Справа № 152/907/13-ц Провадження № 22-ц/772/2276/2015Головуючий в суді першої інстанції Строгий І. Л.
Категорія 20Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючого : Чуприни В.О.

Суддів : Оніщука В.В., Медвецького С.К.

При секретарі : Франчук О.П.

За участю : представника позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Киришова О.В., представника відповідача ПАТ «Сад Поділля» - Шевчука В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сад Поділля» про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 04 червня 2013 року, встановила :

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 04.06.2013 р. у задоволенні вказано позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неналежне з'ясування дійсних обставин справи, не визначення у виниклих правовідносинах сторін та не застосування закону, який підлягав застосуванню, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким позов задовольнити у повному обсязі вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у справі, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

У квітні 2013 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Сад Поділля», зазначаючи, що 08.06.2011 р. уклав з відповідачем договір купівлі-продажу, відповідно якого товариство продало, а позивач придбав яблуні в кількості 734 шт., що знаходились на належних йому земельних ділянках, розташованих на території Пенківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, площею 1,0231 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10.06.2009 р. та земельну ділянку площею 0,8687 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 10.06.2009 р., набуті ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 В той же день сторонами складено акт приймання-передачі вищезазначеного майна в користування. На виконання умов вказаного договору згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 165 від 06.12.2011 р. позивачем в касу товариства було внесено грошові кошти в розмірі 15800,00 грн. Позивач вважає договір купівлі-продажу недійсним, оскільки з 11.11.2011 р. (дата виникнення права на земельні ділянки) перейшло також і право власності на багаторічні насадження. З підстав ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України та невідповідності спірного договору вимогам ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 373 ЦК України і ч. 2 ст. 79 ЗК України, ОСОБА_2 просив визнати договір купівлі-продажу яблунь у кількості 734 шт., укладений 08.06.2011 р. в с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області між ОСОБА_2 та СВАТ «Сад Поділля» - недійсним, стягнути з правонаступника даного товариства - ПАТ «Сад «Поділля» грошові кошти в розмірі 15800,00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 25.04.2013 р. з позовними вимогами ОСОБА_2 об'єднано в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Сад Поділля» про визнання недійсним договору купівлі-продажу 442 шт. яблунь від 18.06.2011 р. та стягнення грошових коштів у розмірі 7293,00 грн.

Судом під час розгляду справи установлено, що 11.11.2011 р. ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з:

- земельної ділянки площею 1,0231 га, розташованої на території Пеньківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10.06.2009 р., кадастровий номер НОМЕР_3.;

- земельну ділянку площею 0,8687 га, розташованої на території Пеньківської сільської ради Шаргородсткого району Вінницької області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 10.06.2009 р., кадастровий номер НОМЕР_4 (а.с.8).

08.06.2011 р. між СВАТ «Сад Поділля», правонаступником якого є ПАТ «Сад Поділля», і ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу (нотаріально не посвідчений та не пройшов державної реєстрації), за яким СВАТ «Сад Поділля» зобов'язалось продати яблуні в кількості 734 шт. загальною вартістю 63168,04 грн., а покупець прийняти яблуні та сплатити за них на умовах попередньої оплати в розмірі 15792,01 грн., а решту суми у строки та розмірах : 15792,01 грн. до 01.12.2012 р., 15792,01 грн. до 01.12.2013 р., 15792,01 грн. до 01.12.2014 р. Покупець набуває право власності на яблуні після їх оплати у повному обсязі, що оформляється видатковою накладною (а.с.9).

Згідно акту приймання-передачі від 08.06.2011 р. СВАТ «Сад Поділля» передало ОСОБА_2 в користування яблуні плодоносні в кількості 734 шт. (а.с.10).

06.12.2011 р. ОСОБА_2 в касу ПАТ «Сад Поділля» внесено аванс за яблуні по договору від 08.06.2011 р. в сумі 15800,00 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера №165 на а.с.11).

10.06.2009 р. ОСОБА_3 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, площею 0,7447 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пеньківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_6 (а.с.23).

18.06.2011 р. між СВАТ «Сад Поділля», правонаступником якого є ПАТ «Сад Поділля», і ОСОБА_3 в письмовій формі укладено договір купівлі-продажу (нотаріально не посвідчений та не пройшов державної реєстрації), за яким СВАТ «Сад Поділля» зобов'язалось продати яблуні в кількості 442 шт. загальною вартістю 29172,00 грн., а покупець прийняти яблуні та сплатити за них на умовах попередньої оплати в розмірі 7293,00 грн., а решту суми у строки та розмірах : 7293,00 грн. до 01.12.2012 р., 7293,00 грн. до 01.12.2013 р., 7293,00 грн. до 01.12.2014 р. Покупець набуває право власності на яблуні після їх оплати у повному обсязі, що оформляється видатковою накладною (а.с.24).

Згідно акту приймання-передачі від 18.06.2011 р. СВАТ «Сад Поділля» передало ОСОБА_3 в користування яблуні плодоносні в кількості 442 шт. (а.с.25).

30.11.2011 р. ОСОБА_3 здійснила відповідачу оплату авансу за договором у розмірі 7293,00 грн. (квитанція до прибуткового касового ордеру №138 на а.с.26).

З матеріалів справи також убачається, що інвентаризаційними описами балансом та журналом обліку основних засобів вищезазначені яблуні обліковуються на балансі відповідача (а.с.48, 50, 53, 77, 79,81).

Мотивуючи рішення, суд обґрунтовано послався на те, що дерева яблунь, які є предметом договорів купівлі-продажу, є нерухомим майном, оскільки переміщення дерев яблунь з земельної ділянки є неможливим без їх знецінення (без заподіяння надмірної шкоди їх призначенню).

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЗК України (у редакції, чинній на час отримання державних актів) право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Згідно із ч. 3 ст. 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грантовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для звершення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді справи № 6-14цс15, йдеться про те, що у правовідносинах, які склалися між реорганізованим сільськогосподарським підприємством та громадянином, багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий об'єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки. Перебування багаторічних насаджень на балансі підприємства не може вважатись підтвердженням права власності на ці насадження, оскільки баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна і не свідчить про знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації).

Оскільки у даній конкретній справі позивачі, набувши право власності на земельну ділянку, одночасно стали власниками багаторічних насаджень на ній, а тому відповідач не мав повноважень власника у розпорядженні майном на момент укладення спірного договору.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що спірні договори купівлі-продажу є неукладеними, оскільки вони стосовно яблунь - об'єктів нерухомості оформлені в простій письмовій формі, нотаріально не посвідчувалися та не пройшли державної реєстрації, а відтак не можуть визнаватися недійсними та наслідки недійсності правочину у даному випадку застосовані бути не можуть.

Згідно із ч. 1 ст. 657 ЦК України (у редакції, чинній у час підписання спірних договорів) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України (у редакції, чинній у час підписання спірних договорів) встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно із статями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Ураховуючи вищенаведене, доводи скарги про незастосування судом у вирішення виниклого спору норм ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України стосовно недійсності правочину та правових наслідків залишаються поза увагою, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Реституція як спосіб обраного позивачем захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд визнає рішення ухваленим з додержанням вимог закону, висновків якого доводи скарги не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 04 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.О.Чуприна

Судді : /підпис/ В.В.Оніщук

/підпис/ С.К.Медвецький

З оригіналом вірно: