АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6849/15 Головуючий 1 інст. - Гуляєва Г.М.
Справа № 614/815/15-ц
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Борівського районного суду Харківської області від 26 серпня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: відділ державної виконавчої служби Борівського районного управління юстиції Харківської області про відшкодування інфляційних витрат, 3% річних та витрат на виконавче провадження, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 третя особа: ВДВС Борівського РУЮ Харківської області про відшкодування інфляційних витрат, 3% річних та витрат на виконавче провадження.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказував, що рішенням Борівського районного суду від 25 квітня 2014 року стягнуто з відповідача на його користь 219 000 грн. боргу за договором позики, 3 332 грн. інфляційних витрат, 751,36 грн. - 3% річних та судовий збір у розмірі 3 230,83 грн. 23 червня 2014 року ВДВС Борівського РУЮ Харківської області було відкрито виконавче провадження за вищевказаним рішенням суду, яке набрало законної сили. Наразі а ні зобов'язання за договором, а ні рішення суду відповідачем не виконані. Станом на 15 липня 2015 року сума інфляційних витрат складає 139 873,81 грн. та 5 655,21 грн. - 3% річних. Крім того, в ході виконавчого провадження ним понесені витрати на оплату проведення незалежної оцінки в сумі 1 300 грн. та 474,19 грн. інфляційних витрат.

Тому, ОСОБА_2, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму інфляційних витрат в розмірі 139 873,81 грн.; 3% річних в розмірі 7 734,35 грн. та витрати по виконавчому провадженню - 1 300 грн., 474,19 грн. інфляційних витрат. Судовий збір, сплачений ним, стягнути з відповідача на його користь.

У судовому засіданні відповідач позов не визнав, пояснив, що виконати судове рішення своєчасно не мав змоги з об'єктивних причин, оскільки ВДВС Борівського РУЮ було накладено арешт з метою забезпечення позову на все його майно, тому він був позбавлений можливості реалізувати нерухоме майно для погашення боргу.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 26 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму інфляційних витрат у розмірі 135 122,02 грн., 3% річних у сумі 7 734,35 грн. та сплачений судовий збір у сумі 1 473,04 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних; судові витрати стягнути з позивача.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що нарахування індексу інфляції та 3% річних проводиться на суму фактичного боргу, а позивач провів нарахування на всю суму боргу з урахуванням раніше нарахованих індексу інфляції та 3% річних. Добровільно виконати зобов'язання не мав змоги через накладений арешт на все його майно.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що присуджені судовим рішенням кошти відповідач у повній мірі не сплатив, що є підставою для стягнення інфляційних витрат, 3% річних.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 5 статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, тобто ч. 5 ст. 11 ЦК України прямо передбачає можливість виникнення грошового зобов'язання на підставі судового рішення, а відтак і застосування до боржника, що прострочив виконання зобов'язання, негативних наслідків, установлених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Борівського районного суду від 25 квітня 2014 року стягнуто з відповідача на його користь 219 000 грн. боргу за договором позики, 3 332 грн. інфляційних витрат, 751,36 грн. - 3% річних та судовий збір у розмірі 3 230,83 грн. (а.с.53).

23 червня 2014 року ВДВС Борівського РУЮ Харківської області було відкрито виконавче провадження за вищевказаним рішенням суду, яке набрало законної сили.

Згідно розрахунку старшого державного виконавця ВДВС Борівського РУЮ Харківської області сума залишку боргу по виконавчому листу складає 68 915,43 грн. (а.с.6-7).

Відповідно до ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

У разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Інфляційні нарахування на суму боргу та сплата трьох процентів річних, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності, не мають характеру штрафних санкцій та є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації від знецінення грошових коштів та за користування коштами, належними до сплати кредиторові.

Зважаючи на відсутність в правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ця правова позиція наведена у Постановах Верховного суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі №3-89гс11, від 14 листопада 2011р. у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11, яка згідно до ст. 360-7 ЦПК України обов'язкова для застосування судами при вирішенні справ з подібними правовідносинами.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, адже, зволікаючи зі своєчасним виконання рішення суду, відповідач зводить нанівець стягнуті судом суми.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач набув права вимоги до відповідача відповідно до вимог чинного законодавства

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх заперечень та доведено тих обставини, на які він посилаються, як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог ОСОБА_2 та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції обгрунтовано прийняті частково розрахунки інфляційних виплат та 3% річних здійснених на підставі методики наведеній у листі Верховного Суду України віл 03.04.1997 року №62-97 позивачем з урахуванням уточнення ним в ході судового засідання суду від 26.08.2015 року(а.с.69).

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 26 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: