У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

09 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Попович О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області до Ірпінської міської ради, ОСОБА_5, третя особа - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «АДРЕСА_1», про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки із незаконного володіння, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - на рішення апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року прокурор м. Ірпеня Київської області звернувся до суду з позовом до Ірпінської міської ради, ОСОБА_5, у якому просив суд визнати незаконним і скасувати п. 1 рішення Ірпінської міської ради Київської області від 09 вересня 2004 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» у частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1; визнати незаконним і скасувати п.п. «г» п. 1 рішення Ірпінської міської ради Київської області від 17 червня 2004 року «Про виділення земельних ділянок громадянам під індивідуальне будівництво житлових будинків у м. Ірпінь» щодо виділення ОСОБА_5 із резерву міськвиконкому земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 під будівництво індивідуального житлового будинку по типовому проекту; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0999 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1, виданий 08 жовтня 2004 року на ім'я ОСОБА_5, серія НОМЕР_1, скасувати його реєстрацію, та витребувати із незаконного володіння ОСОБА_5 зазначену земельну ділянку на користь територіальної громади м. Ірпеня.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час перевірки дотримання вимог земельного законодавства прокуратурою виявлено факт порушення Ірпінською міською радою Київської області вимог закону при виділенні у власність громадян земельних ділянок. Зокрема, передача у власність ОСОБА_5 земельної ділянки відбулася з порушенням вимог ст. ст.116 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_714/ed_2015_02_12/pravo1/T012768.html?pravo=1>, 118 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_725/ed_2015_02_12/pravo1/T012768.html?pravo=1> - спірна ділянка відведена відповідачу без прийняття радою рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, без виготовлення такого проекту та його затвердження відповідним рішенням ради. Вказана земельна ділянка передана у власність відповідача лише на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів, що посвідчують право власності. Однак спірна ділянка не перебувала у користуванні відповідача, отже для передачі ділянки у власність мав розроблятися проект землеустрою, а не технічна документація із землеустрою. Крім того, зазначив, що технічна документація із землеустрою розроблялася вже після передачі земельної ділянки у власність відповідача, що суперечить вимогам закону.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 вересня 2014 року у задоволенні позову прокурора м. Ірпеня Київської області відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано незаконними і скасовано: п. 1 рішення Ірпінської міської ради Київської області від 09 вересня 2004 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» у частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1; п. п. «г» п. 1 рішення Ірпінської міської ради Київської області від 17 червня 2004 року «Про виділення земельних ділянок громадянам під індивідуальне будівництво житлових будинків у м. Ірпінь» щодо виділення ОСОБА_5 із резерву міськвиконкому земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1, під будівництво індивідуального житлового будинку за типовим проектом.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0999 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 виданий 08 жовтня 2004 року на ім'я ОСОБА_5, серія НОМЕР_1, та скасовано його реєстрацію.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0999 га за адресою: АДРЕСА_1, на користь територіальної громади м. Ірпеня.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим, проте дійшов висновку про пропуск прокурором строку позовної давності для звернення до суду, про застосування якого було заявлено стороною відповідача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення міського суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив з того, що рішення Ірпінської міської ради Київської області від 17 червня 2004 року та від 09 вересня 2004 року щодо безкоштовної передачі в приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_1, суперечать чинному на той час законодавству, у зв'язку з чим вважав позов прокурора обґрунтованим. При цьому зазначив, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки порушення було виявлено прокуратурою в ході проведення перевірки у грудні 2012 року.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 17 червня 2004 року «Про виділення земельних ділянок громадянам під індивідуальне будівництво житлових будинків в м. Ірпінь» виділено земельні ділянки громадянам із резерву міськвиконкому, визначеного рішенням міської ради від 04 грудня 2003 року. Згідно п.п. «г» п. 1 цього рішення ОСОБА_5 виділено земельну ділянку площею 0,1000 га у АДРЕСА_1 під будівництво індивідуального житлового будинку за типовим проектом, загальною площею 82,93 кв. м, житловою площею 49,83 кв. м.

Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 09 вересня 2004 року «Про передачу земельних ділянок в приватну власність» ОСОБА_5 передано безкоштовну у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_5 08 жовтня 2004 року отримав державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0999 га по АДРЕСА_1, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землею та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 3367.

Як вбачається з Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області 17 червня 2013 року, (копія якої міститься у матеріалах справи) на земельній ділянці по АДРЕСА_1 збудований п'ятиповерховий 29-квартирний житловий будинок, який на даний час введено в експлуатацію.

Згідно з Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 07 серпня 2014 року в будинку по АДРЕСА_1 квартири відчужені фізичним особам та власниками квартир створено Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «АДРЕСА_1» та 13 січня 2014 року проведено державну реєстрації юридичної особи.

Згідно з положенням ст. 116 ЗК України (у редакції чинній на час прийняття міською радою оспорюваних рішень) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 118 ЗК України (у редакції, чинній на час прийняття міською радою оспорюваних рішень) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Судами встановлено, що у порушення вимог ст. ст. 116, 118 ЗК України, при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_5 проект землеустрою та технічна документація не розроблялися. Технічна документація із землеустрою була розроблена вже після передачі земельної ділянки у власність відповідача.

Листом начальника відділу містобудування та архітектури Ірпінської міської ради ОСОБА_7 від 27 листопада 2012 року заступник прокурора м. Ірпеня М. П'яних був повідомлений про те, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 ведеться будівництво зблокованого житлового будинку родинного типу загальною площею відповідно 497,53 кв. м, 495,22 кв. м та 384,83 кв. м, тобто багатоквартирного житлового будинку.

Згідно з постановою про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 07 грудня 2012 року заступник прокурора м. Ірпеня М. П'яних, розглянувши зазначений лист, постановив провести перевірку в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів у відділі Держкомзему в м. Ірпінь з питань додержання вимог земельного законодавства при вилученні в приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1.

У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25 березня 2015 року № 3-21гс15 у справі за позовом про визнання незаконними рішень та визнання права власності, від 01 липня 2015 року № 6-178цс15 у справі за позовом про стягнення відновної вартості зелених насаджень, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2911/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> є обов'язковими для всіх судів України.

Разом з тим суди не перевірили, в чиїх інтересах пред'явлено позов, у зв'язку з чим не встановлено початок перебігу строку позовної давності.

За таких обставин у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суди не надали належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності та не перевірили доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
Судді:О.В. Кафідова
О.В. Попович
О.В. Умнова
І.М. Фаловська