Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/1526/15-ц Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" та представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду із вказаним позовом, в якому зазначало, що між ним та ОСОБА_1 25.04.2007 року був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 14 561,58 доларів США на термін до 24.04.2012 року. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 20.01.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 6 516,84 доларів США, що еквівалентно 102 784,96 грн., яку просив стягнути.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2015 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 3 214,98 доларів США, що еквівалентно 50 707 (п'ятдесят тисяч сімсот сім) грн. 31 коп. станом на 20.01.2015 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" судовий збір в сумі 507 грн. 07 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить змінити рішення суду в частині зменшення стягнення суми неустойки та задовольнити вимоги банку про стягнення неустойки в повному обсязі, оскільки вважає, що суд безпідставно застосував до спірних правовідносин п.5 ч.3 ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів" та не встановив наявність обставин, які мають істотне значення для зменшення суми неустойки в порядку ч.3 ст.551 ЦК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в позові оскільки вважає, що воно винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не звернув увагу на те, що між цими сторонами до кредитного договору було укладено і договір застави рухомого майна, відповідно до якого заставою виступав автомобіль FORD Transit. 30 березня 2010 року працівники банку вилучили вказаний автомобіль у ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу по кредиту. Проте при ухвалені заочного рішення суд не дослідив чи був реалізований автомобіль, якщо так то чи враховано судом суму від продажу предмета застави. Зазначає, що відповідно до норм ст. ст. 549, 258 ЦК України судом помилково стягнуто заборгованість по пені більше ніж за 7 років, оскільки в справі є розрахунок з якого видно, що розмір пені за останні 12 місяців складає 501,37 доларів США, а не 1071,48 доларів США як вирішено судом в заочному рішенні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.04.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ZHVPAE00000028, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 14561,58 дол. США на термін до 24.04.2012 року/а.с.5-8/. Пунктами 4.1,4.2 кредитного договору передбачено сплату пені за порушення позичальником умов договору у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати.

В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором того ж дня між сторонами було укладено договір застави рухомого майна, за умовами якого ОСОБА_1 /заставодавець/ надав в заставу банку автомобіль FORD Transit, 2002 року випуску /а.с.40-41/.

27.02.2012 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №ZHVPAE00000028 від 25.04.2007 року, якою зменшено суму заборгованості по кредиту в розмірі 1540,17грн, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї угоди, визначено дату остаточного погашення заборгованості за договором до 16.02.2017 року /а.с.118/. Пунктом 1.5.3. цієї угоди передбачено, що починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день) позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,04% від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. При цьому відсотки та комісії за користування кредитом не нараховуються та не сплачуються /а.с.118/.

16 травня 2014 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору, якою зменшено суму заборгованості по кредиту, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї угоди, на 1550,13грн., визначено дату остаточного погашення заборгованості за договором до 03.05.2018 року /а.с.116/. Пунктом 1.5.3. цієї угоди передбачено збільшення пені до 1,12 % - за кожен день прострочення.

До обох Додаткових угод долучено графіки погашення кредиту /а.с.117,119/.

Матеріалами справи також підтверджується, що Актом приймання автомобіля позичальника від 30.03.2010 року ОСОБА_1 передав Банку на реалізацію автомобіль FORD Transit, 2002 року випуску, який знаходився в заставі банку /а.с.42/.

Від реалізації вказаного автомобіля 07.06.2010 року від ОСОБА_1 на рахунок ПАТ КБ "ПриватБанк" надійшло 8548,08дол. США, що еквівалентно 67711,91грн., як зазначено в меморіально-валютному ордері /а.с.115/.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 25.04.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк", вбачається, що кошти від реалізації автомобіля були направлені на погашення простроченої заборгованості: 4643дол. США -тіло кредиту, 972,01 дол. США - проценти, 119,53дол. США - пеня, 58,68дол. США- комісія, решта суми пішла на погашення поточної заборгованості /а.с.5-8/.

Наведеним розрахунком підтверджується, що ОСОБА_1 в подальшому допустив порушення виконання кредитного договору, додаткових угод до нього внаслідок чого станом на 20.01.2015 року утворилась заборгованість в сумі 6516,84дол. США, в тому числі - 2142,96 дол. США - заборгованість за кредитом; 0,54 дол. США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 4373,34 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором /а.с.8/.

Встановивши, що позичальник ОСОБА_1 допустив порушення зобов»язань за кредитним договором, своєчасно не погашав кредит, суд першої інстанції на підставі ст.ст. 526,530,1054 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за кредитом.

Водночас, ухвалене судом першої інстанції рішення в частині задоволених вимог підлягає скасуванню з огляду на таке.

По справі ухвалено заочне рішення, відповідач у розгляді справи не брав, а тому позбавлений був можливості заявити клопотання про застосування строків позовної в частині стягнення пені.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача просив застосувати строк позовної давності в один рік по стягненню пені.

Заява про застосування позовної давності стосовно нарахування пені є обґрунтованою та узгоджується з положеннями п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, відповідно до якої позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивачем до суду апеляційної інстанції було надано розрахунок пені за останній рік перед зверненням до суду, тобто з 03.02.2014 року по 03.02.2015 року з якого вбачається, що розмір пені за цей період становить 3179,11дол. США./а.с.120-122/.

Посилання представника відповідача на те, що розмір пені за останній рік складає 501,37 дол. США не відповідає дійсності, оскільки не підтверджене доказами.

Колегія суддів вважає, що зменшуючи розмір неустойки, суд безпідставно застосував до спірних правовідносин п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» , яка не передбачає можливість та підстави для зменшення судом неустойки, а тому доводи, наведені в апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" у цій частині є обґрунтованими.

Водночас, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як видно з матеріалів справи сума заборгованості відповідача за кредитом (тіло) складає 2142,96 дол. США, що свідчить про високий ступінь виконання зобов»язання боржником, оскільки кредит було отримано у розмірі 14561,58дол.США. Додатковими угодами та розрахунком банку підтверджується, що проценти на користування кредитними коштами відповідачу не нараховуються. Поряд з цим, сума неустойки за останній рік перед зверненням позивача до суду складає 3179,11дол. США та перевищує розмір тіла кредиту. А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення суми неустойки на підставі ч.3 ст.551 ЦК України до 1071,48дол. США, що еквівалентно на час звернення позивача до суду 16897,23грн. із розрахунку 15,77грн. за долар США.

Проте, ураховуючи, що судом першої інстанції не будо застосовано позовної давності до вимог про стягнення неустойки, безпідставно застосовано Закон України «Про захист прав споживачів», розмір пені визначено у доларах, а не в гривнях, рішення суду в частині задоволених вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом не встановлено чи був реалізований предмет застави та чи враховані зазначені кошти при визначенні суми заборгованості відповідача спростовуються матеріалами справи, з яких видно, що предмет застави було вилучено банком, реалізовано, а кошти від реалізації в сумі 8548,08дол. США направлені на погашення простроченої та поточної заборгованості, про що зазначено вище.

Посилання представника відповідача у судових дебатах на те, що форма розрахункового документу, що підтверджував надходження коштів у сумі 8548,08дол. США від ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок ПАТ КБ "ПриватБанк" втратила силу не має визначального значення, оскільки факт надходження коштів підтверджується, окрім меморіального валютного ордера від 07.06.2010 року/а.с.115/ іншими документами банку/а.с.5-8/.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На обґрунтування своїх заперечень представник відповідача не надав інших доказів в контексті положень ст.57,58 ЦПК України, всі його клопотання були задоволені судом апеляційної інстанції, оскільки судом першої інстанції по справі було ухвалено заочне рішення, будь-яких інших клопотань представник відповідача не заявляв. А тому його доводи про те, що не можна вважати доведеними позовні вимоги Банку щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, оскільки вона була погашена шляхом реалізації предмету застави, є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" та представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2015 року в частині задоволення вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитом в сумі 2 142,96дол. США , заборгованість по процентах - 0,54дол. США, що разом еквівалентно 33802,99грн. та 16897,23грн. пені.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді