АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 664/3144/14-ц Головуючий в І інстанції Лебідь І.П.
Провадження №22ц/791/2062/2015 Доповідач - Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року вересня місяця 16 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Вербицької Л.І., Капітан І.А.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на заочне рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача та визнання договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому посилалася на ту обставину, що з 23.05.2014 року між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу №009499 предметом якого є сільськогосподарська техніка. При укладені договору позивачка сплатила аванс у розмірі 10000 грн представнику ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», а через три дні, в день отримання трактора в м.Херсоні, повинна була сплатити залишок суми у розмірі 60000 грн та отримати трактор із бороною та фрезою, однак відповідач відмовився передавати трактор, вказавши, що договором передбачено сплату 50% від вартості предмету лізингу, а сплачена нею сума є комісією за організацію та оформлення договору в розмірі 7000 грн та аванс 2400 грн. Позивач вважає, що зазначена угода порушує її права як споживача, містить несправедливі умови, а також суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансовий лізинг». Враховуючи викладене, позивака просила суд визнати недійсним укладений між сторонами договір фінансового лізингу та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» 10000 грн отриманих за недійсним правочином.

Заочним рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02 грудня 2014 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір фінансового лізингу №009499 від 23.05.2014 року укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_1. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_1 сплачені грошові кошти за товар у розмірі 9400 грн. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та позивачем укладено договір фінансового лізингу №009499 за яким лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - міні трактор Dong Feng 244 DL, зазначений у п. 1.1. договору, вартістю 70 000 грн., у власність та передати предмет лізингу в користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором(а.с.6-13).

Пунктом 1.5 договору встановлено, що предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього на лізингоодержувача згідно з умовами цього договору.

За умовами п.1.7 договору строк, протягом якого трактор передається у користування лізингоодержувача, становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу 50 % від вартості предмету лізингу, комісії за організацію та оформлення договору в розмірі 10 % від вартості лізингу та комісії за передачу.

Пунктом 8.2.1 Договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із:

а) Комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - «Коміся за Організацію»), яка розраховується як: Комісія за організацію, яка визначена у Додатку №1 до даного Договору,

б) Авансу Ціни Предмета Лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у Додатку №1 до даного Договору,

в) Комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізинга визначений в Додатку №1 до даного договору.

Згідно з додатком № 1 до договору фінансового лізингу вартість предмету лізингу становить 70000 грн, відсоток платежів 50 %, сума виплат 35000 грн, щомісячний платіж 2916,67 грн, комісія за організацію (10 %) 10 000 грн, комісія за передачу (3 %) 2100 грн (а.с.14).

Згідно з додатком № 2 до договору фінансового лізингу вартість предмету лізингу становить 70 000 грн, авансовий платіж 50 %, сума лізингу 35000 грн, викупна вартість 1050 грн, відсоткова ставка 10 %, комісія 5 % та щомісячний платіж 832,65 грн (а.с.15).

Розділом 10 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» (пункти 10.1-10.12) встановлена відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору. Зокрема, у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Згідно п. 10.11 Договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізинговадець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в сумі 30 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Відповідно до умов договору для отримання трактора у лізинг ОСОБА_1 повинна сплатити на користь відповідача не менше половини його вартості, а після отримання також відшкодовувати вартість трактора періодичними платежами. При цьому, власником трактора за договором купівлі-продажу з продавцем є ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що умови оспорюваного договору є несправедливими та непрозорими, внаслідок чого утворився дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України та ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (ч. 2 ст. 806 ЦК України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого у лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст.697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Відповідно до п. п. 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу, комісії за організацію та оформлення договору (10 % від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3 % від вартості предмета лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж 12 місяців з моменту підписання договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

Позивачем сплачено лише 10 % від вартості предмета лізингу, що є комісією за організацію договору лізингу, яка відповідно до п. 10.11 договору не повертається.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

За ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами передбачені у ч.3 ст. 18 вказаного закону і є вичерпним.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодного належного та допустимого доказу щодо факту введення позивача в оману, позивачем не надано. Наявність підпису на договорі фінансового лізингу та додатках до нього свідчить про обізнаність позивача з усіма умовами договору, згоду на виконання своїх обов'язків.

Застосувавши положення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції не встановив, у чому саме полягає несправедливість окремого положення договору фінансового лізингу. При цьому суд залишив поза увагою, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» у даному випадку мають застосовуватися у системному зв'язку зі спірними правовідносинами, що регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Враховуючи той факт, що позивачка була ознайомлена з усіма умовами договору, що підтверджується її підписами на договорі та додатках до нього, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених законодавством вимог.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог не відповідає фактичним обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» задовольнити.

Заочне рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає чинності після проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: