У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

09 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» (далі - ПАТ «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 16 липня 1968 року він працював на посаді слюсаря-ремонтника 6 розряду в дільниці архітектурно-будівельних матеріалів у ПАТ ГВКК «Біличі» на підставі наказу № 192-к від 15.07.1968 року.

19 грудня 2012 року на підставі наказу №67-П від 19.12.2012 року його було звільнено з роботи згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказував, що на день звільнення з роботи відповідач нарахував, але не виплатив йому заробітну плату за період з жовтня 2011 року по грудень 2012 року у розмірі 10 808,80 грн.

Крім того, позивач вважав, що йому належить компенсація за невикористану відпустку у розмірі 224,90 грн. та середній заробіток, який відповідач зобов'язаний був сплатити йому за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 16 063,01 грн.

Враховуючи вказане та уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з ПАТ ГВКК «Біличі» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2012 року по 27.02.2015 року у розмірі 16 063,01 грн.; стягнути з ПАТ ГВКК «Біличі» на свою користь компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 224,90 грн., стягнути з ПАТ ГВКК «Біличі» на свою користь спричинену йому моральну шкоду у розмірі 10000 грн.; допустити негайне виконання рішення суду.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 01 липня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2012 року по 27.02.2015 року у розмірі 16 063,01 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 224,90 грн.

Стягнуто з ПАТ «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» просить скасувати ухвалені судові рішення та провадження у справі закрити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшли вірного висновку про те, що у зв'язку із невиплатою позивачу всіх належних йому сум при звільненні з вини відповідача за період з 20.12.2012 року по 27.02.2015 року, наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 16 063,01 грн., компенсації за невикористану відпустку за 10 днів у розмірі 224,90 грн. та моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун А.В. Маляренко І.К. Парінова