АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/1434/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1959/15Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - ХІЛЬ Л.М., ЧІЧІЛЯ В.А.,

за участю секретаря КОЛОДЮК О.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, за участі третьої особи ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначав, що 6.08.13 року померла його матір ОСОБА_4, яка залишила після себе заповіт від 16.01.96 року, складений на імя сина.

Оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок по вул. Щорса, 35 у с. Ланна, Карлівського р-ну, Полтавської області, у якому була зареєстрована та проживала по день смерті ОСОБА_4, у позивача відсутній, постановою державного нотаріуса Карлівської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Просив визнати за собою право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами №35 по вул. Щорса в с. Ланна, Карлівського р-ну, Полтавської області.

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, у якій просить встановити факт її проживання однією сімєю з ОСОБА_4 з 28.04.04 року по день смерті останньої (6.08.13 року) та змінити черговість одержання права на спадкування й визнати за нею право власності на 1/2 частину житловий будинок по вул. Щорса, 35 у с. Ланна, Карлівського р-ну, Полтавської області, в порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що, починаючи з 1990 року, проживала зі своєю бабусею ОСОБА_4 по день її смерті, яка обіцяла, що вказане вище домоволодіння буде спадкуватися нею оскільки та проживала й опікувалась нею, добудувала у домоволодінні ванну, туалет, веранду, огорожу, здійснювала ремонт будинку та літньої кухні.

Зазначає, що останні роки життя ОСОБА_4 тяжко хворіла, не вставала з ліжка та перебувала в безпорадному стані.

Про існування заповіту, складеного ОСОБА_4 на імя сина ОСОБА_3 (батька позивачки за зустрічним позовом), їй не було відомо.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 доповнювались позовні вимоги зустрічного позову та заперечення на первісний позов, у яких, серед іншого, просила визнати недійсним заповіт від 16.01.96 року, посвідчений виконкомом Ланнівської сільської ради Карлівського р-ну, Полтавської області, та відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його позову.

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 18 травня 2015 року зустрічний позов залишено без розгляду.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Щорса, 35, у с. Ланна, Карлівського району, Полтавської області у порядку спадкування за заповітом після померлої 6.08.13 року ОСОБА_4

В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційної суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із справи вбачається, що 6.08.13 року померла ОСОБА_4, після якої залишився заповіт від 16.01.96 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ланнівської сільської ради народних депутатів, за яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла ОСОБА_3

Постановою державного нотаріуса Карлівського району Полтавської області від 29 квітня 2014 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 6.08.13 року ОСОБА_4 на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул. Щорса, 35 в с. Ланна, Карлівського р-ну, Полтавської області, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на домоволодіння (а.с. 16).

Реєстрація права власності на житловий будинок по вул. Щорса, 35 у с. Ланна, Карлівського р-ну, Полтавської області у органах БТІ не проводилась (а.с. 15).

Задовольняючи позов та визнаючи за позивачем право власності, місцевий суд виходив з того, що спірне домоволодіння відноситься до робочого двору, до дня смерті рахувалось за ОСОБА_4, за якою право власності на домоволодіння у встановленому законом порядку не реєструвалося, тому може спадкуватися позивачем, як спадкоємцем за заповітом.

Апеляційний суд вважає вірними висновки місцевого суду з наступних підстав.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед інших способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до відомостей погосподарської книги №2 селища ОСОБА_5 на 1986-1990 року, домоволодіння по вул. Щорса (без номеру), особовий рахунок №580, станом на 1.07.90 року, відноситься до типу робочого двору, членами якого, станом на 1.07.90 року були: голова двору ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, онука ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 122).

Згідно погосподарської книги №3 селища ОСОБА_5 на 2011-2015 роки, домоволодіння по вул. Щорса, 35 у с. Ланна, Карлівського р-ну, Полтавської області, станом на 1.01.12 року рахувалось за головою домогосподарства ОСОБА_4 (абз. 3 а.с. 121 зі звороту).

Відповідно до довідки Ланнівської сільської ради №02-29/153 від 26.02.15 року, після смерті 6.08.13 року ОСОБА_4, головою домогосподарства є ОСОБА_2, яка має реєстрацію місця проживання в цьому будинку (а.с. 132).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 УК Української РСР, що діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно ч.1 ст.22 КЗпШС який діяв на час спільного проживання батьків позивача, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Місцевим судом встановлено, що подружжя СОЛОДОВНИКІВ ( батьки позивача), спільними зусиллями побудували будинок по вул.. Щорса,35 в с. Ланна , Карлівського ОСОБА_4 після смерті чоловіка у 1992 році прийняла спадщину, у вигляді належної йому на праві спільної сумісної власності частину спірного будинку, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном.

З матеріалів справи вбачається, що на спірне домоволодіння є технічний паспорт, який підтверджує побудову обєктів до 05.08.1992 року.(а.с.9).

Спірне домоволодіння на момент смерті спадкодавця ( 06.08.2013 року) є обєктом права власності та підлягає спадкуванню .

Відповідно до довідки виконавчого комітету Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області від 17.03.2015 року №02-27/369 , домоволодіння по вул. Щорса, 35 до дня смерті ( 06.08.2013 року) значилося за ОСОБА_4

З огляду на ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Задовольняючи позов та визнаючи за позивачем право власності, місцевий суд правомірно виходив з того, що спірне домоволодіння відноситься до робочого двору, до дня смерті рахувалось за ОСОБА_4, за якою право власності на домоволодіння у встановленому законом порядку не реєструвалося, тому може спадкуватися позивачем, як спадкоємцем за заповітом.

Доводи апелянта про те, що домоволодіння є самочинним будівництвом не ґрунтуються на законі.

Так, в матеріалах справи міститься технічний паспорт в якому відсутні будь-які відомості про самочинне будівництво ( а.с.9).

Відповідно до ч.4 ст. 3 ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визначається дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР 31 січня 1966 року, яка діяла на той момент, передбачала обовязкову реєстрацію будинків на підставі записів в погосподарських книгах( п.20 інструкції).

Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавались органами влади, як документи, що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до відомостей погосподарської книги №2 селища ОСОБА_5 на 1986-1990 року, домоволодіння по вул. Щорса (без номеру), особовий рахунок №580, станом на 1.07.90 року, відноситься до типу робочого двору, членами якого, станом на 1.07.90 року були: голова двору ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, онука ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 122).

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 не перебувала власником спірного домоволодіння не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 УК Української РСР, що діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно ч.1 ст.22 КЗпШС який діяв на час спільного проживання батьків позивача, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким дана відповідна правова оцінка.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Розгляд справи проведений місцевим судом з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності.

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді: Л.М. ХІЛЬ

ОСОБА_9

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ