Справа № 128/4125/13-ц Провадження № 22-ц/772/1670/2015Головуючий в суді першої інстанції Бондаренко О. І.
Категорія 43Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Шемети Т.М.,

суддів Матківської М.В., Копаничук С.Г.,

при секретарі Сніжко О.А.,

з участю ОСОБА_2, представника ДВС Заводнюк І.М., представника «Альфа-банк» Дудчика О.М., представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області подання відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Вінницькій області з викликом боржника ОСОБА_5, стягувача ПАТ «Альфа-Банк», заінтересованої особи ОСОБА_2 про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14.04.2015 року, -

встановила:

15.07.2014 року відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Вінницькій області звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_5 у спільному майні подружжя: нежитлової будівлі АЗС, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, якою він володіє спільно з ОСОБА_2, оскільки на виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист, виданий 10.06.2014 року на підставі рішення Вінницького районного суду від 10.04.2014 року по справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_5, ТОВ «Приват-Петрол» про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого з стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ТОВ «Приват-Петрол» на користь ПАТ Альфа-Банк» 5 012 499 грн. заборгованості за договором овердрафту.

В ході виконання рішення суду стало відомо, що 09.09.2012 року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_2 та за час перебування у шлюбі ОСОБА_2 набула право власності на ряд нерухомості, в тому числі і на нежитлову будівлю автозаправної станції, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2. Оскільки боржник будь-яких дій на виконання рішення суду не вчинив, Управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області в поданні ставило вимогу визначити, що частка майна боржника ОСОБА_5 в спільному майні подружжя становить ? частку.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.04.2015 року подання задоволено: визначено, що частка майна ОСОБА_5 у спільному майні подружжя, а саме:, - становить ?.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а подання виконавчої служби залишити без розгляду, мотивуючи апеляційну скаргу тим, що суд порушив порядок розгляду даного питання: якщо боржник володіє майном спільно з іншою особою, то в порядку ст. 3666 ЦПК України стягувач може пред'явити позо про виділ частки, в даному випадку існує спір про право, а тому таке подання не може бути розглянуто. Окрім того, ОСОБА_2 посилається на те, що вона не зрозуміло в якій якості була притягнута до участі у справі та була позбавлена можливості довести права на свою частку.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній підстав. Представник Управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3, представник ПАТ «Альфа-Банк» Дудчик О.М. апеляційну скаргу не визнали, зазначивши що суд діяв в межах процесуального закону: питання про виділ частки не ставилося, а лише питання про визначення частки, яке розглядається в порядку ст. 379 ЦПК України. Представник боржника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу визнала: таке питання. Яке порушив державний виконавець слід розглядати в позовному провадженні, суд вийшов за межі вимог подання, яке ґрунтувалося на тому, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Тоді як шлюб між подружжям визнано недійсним і суд сам визначив статус майна як спільну часткову власність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом при розгляді подання було встановлено наступне:

- 10.06.2014 року Вінницьким районним судом видано виконавчий лист про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого з стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ТОВ «Приват-Петрол» на користь ПАТ Альфа-Банк» 5 012 499 грн. заборгованості за договором овердрафту, виконавчий лист видано на підставі рішення Вінницького районного суду від 10.04.2014 року по справі № 128/4125/13-ц (а.с.7, т.3);

- 13.06.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за загаданим виконавчим листом (а.с.8, т.3);

- 13.06.2014 року винесено постанову про накладення арешту на майно боржник ата оголошення заборони його відчуження (а.с.9, т.3);

- в ході примусового виконання судового рішення було виявлено майно, яке зареєстровано за ОСОБА_5: будинок АДРЕСА_3; квартира АДРЕСА_4/АДРЕСА_5, нежитлові приміщення: комора на 7-му поверсі 6-го під'їзду за адресою АДРЕСА_4/АДРЕСА_5 (приміщення XLI) (а.с.17-18, т.3). Окрім того, було виявлено рухоме майно:автомобіль NISSAN-X-TRAIL2.5, днз НОМЕР_1 ВАЗ 21104, днз НОМЕР_2 та Opel Astra 1.4, днз НОМЕР_3 (а.с.15, т.3);

- 09.09.2012 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, який рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 31.10.2013 року визнано недійсним (копія рішення на а.с.41 -42, т.3);

- за час перебування в недійсному шлюбі було придбано нерухоме майно, зареєстроване на ОСОБА_2, що доведено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.110-111, т.3), а саме: нежитлова будівля АЗС по АДРЕСА_2 майновий комплекс авто заправочної станції (АЗС) по АДРЕСА_6 та комплекс будівель та споруд АГНСК по АДРЕСА_7

Суд, задовольняючи подання, виходив з того, що питання визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується за поданням державного виконавця. Відповідно до ч.2 ст. 45 СК України, якщо протягом недійсного шлюбу особи набули майно разом, воно вважається таким, що належить їм на праві спільної часткової власності, відповідно до ч.1 ст. 370 ЦК України частки кожного співвласника у праві спільної часткової власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними чи законом, а тому й визначив, що частка ОСОБА_5 в спільній частковій власності складає 1/2.

Такий висновок суду є вірним.

В ході виконання рішення суду питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця (ст. 379 ЦПК України).

Не заперечуючи факт придбання спірного майна під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5, який в подальшому був визнаний недійсним, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що питання виділу частки в спільній сумісній власності має вирішуватися в порядку позовного провадження.

Це дійсно так, однак, стверджуючи це, вона не бачить юридичної відмінності між поняттям «визначення частки» та «виділ частки»: при розгляді подання державного виконавця в порядку ст. 379 ЦПК України, вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно та дійсно має розглядатися за позовом кредитора співвласника майна (ст.ст. 356-367 ЦК України), а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду, так як титульний власник майна, що є спільною частковою власністю, є особа, відмінна від боржника: в розглядуваній справі це є ОСОБА_2, на яку юридично оформлено право власності.

Суд першої інстанції розглянув подання саме в порядку статті 379 ЦПК України, тобто з додержанням вимог закону та в порядку, встановленому для його вирішення. Вірно застосовано судом і норми матеріального права: ч.2 ст. 45 СК України та ч.1 ст. 370 ЦК України, які регулюють статус майна, набутого під час недійсного шлюбу та питання визначення частки в спільній частковій власності. Разом з тим, окрім вірних норм матеріального права, суд послався в своїй ухвалі ще й на статтю 371 ЦК України, яка закріплює порядок звернення стягнення на частку майна, що є у спільній сумісній власності та на ст. 366 ЦК України, якою врегульовано питання виділу частки з спільної часткової власності, яке дійсно має вирішуватись, як уже зазначалося вище, в позовному провадженні, а тому таке посилання суду слід вважати помилковим та невірним, однак, оскільки в оскаржуваній ухвалі суд вірно застосував матеріальний закон (ст. 45 СК України ат ст. 370 ЦК України), то посилання ще й на ці помилкові норми не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали (ст. 312 ЦПК України).

Окрім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що вона була залучена у справу не зрозуміло в якості кого та була позбавлена права доводити своє право на іншу частку в майні. На це слід зазначити наступне:

По-перше, подання перебуває на розгляді з 15.07.2014 року, ОСОБА_2 була залучена до участі у справі як заінтересована особа, так як вона володіє спірним майном спільно з боржником по справі ОСОБА_5 та постійно протягом розгляду справи належним чином повідомлялася про день та час розгляду подання, що підтверджено повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.21, 38, 71, 95, 104, т.3), однак жодного разу на протязі дев'яти місяців не скористалась своїм правом з'явитися до суду та надати пояснення, наявні у неї докази, заперечення, тощо.

По-друге, ОСОБА_2 як співвласник в спільній частковій власності вправі пред'явити позов до іншого співвласника: ОСОБА_5 чи то про виділ частки, чи то про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, чи то про припинення права ОСОБА_5 на частку у спільній частковій власності та не позбавлена цього права винесенням оскаржуваної ухвали, оскільки право спільної часткової власності не припинилося, про що вже зазначалося.

В апеляційній скарзі також зазначено, що суд вийшов за межі заявленого в поданні, в якому ставилося питання про визначення частки в спільній сумісній власності подружжя, а суд визначив статус майна як спільну часткову власність. Однак, застосовуючи аналогію, слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 10, 31 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд визначає і застосовує норму закону, яка підлягає до застосування, незалежно від згоди на це позивача. В розглядуваній справі подання дійсно ґрунтувалося на тому, що спірне майно було придбано під час перебування в шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_2, однак в ході розгляду справи стало відомо, що укладений шлюб було визнано недійсним та приєднано копію рішення Апеляційного суду Вінницької області від 31.10.2013 року (а.с.41-42, т.3), що підтверджено Журналом судового засідання від 10.09.2014 року (а.с.45, т.3). Тому суд, розглядаючи подання, вірно визначив статус майна, яким боржник ОСОБА_5 спільно володіє з ОСОБА_2 та це не є виходом за межі заявлених вимог та підстав подання.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції розгляд подання проведено з додержанням вимог закону та порядку, встановленому для його вирішення, вірно застосовано судом і норми матеріального права, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому вона задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 312-315, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14.04.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: підпис Т.М.Шемета

Судді: підпис М.В. Матківська

підпис С.Г. Копаничук

З оригіналом згідно: Т.М.Шемета