Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1931/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Березій Ю. А.
Доповідач Кіселик С. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.09.2015 Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Авраменко Т.М., Суржика М.М.

за участю секретаря судового засідання: Кравченко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що 24 листопада 1999 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. За рішенням суду від 9 липня 2007 року шлюб було розірвано, але сторони продовжували проживати разом однією сім'єю, вели спільне господарство і мали спільний бюджет. В листопаді 2014 року сторони припинили спільне проживання. Позивач стверджує, що за час спільного проживання сторони разом придбали жилий будинок в АДРЕСА_1 та інше майно на загальну суму 196793 гривні. Позивач вважає, що її частка у спільному майні складає 98396 гривень 50 копійок, яку вимагає виділити шляхом поділу майна, або стягнути з відповідача грошову компенсацію.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2015 року в позові відмовлено.

Суд дійшов висновку, що питання поділу майна придбаного за період шлюбу вирішено 11 червня 2007 року ухвалою суду про затвердження мирової угоди, яка набрала законної сили. Право власності на спірний будинок на день припинення спільного проживання не було зареєстровано ні за позивачем ні за відповідачем, і доказів придбання будинку у той час коли сторони перебували у шлюбі позивачем не надано.

Крім того, враховуючи відсутність підстав для поділу майна, суд дійшов висновку, що за таких умов встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2007 року по 2014 рік не має юридичного значення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Позивач посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що сторони після розірвання шлюбу продовжили проживати разом однією сім'єю, а також те, що спірний будинок розташований на земельній ділянці виділеній позивачці у користування.

В засіданні апеляційного суду позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, а відповідач та його представник заперечили проти них і просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення в частині відмови у встановленні факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю не відповідає цим вимогам закону.

Суд першої інстанції встановив, що 24 листопада 1999 року між позивачем і відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 8). 11 червня 2007 року ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області затверджено мирову угоду між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3, якою поділено спільне майно подружжя придбане ними у шлюбі. 09 липня 2007 року рішенням суду шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу сторони продовжили проживати разом і припинили спільне проживання у листопаді 2014 року. На день припинення спільного проживання право власності на будинок, у якому проживали сторони, за адресою: АДРЕСА_1, за ними не зареєстровано.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю в період з 2007 року по листопад 2014 року, суд першої інстанції послався на те, що встановлення даного факту не має юридичного значення оскільки відсутні підстави для поділу майна між сторонами.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна так, як суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно положень ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Таким чином, підставами для поділу майна набутого чоловіком та жінкою за час спільного проживання однією сім'єю є встановлення факту такого проживання та наявність такого майна, а не навпаки, як про те зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Позивач, відповідач та допитані судом першої інстанції свідки підтвердили факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 після розірвання шлюбу у липні 2007 року по жовтень 2014 року, однією сім'єю.

Позивач ОСОБА_2 вказує на те, що за цей час ними було придбано майно, яке вона бажала б розділити між нею та відповідачем.

Факт спільного проживання сторін по жовтень 2014 року та наявність спільного майна, крім вищезазначеного, підтверджується також Актом (а.с. 46) із якого вбачається, що сторони після розірвання шлюбу продовжували проживати разом та набувати майно.

За таких умов колегія суддів вважає за правильне встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2, після розірвання шлюбу у липні 2007 року, однією сім'єю, по жовтень 2014 року, тобто по час припинення спільного проживання.

В той же час, колегія суддів не знаходить підстав для переоцінки досліджених судом першої інстанції доказів наданих сторонами відносно поділу будинку та іншого майна.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання за позивачем права власності на ? частину жилого будинку розташованого за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, с. Копанки, вул.. Селище, 14, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано суду договору купівлі - продажу жилого будинку, який би підтверджував факт придбання нерухомого майна.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи дійшла висновку, що вони не містять даних які б вказували на те, що спірний будинок було придбано у 2000 році, тобто коли сторони перебували у шлюбі, як про це зазначає позивач.

Натомість із довідки сільського голови Ленінської сільської ради ОСОБА_4 (а.с.40) вбачається, що ОСОБА_3, на правах господаря, проживає у будинку за адресою : АДРЕСА_1, з травня 1999 року.

Допитаний судом першої інстанції, у якості свідка, сільський голова ОСОБА_4 пояснив, що облік господарств ведеться відповідно до законодавства. Облікова картка об'єкта погосподарського обліку складається щорічно станом на 01 січня, а отже і зміна голови домогосподарства яка відбулася у 1999 році відображається лише у картці, що складається 01.01.2000 року.

А тому, у підписаній ним довідці ( а. с. 9) зазначено, що згідно даних книги по господарського обліку № 3 особовий рахунок НОМЕР_1, в будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 проживав з 01.01.2000 року, а згідно даних книги по господарського обліку № 4 особовий рахунок НОМЕР_2 позивач проживала у спірному будинку разом із відповідачем з 01.01.2001 року по листопад 2014 року.

Крім того, факт придбання спірного будинку у 2000 році спростовується відповідачем, який пояснив, що придбав спірний будинок у травні 1999 року, тобто до укладення шлюбу із позивачем, за кошти отриманні від продажу, у лютому 1999 року, власного житлового будинку, що знаходиться у с. Леніно Маловисківського району. При цьому відповідач надав суду розписку ОСОБА_6, колишнього власника будинку по АДРЕСА_1, який підтверджує факт купівлі у нього ОСОБА_3 спірного будинку в травні 1999 року.

Свідчення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині дати придбання спірного будинку колегія суддів не приймає як доказ, оскільки ОСОБА_9 є донькою ОСОБА_2, а отже має відповідну заінтересованість у результаті вирішення спору, а достовірність свідчень ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відносно часу придбання будинку викликає у колегії суддів сумніви щодо їх правильності, оскільки дані свідчення суперечать іншим вищезазначеним доказам по справі.

Крім того, колегія суддів також вважає підтвердженням того, що спірний будинок не є предметом спільної сумісної власності подружжя є той факт, що питання про поділ майна подружжя вирішувалось ще під час існування шлюбу і спірний будинок до складу майна яке підлягає поділу позивачем не включався.

Той факт, що спірний будинок розташований на земельній ділянці, яка у 2012 році надана позивачу у користування, не є підставою для визнання за нею права власності на його ? частину.

Відмовляючи у позові щодо поділу майна набутого за час спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю і зазначеного у позовній заяві та у заяві про уточнення та доповнення до позовної заяви та збільшення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що придбання такого майна не визнав відповідач.

Як зазначалось вище на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, позивач вправі ставити питання щодо поділу майна нажитого нею та відповідачем за час спільного проживання в період з липня 2007 року по жовтень 2014 року.

Наявність спільного майна та його перелік підтверджуються Актом його поділу від 28.10.2014 року (а.с. 46).

В той же час, позивач ставить питання щодо поділу майна не зазначеного у Акті, яке вона перелічує у позовній заяві та у доповненнях до неї. Існування такого майна заперечує відповідач. Будь яких доказів щодо наявності переліченого позивачем майна остання не надала.

Колегією суддів, позивачу та її представнику, під час судового засідання, роз'яснено положення ст. 10 ЦПК України щодо необхідності доведення стороною обставин на які вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема щодо надання доказів наявності переліченого позивачем майна, доказів що воно було набуто за час спільного проживання і є спільним майном сторін, а також узгоджену між сторонами вартість зазначеного майна. Крім того, суд роз'яснив про необхідність експертної оцінки спірного майна, у разі відсутності зазначеної згоди та оголосив у судовому засіданні перерву на два дні.

Безпосередньо після оголошення перерви у судовому засіданні позивач подала заяву про неможливість її прибуття на наступне судове засідання і просила суд розглянути справу без її участі та без участі її представника. При цьому позивач зазначила, що підтримує свої позовні вимоги.

В судове засідання, яке відбулось після оголошеної перерви, ні позивач ні її представник не з'явились, будь яких доказів щодо наявності переліченого позивачем майна, доказів що воно було набуто за час спільного проживання і є спільним майном сторін, а також узгоджену між сторонами вартість зазначеного майна не надали. Клопотання про призначення експертизи до суду не надходило.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п. 22, роз'яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами,

встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В даному випадку, для здійснення поділу майна суду мала бути надана інформація щодо дійсної його вартості на час розгляду справи.

У пункті 23 вищезазначеної постанови пленум Верховного Суду України роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Оскільки позивач не надала суду доказів наявності переліченого нею майна, яке на її думку підлягає поділу, його вартості, відповідач заперечує проти наявності такого майна, то суд першої інстанції правильно відмовив у задоволені вимоги щодо поділу майна переліченого позивачем у позовній заяві та уточненнях до неї.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення суду в частині відмови у поділі майна зазначеного у позовній заяві як спільне майно нажите за час проживання позивача та відповідача однією сім'єю у період з липня 2007 року по жовтень 2014 року колегія суддів вважає законним.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2015 року в частині відмови у встановленні факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2007 року по жовтень 2014 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: