Ухвала

іменем україни

03 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства банку «Меркурій» про захист прав споживачів та повернення коштів за депозитним вкладом, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17 жовтня 2005 року вона уклала договір № 21059/01 з Акціонерним комерційним банком «Меркурій» (далі - АКБ «Меркурій») про банківський рахунок «Пенсійний».

06 листопада 2013 року позивач ОСОБА_6 уклала з Публічним акціонерним товариством банком «Меркурій» (далі - ПАТ банк «Меркурій») договір № 26/21059 про банківський вклад «Соціальний» строком на 180 днів, сума вкладу - 23 080 дол. США.

03 січня 2014 року укладений договір № 27/21059 між ОСОБА_6 та ПАТ банком «Меркурій» про банківський вклад «Соціальний» строком на 90 днів, сума вкладу - 51 тис. грн.

24 червня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до банку із вимогою про повернення суми вкладів та процентів. За договорами вкладів їй виплачено частину коштів у сумі 200 тис. грн, а тому вона просила суд стягнути з відповідача решту суми 119 616 грн 51 коп.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто із ПАТ банку «Меркурій» на користь позивача кошти за договорами банківського вкладу у загальній сумі 119 616 грн 51 коп., з яких за договором від 17 жовтня 2005 року № 21059/01 - проценти у розмірі 168 грн 41 коп., за договором від 06 листопада 2013 року № 26/21059 - 106 138 грн 43 коп., проценти - 12 518 грн 82 коп., за договором від 03 січня 2014 року № 27/21059 - 790 грн 85 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року рішення місцевого суду скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 жовтня 2005 року між АКБ «Меркурій» та ОСОБА_6 був укладений договір № 21059/01.

Згідно з п. 1.1 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок в національній валюті № НОМЕР_1 для зарахування виплати пенсії, грошової допомоги, інших грошових коштів та здійснює нарахування процентів у порядку та розмірі, визначених цим договором.

Відповідно до п. 3.1.6 договору за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку, банк щомісяця нараховує із розрахунку 12 % річних на залишки коштів за рахунком.

06 листопада 2013 року між ПАТ банком «Меркурій» та ОСОБА_6 був укладений договір банківського вкладу «Соціальний» № 26/21059.

Відповідно до п. 1.1 договору банк приймає від вкладника кошти на вкладний рахунок № НОМЕР_1 в сумі 23 080 дол. США у формі депозиту на строк зберігання 180 днів з 06 листопада 2013 року та зобов'язується виплачувати вклад та нараховані проценти на умовах та в порядку, визначених договором. Термін повернення вкладу - 04 травня 2014 року шляхом видачі готівкою або за заявою вкладника в безготівковій формі.

Згідно з п. 2.1 договору за повний строк зберігання вкладу банк нараховує та виплачує проценти у розмірі 9 % річних.

03 січня 2014 року між ПАТ банком «Меркурій» та ОСОБА_6 був укладений договір банківського вкладу «Соціальний» № 27/21059.

Відповідно до п. 1.1 договору банк приймає від вкладника кошти на вкладний рахунок № НОМЕР_1 в сумі 51 тис. грн у формі депозиту на строк зберігання 90 днів з 03 січня 2014 року та зобов'язується виплачувати вклад та нараховані проценти на умовах та в порядку, визначених договором. Термін повернення вкладу - 02 квітня 2014 року шляхом видачі готівкою або за заявою вкладника в безготівковій формі.

Згідно з п. 2.1 договору за повний строк зберігання вкладу банк нараховує та виплачує проценти у розмірі 24 % річних.

Позивач за вищезазначеними договорами банківського вкладу отримала з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) 200 тис. грн.

24 квітня 2014 року ОСОБА_6 звернулась до відділення ПAТ банку «Меркурій» із кредиторською вимогою № 7519-Ф/1028/21059/138 щодо отримання коштів за вкладом у сумі 119 616 грн 51 коп., з яких за договором від 17 жовтня 2005 року № 21059/01 - проценти у розмірі 168 грн 41 коп., за договором від 06 листопада 2013 року № 26/21059 - у розмірі 106 138 грн 43 коп., за договором від 06 листопада 2013 року № 26/21059 - проценти у розмірі 12 518 грн 82 коп., за договором від 03 січня 2014 року № 27/21059 - у розмірі 790 грн 85 коп.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та визнано представником відповідача, сума процентів за вказаними договорами розрахована до моменту відкликання банківської ліцензії та ліквідування ПАТ банку «Меркурій», тобто до 12 червня 2014 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сума за вкладами та процентами, що нараховані до дня ліквідаційної процедури, позивачу не виплачена, а відповідачем не надано суду доказів щодо визнання кредиторської вимоги позивача та включення її до 4-ої черги задоволення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що докази того, що вимоги позивача акцептовані, містяться на офіційних сайтах Фонду та ПAT банку «Меркурій», а оскільки ця інформація міститься в публічному доступі, то така обставина відповідно до статті 61 ЦПК України визнається загальновідомою, а тому відповідач звільняється від її доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 4 черга вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Позивачу виплачено фондом відшкодування за вкладами в ПAT банку «Меркурій» в сумі 200 тис. грн, яке гарантувалося Фондом. Кошти в сумі 119 616 грн 51 коп. не гарантуються Фондом.

Позивачем подано кредиторські вимоги в загальній сумі 119 616 грн 51 коп., які визнані відповідачем в повному обсязі та включені у 4 чергу задоволення.

У період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог позивача має здійснюватися у порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Задоволення позовних вимог є фактично погашенням вимог кредитора позачергово на порушення порядку ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що не припускає задоволення вимог окремих кредиторів в індивідуальному порядку поза межами ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко