4 подав позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною. Ухвалою від 31.03.2015 року даний позов прийнято судом до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. Даним позовом позивач ОСОБА_4 просить суд визнати недійсною розписку ОСОБА_2 від 26.04.2013 року.

В обґрунтування такої вимоги зазначає, що він та ОСОБА_2 являються подружжям, а тому прийняте судом рішення по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 безпосередньо впливатиме на його права та обовязки. Звертає увагу суду на ст. 65 Сімейного кодексу України, яка встановлює, що чоловік та дружина розпоряджаються майном, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Враховуючи вказане, правочин, що виходить за межі дрібного побутового має бути вчинений одним з подружжя лише за згодою іншої сторони. Така згода укладається у формі відповідно до якої укладали правочин. Відтак, у нього виникло право оскарження розписки від 26.04.2013 року, наданої його дружиною без його згоди.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просить позов задовольнити з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов заперечила, просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов заперечила, підтримавши спростування позову, викладене її повноважним представником у письмових запереченнях на позов ОСОБА_1 Додатково пояснила, що нею було позичено у позивача лише 9000,00 дол. США, більшу частину з яких вона вже відділа. Вказує, що позивач вводить суд в оману, оскільки після повернення нею більшої половини боргу, останній мав знищити розписку про позику 9000,00 дол. США, оскільки вона надала йому іншу розписку, про залишок заборгованості.

Позивач ОСОБА_4 у судовому засіданні вимоги свого позову підтримав, просив задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позивальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Зі змісту ч. 2 ст. 1047 ЦК Украйни випливає, що на підтвердження факту передачі коштів позичальник передає позикодавцеві розписку.

Згідно ч.3 ст. 10; ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом та стверджено матеріалами справи, 25.01.2012 року у м. Львові між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів. Згідно п.1 даного договору, ОСОБА_1, як позикодавець передав у власність ОСОБА_2, як позичальнику грошові кошти у сумі 240000,00 грн., що на день укладення договору є еквівалентом 30000,00 дол. США за комерційним курсом встановленим за погодженням сторін, строком повернення до 02.07.2013 року без нарахування відсотків.

Відповідно до вимог ч 2. ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позичальник, як передбачено статтею 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або

законом.

Згідно п.2 даного договору, передачу грошей було здійснено до підписання цього договору.

П.4 договору встановлено, що за прострочення зобовязань за цим договором позичальник ОСОБА_2 виплачує пеню в розмірі 0,3 відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума несплаченої позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції.

Згідно п. 7 договору, сторони домовилися, що документом, який підтверджуватиме прострочення позичальником ОСОБА_2 виконання зобовязання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування у виді заяви, позикодавця ОСОБА_1 про суму заборгованості, яка підлягає поверненню та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальнику у порядку передбаченому ст. 84 Закону України «Про нотаріат».

Крім цього, 25.01.2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів, згідно умов якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 240000,00 грн., що на день укладення договору є еквівалентом 30000,00 дол. США за комерційним курсом встановленим за погодженням сторін, строком повернення до 25.01.2013 року, без нарахування відсотків.

Згідно п.2 даного договору, передачу грошей було здійснено до підписання цього договору.

П.4 договору встановлено, що за прострочення зобовязань за цим договором позичальник ОСОБА_3 виплачує пеню в розмірі 0,3 відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума несплаченої позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції.

Згідно п. 7 договору, сторони домовилися, що документом, який підтверджуватиме прострочення позичальником ОСОБА_3 виконання зобовязання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування у виді заяви, позикодавця ОСОБА_1 про суму заборгованості, яка підлягає поверненню та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальнику у порядку передбаченому ст. 84 Закону України «Про нотаріат».

Крім того, зворотній бік даного договору містить розписку ОСОБА_3 про особисте отримання нею 10000,00 дол. США.

З матеріалів справи, а саме: розписки відповідача ОСОБА_2 також вбачається, що 26 квітня 2013 року остання позичила у позивача ОСОБА_1 9000,00 дол. США, які зобовязалась повернути до 29.04.2013 року, а також зобовязалась повернути ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10000,00 дол. США, які останній позичив відповідачу ОСОБА_3 у строк до 14.05.2013 року.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.1049 ЦК України, якщо договором на встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Показами сторін та їх представників, наданими у ході розгляду справи підтверджується факт укладення між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 письмового правочину у виді договору позики. Факт одержання домовленої суми грошових коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_1 ніким не оспорюється.

Так, суд вважає доведеним факт виникнення між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 спірних правовідносин, з-приводу невиконання останньою договірних зобовязань за договором позики від 02.07.2012 року. Договір укладено сторонами добровільно, у відповідності до вимог чинного законодавства, умови такого є обовязковими до виконання сторонами. Відповідачем ОСОБА_2 не надано жодних доказів, які б спростовували позов ОСОБА_1 у цій частині.

Крім того, у матеріалах справи наявна розписка відповідача ОСОБА_2 від 26.04.2013 року, у якій остання власноручно розписалася про отримання нею від відповідача ОСОБА_1 9000,00 дол. США, які ОСОБА_2 зобовязалася повернути останньому у строк до 29.04.2013 року. Крім цього, ОСОБА_2 взяла на себе зобовязання повернути ОСОБА_1 10000,00 дол. США, які останній позичив відповідачу ОСОБА_3 Так, суд прийшов висновку про укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правочину на умовах позики, із встановленим строком виконання зобовязання, яке не виконано ОСОБА_2 станом на день розгляду справи у суді, що дає підставу для задоволення позову ОСОБА_1 у цій частині.

Станом на день розгляду справи у суді відповідач ОСОБА_2 не виконала своїх договірних зобовязань за вказаними договором позики та розпискою, не повернула позивачу ОСОБА_1 позичені кошти у визначений правочинами строк, чим прострочила виконання свого зобов'язання.

Щодо позовної вимоги про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за борговою розпискою від 08.03.2013 року, то така задоволенню не підлягає, на підставі наступного.

Відповідно до положень ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

При цьому, згідно ч.3 ст. 10; ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У матеріалах справи міститься договір позики грошових коштів від 25.01.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зворотний бік якого містить розписку ОСОБА_3 про отримання нею грошових коштів, а саме: ОСОБА_3 написала, що 08.08.2012 року отримала 10000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 80000,00 грн. При цьому, дана розписка не містить жодних відомостей, які б стверджували про факт отримання нею вказаної суми коштів саме від позивача ОСОБА_1 та на умовах позики. Зміст вказаної розписки не містить ознак зобовязального характеру, та не створює правовідносин сторін, а тому в силу ст.ст. 57-59 ЦПК України, суд не вбачає підстав визнати дану розписку доказом по справі.

Підстав застосування інституту солідарного стягнення боргу з відповідачів у даній спірній ситуації немає, оскільки відповідач ОСОБА_3 не являється безпосереднім боржником позивача ОСОБА_1 по вказаних вище правочинах, обовязок останньої щодо повернення позичених нею в позивача коштів взяла на себе відповідач ОСОБА_2

Таким чином, з урахуванням наведеного суд приходить до висновку про доведеність невиконання відповідачем ОСОБА_7 договірних зобовязань за договором позики від 02.07.2012 року та розпискою від 26.04.2013 року та прострочення виконання зобовязань.

Крім цього, на підставі ст.ст. 84,88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді судового збору, в розмірі 3441,00 грн., які було сплачено при поданні позовної заяви.

В частині розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною, суд прийшов до переконання про безпідставність позову, виходячи із наступного.

Як вже зазначалося судом 26 квітня 2013 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 9000,00 дол. США, які зобовязалась повернути до 29.04.2013 року, а також зобовязалась повернути ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10000,00 дол. США, які останній позичив відповідачу ОСОБА_3 у строк до 14.05.2013 року.

У відповідності до змісту ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позивальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), що на підтвердження факту передачі коштів позичальник передає позикодавцеві розписку, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно ч.2 ст. 65 Сімейного кодексу України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

При цьому, згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Основною підставою для задоволення позову ОСОБА_4, останній вказує недотримання його дружиною ОСОБА_2 статті 65 Сімейного кодексу України, а саме: укладення вказаного правочину без його згоди, як законного чоловіка.

ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що він не давав згоди на позику грошових коштів дружиною та того, що йому не було відомо про укладення ОСОБА_2 правочину у виді боргової розписки. Відтак, не доведено порушення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 його прав, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 31, 60, 84, 88, 169, 209, 214-215, ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 526, 530, 611, 549, 625, 629,1046-1050 ЦК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позики грошових коштів від 02.07.2012 року в розмірі 240000,00 грн., індекс інфляції в розмірі 69840,00 грн., три відсотки річних у розмірі 11855,34 грн., пеню у розмірі 77503,38 грн., а всього 399198,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за розпискою від 26.04.2013 року в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 13.02.2015 року в розмірі 233266,50 грн., індекс інфляції в розмірі 68113,82 грн., три відсотки річних в розмірі 12558,03 грн., пеню в розмірі 82097,10 грн., а всього 396035,45 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору, в розмірі 3441,00 грн., які було сплачено при поданні позовної заяви, відповідно до платіжного доручення № k58/K/55 від 20.08.2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ванівський Ю.М.