У х в а л а

іменем україни

10 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення компенсації вартості частки, стягнення безпідставно набутих коштів за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення компенсації вартості частки, стягнення безпідставно набутих коштів.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 4 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення компенсації вартості Ѕ часток автомобілів Mercedes-Benz 2000 та 1997 рр. випуску скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля Mercedes-Benz 208D, 1997 року випуску, у розмірі 20 221 грн. та компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля Mercedes-Benz 311 CDI, 2000 року випуску, у розмірі 51 713 грн., а всього 71 934 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення ним норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що з 26 жовтня 1985 року по 3 березня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені автомобілі були придбані сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому вважаються спільною сумісною власністю. Оскільки згоди на відчуження автомобілів позивачка не давала, то суд апеляційної інстанції правильно стягнув суму компенсації вартості Ѕ часток зазначених автомобілів.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом помилково застосовано ЦК України не беруться до уваги, оскільки відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК ( 435-15 ), оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Таким чином, касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року слід відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:П.О. Гвоздик
Н.А. Горелкіна
Ю.Г. Іваненко