Ухвала

іменем україни

3 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Фармстандарт-Біолік» про виплату середнього заробітку,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фармстандарт-Біолік» (далі - ПАТ «Фармстандарт-Біолік»), в якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 23 вересня 2013 року по 13 червня 2014 року в сумі 20 265,42 грн.

Посилалася на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2013 року встановлено, що з вини відповідача ОСОБА_3 при звільненні не було виплачено належні суми в строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, і зобов'язав ПАТ «Фармстандарт-Біолік» виплатити ОСОБА_3 незаконно утриману частину заробітної плати в розмірі 1 552 грн і середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22 листопада 2011 року по 20 вересня 2013 року в розмірі 52 823 грн.

Позивачка вказувала, що 13 червня 2014 року за результатами виконавчого провадження з ПАТ «Фармстандарт-Біолік» було стягнуто утриману частину заробітної плати і середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 22 листопада 2011 року по 20 вересня 2013 року.

Посилаючись на ст. 117 КЗпП України, відповідно до якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, враховуючи, що фактичний розрахунок з позивачем відбувся лише 13 червня 2014 року, позивачка вважає, що з відповідача має бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку в період з 23 вересня 2013 року по день фактичного розрахунку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 4 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ПАТ «Фармстандарт-Біолік» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку з 23 вересня 2013 року по 13 червня 2014 року в сумі 20 265 грн 42 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 4 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2015 року та залишити в силі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 4 листопада 2014 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактичний розрахунок ПАТ «Фармстандарт-Біолік» з ОСОБА_3 відбувся лише 13 червня 2014 року, тому з підстав, передбачених ст. 117 КЗпП України, позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки виплати незаконно утриманої заробітної плати по день фактичного розрахунку в розмірі 20 265,42 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що на день звернення ОСОБА_3 з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, спричиненого тривалим невиконанням рішення, яке набрало законної сили, трудовий договір із позивачем уже було припинено і трудового спору між ОСОБА_3 та відповідачем вже не було.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення працівником вимоги про розрахунок.

Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати та середньої місячної заробітної плати, здійснюється відповідно до п. 8 Порядку.

При визначенні розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню відповідно до ст. 117 КЗпП України, суд керується абз. 1 п. 8 Порядку, відповідно до якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а в випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з ч. 1 ст. 52 КЗпП України для працівників установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п'ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51).

Статтею 50 КЗпП України встановлено, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в частині першій цієї статті.

Судами встановлено, що згідно з розрахунком, наданим позивачем під час розгляду спору про виплату незаконно утриманої заробітної плати і наведенному в рішенні суду у вказаній справі, середньоденна заробітна плата позивачки становить 110,74 грн.

Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2013 року, позов ОСОБА_3 до ПАТ «Фармстандарт-Біолік» про виплату незаконно утриманої заробітної плати задоволено. Зобов'язано відповідача виплатити позивачці незаконно утриману частину заробітної плати в розмірі 1 552 грн; середній заробіток за весь час затримки в розмірі 52 823 грн зі здійсненням відрахувань з указаної суми прибуткового податку і інших обов'язкових платежів. З ПАТ «Фармстандарт-Біолік» на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 544 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2013 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 20 вересня 2013 року і ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2013 року залишено без змін.

Відповідно до виписки за картковим рахунком ОСОБА_3 за період з 01 червня 2014 року по 25 червня 2014 року - 13 червня 2014 року було здійснено поповнення рахунку безготівковим перерахуванням на суми 52 823 грн і 1 552 грн.

Таким чином, фактичний розрахунок ПАТ «Фармстандарт-Біолік» з ОСОБА_3 відбувся лише 13 червня 2014 року.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, період, за який відповідачу належить виплатити позивачу середню заробітну плату - з 23 вересня 2013 року по 13 червня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що в періоді, за який стягується середній заробіток, кількість робочих днів складає: у вересні 2013 року - 6 днів, у жовтні 2013 року - 23 дні, в листопаді 2013 року - 21 день, у грудні 2013 року - 22 дні, в січні 2014 року - 21 день, у лютому 2014 року - 20 днів, - березні 2014 року - 20 днів, у квітні 2014 року - 21 день, у травні 2014 року - 19 днів, у червні 2014 року - 10 днів, а всього 183 робочих дня.

Як вже зазначалось, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки виплати незаконно утриманої заробітної плати по день фактичного розрахунку складає 20 265,42 грн (183 дні * 110,74 грн).

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір у відповідності до закону, який підлягав застосуванню. Однак вказані обставини не були враховані апеляційним судом при ухваленні оскаржуваного рішення, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2015 року скасувати, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 4 листопада 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко