Ухвала іменем україни
09 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення з повнолітніх дітей заборгованості зі сплати аліментів, неустойки (пені), додаткових витрат, зумовлених тяжкою хворобою та інвалідністю, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 200 грн з кожної щомісячно, починаючи з 12 березня 2012 року.

Проте відповідачі рішення апеляційного суду Полтавської області

від 10 жовтня 2013 року в добровільному порядку не виконали, заборгованість зі сплати аліментів не погасили, поточні аліменти не сплачували, у зв'язку із чим за період з 12 березня 2012 року по дату подання позову утворилась заборгованість зі сплати аліментів, крім того, на суму заборгованості нараховано пеню.

Неодноразово змінюючи розмір позовних вимог, ОСОБА_1 остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на свою користь в якості додаткових витрат, зумовлених тяжкою хворобою та інвалідністю, кошти в сумі 11 361 грн 22 коп.; стягнути з ОСОБА_3 заборгованість зі сплати аліментів та неустойку (пеню) в розмірі 13 929 грн 59 коп., з яких: заборгованість зі сплати аліментів -4 878 грн 95 коп., пеня - 9 250 грн 64 коп.; стягнути з ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів та неустойку (пеню) в розмірі 21 907 грн 09 коп., з яких: заборгованість зі сплати аліментів -6 128 грн 95 коп., пеня - 15 778 грн 14 коп.; загальна сума 47 197 грн 98 коп.; стягнути судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_1 11 361 грн 22 коп. додаткових витрат, зумовлених тяжкою хворобою та інвалідністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість зі сплати аліментів та неустойку (пеню) в розмірі 13 929 грн 59 коп., з яких: заборгованість зі сплати аліментів - 4 878 грн 95 коп.; пеня - 9 250 грн 64 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів та неустойку (пеню) в розмірі 21 907 грн 09 коп., з яких: заборгованість зі сплати аліментів - 6 128 грн 95 коп.; пеня - 15 778 грн 14 коп.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 10 березня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 440 грн 61 коп. додаткових витрат, зумовлених тяжкою хворобою та інвалідністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 440 грн 61 коп. додаткових витрат, зумовлених тяжкою хворобою та інвалідністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) в розмірі 9 250 грн 64 коп. за прострочення сплати аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 778 грн 14 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, керуючись положеннями ст. 196 СК України, виходив із того, що оскільки рішення суду про стягнення аліментів з відповідачів на користь позивача добровільно не виконується, позивач має право на стягнення заборгованості із сплати аліментів та пені, а також відповідно до положень ст. ст. 202, 203 СК України стягненню підлягають додаткові витрати, що зумовлені тяжкою хворобою позивача.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції та ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову, виходив і з того, що судом першої інстанції було необгрунтовано стягнуто з відповідачів заборгованість із сплати аліментів, а також дійшов висновку, що стягнута за рішенням суду першої інстанції сума додаткових витрат не підтверджена належним доказами у справі. В частині стягнення пені зі сплати аліментів апеляційний суд погодився з розрахунком заборгованості та стягнув пеню (неустойку) у тому розмірі, що просила позивач.

Проте з такими висновками апеляційного суду не можна повністю погодитись виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 червня 2013 року позов ОСОБА_1 про стягнення з повнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 аліментів та додаткових витрат, зумовлених інвалідністю, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 в якості додаткових витрат, зумовлених інвалідністю ОСОБА_1, 37 020 грн за придбання лівого кульшового суглобу та 7 320 грн та проведення операції, а всього 44 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 200 грн щомісячно на користь ОСОБА_1 починаючи з 12 березня 2012 року. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти у розмірі 500 грн щомісячно на користь ОСОБА_1 починаючи з 12 березня 2012 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а. с. 23-34, т. 1).

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2013 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 червня 2013 року змінено в частині розміру стягнутих аліментів та додаткових витрат. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в якості додаткових витрат, зумовлених інвалідністю, 37 020 грн за придбання суглобу та 1 330 грн за проведення операції, а всього 38 350 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 200 грн щомісячно, починаючи з 12 березня 2012 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (а. с. 35-37, т. 1).

На виконання вказаних судових рішень Ленінським районним судом м. Полтави 15 листопада 2013 року видано виконавчий лист № 1616/2594, за яким 14 квітня 2014 року постановою державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2, яка працює в ЗАТ «Полтавська фірма «Ворскла». Постановлено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику після відрахування податків стягувати у розмірі 50 % заробітної плати (доходу) до повного погашення боргу, надалі проводити поточне утримання у розмірі 200 грн заробітної плати. Борг із аліментів станом на 01 квітня 2014 року склав 4 929 грн 03 коп (а. с. 66, т. 1).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим головним державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, заборгованість ОСОБА_3 з 12 березня 2012 року по 01 квітня 2014 року склала 1 750 грн (а. с. 79, т. 1).

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_820714/ed_2014_07_20/pravo1/T990606.html?pravo=1> розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_07_04/pravo1/T022947.html?pravo=1>. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_07_04/pravo1/T022947.html?pravo=1>.

У п. 9 цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_820714/ed_2014_07_20/pravo1/T990606.html?pravo=1> і відповідно до ч. 9 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Згідно із ч. 4 ст. 195 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_859/ed_2013_07_04/pravo1/T022947.html?pravo=1> розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Таким чином, при наявності такого спору заборгованість стягується на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, а не державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_07_20/pravo1/T990606.html?pravo=1>.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_859/ed_2013_07_04/pravo1/T022947.html?pravo=1> заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилось їх стягнення.

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-94цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st360-7> є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

На порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд не перевірив належним чином доводів відповідачів; не з'ясував розмір несплачених аліментів за кожним із періодичних платежів. Наведений у позовній заяві розрахунок неустойки (пені), з яким погодився суд, не відповідає наведеній правовій позиції Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська