АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/2352/15 Головуючий 1-ї інстанції - Назаренко О.В
Справа № 2-635/106/14 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства«Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа - служба у справах дітей Харківської районного державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа - служба у справах дітей Харківської районного державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що у квітні 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно якого Банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення,строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 000 доларів США з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 23 квітня 2023 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та відповідачем укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, предметом якого стала однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку порушенням умов кредитного договору позивачем, станом на 23 жовтня 2013 року виникла заборгованість 3 197 011,68 грн., а саме - за кредитом 394 530,80 грн.; по відсотках - 321 268,80 грн.; пеня за останній рік - 2 481 212,08 грн.

На підставі викладеного, Банк просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна та виселити відповідачів із зазначеної квартири.

Відповідач ОСОБА_1 просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки він частково виконує свої обов'язки за кредитним договором і остаточний строк погашення боргу ще не настав.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне з'ясування обставин справи та неповноту дослідження доказів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 23 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно якого Банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення,строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 000 доларів США з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 23 квітня 2023 року. Разом з тим, на забезпечення умов виконання кредитного зобов'язання між сторонами також укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно положення статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання, якщо інше не встановлено щодо відшкодування, в тому числі, витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Матеріали справи свідчать, що станом на 23 жовтня 2013 року заборгованість відповідача за кредитним договором, складає 49 359,54 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 23.10.2013 року дорівнює 394 530, 80 гривень, за відсотками - 40 193,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку складає 321 268,80 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову Банку, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що предметом іпотеки є квартира, яка використовується для постійного місця проживання, кредит видано у доларах США, то звернення стягнення на предмет іпотеки неможливе, як виселення осіб, що в ній проживають з посиланням на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07 червня 2014 року.

Стаття перша Закону встановлює, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Позичальник ОСОБА_1 одержав кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання передав в іпотеку нерухоме майно: однокімнатну АДРЕСА_1 Харківського району, загальною площею 36,50 кв.м., житловою площею 17,90 м. кв. Таким чином, загальна площа предмету іпотеки не перевищує 140 кв.м., це нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальниці, іншого житла немає.

Відмовляючи Банку у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції обґрунтовано керувався статтею першою Закону України № 1304-VIІ від 03 червня 2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (надалі Закон) та виходив з того, що дія вказаного Закону поширюється на дійсні правовідносини.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, Банк посилається на те, що мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, що є предметом іпотеки за валютними кредитами, стосується правовідносин, що виникають на стадії примусового виконання судових рішень, і не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Разом з тим, підставою для вчинення державним виконавцем дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме примусового відчуження нерухомого майна, є рішення суду про звернення стягнення на зазначене майно, яким визначений розмір заборгованjсті за основним зобов'язанням та порядок примусового стягнення.

Відповідно до ст. 3 Закону, останній набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Застосування вимог Закону лише на стадії виконання судового рішення позбавить боржника можливості в майбутньому визначити або змінити визначений розмір заборгованості в порядку ст. 3 Закону.

Крім цього, незважаючи на те, що Договір кредиту та Договір іпотеки було укладено 23.04.2008 року, дія зазначених договорів триває. Тому до правовідносини, що виникли між сторонами у зв'язку із їх виконанням можуть бути застосовані вимоги Закону, що регулює порядок та умови їх виконання.

З огляду на вищевикладене, право Банку на отримання задоволення за Договором кредиту за рахунок майна, що передано в іпотеку за Договором іпотеки, підлягає захисту, але здійснити цей захист можливо тільки після втрати чинності Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304 від 03 червня 2014 року.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують. Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 135, 317, 319, 324 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого касаційного спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :