Справа № 266/1347/15-ц
Провадження № 2/266/671/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

08.07.2015 м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Дзюба М.В.,

за участі секретаря - Петрухіной Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 31.03.2014 року він позичив відповідачці грошову суму у розмірі 1300 доларів США. На підтвердження цього ОСОБА_2 надала йому розписку, в якій зобовязалась повернути 1500 доларів США в строк до 01.05.2014 року. Однак ані в зазначений строк, ані до теперішнього часу, гроші відповідач не повернула. Крім того, зазначив, що у звязку із невиконанням зобовязань відповідачкою йому спричинені моральні страждання, які виразились в глибоких душевних стражданнях, порушенні сну, необхідності звертатись до адвоката та суду. Просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики в сумі 28925 гривень, три відсотки від простроченої суми у розмірі 867,75 гривень, проценти від суми займу на рівні облікової ставки НБУ в сумі 4482,18 гривень, а також моральну шкоду у розмірі 20000 гривень, та судові витрати, пов'язані із сплатою судового збору.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в порядку ст. 76 ЦПК України. Заяву про розгляд справи за її відсутності не надала та про причини неявки суд не повідомила. Приймаючи до уваги думку позивача, суд здійснив заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 224-225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики на суму 1300 доларів США, на підтвердження чого ОСОБА_2 надала розписку, в якій зобовязалась повернути позику в строк до 01 травня 2014 року у розмірі 1500 доларів США. (а.с.5)

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти чи інші речі, які визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

За умовами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, встановленому договором.

Згідно ст.526, 527 ЦК України зобовязання повинно бути виконано належним чином та відповідно з умовами договору та вимог Цивільного кодексу. Боржник повинен виконати свої обовязки, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням вимог, визначених змістом зобовязання.

Так, судом встановлено, що за договором позики відповідачка мала повернути гроші в сумі 1500 доларів США в строк до 01.05.2014 року, однак свої обовязки не виконала та гроші не повернула до теперішнього часу.

Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В позовній заяві позивачем визначено еквівалент курсу долару США на 23 квітня 2015 року, тобто на день звернення із позовом 22,25 гривень за 1 доллар США, в той самий час, як офіційний курс встановлений на 23.04. 2015 року становить 22,54 гривень.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 11 суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже виходячи із заявлених позовних вимог, то еквівалент суми за договором займу складає: 1300 доларів США х 22,25 гривень та становить 28925 гривень.

Відповідач належним чином та у встановлені строки не виконала умови договору, у зв'язку з чим станом на день звернення до суду (23.04.2015 року) утворилась заборгованість трьох відсотків річних складає 867,75 гривень. (28925 гривень х 3% : 100)

Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України протягом часу з 15 квітня 2014 року до 04 березня 2015 року, зазначеного в позові, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так, Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (надалі Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері надання фінансових послуг. Однією з фінансових послуг згідно з п. 6 ч. 1 ст. 4 цього Закону є надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону передбачено, що учасниками ринку фінансових послуг є особи, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги на території України.

У п.п.16,18 ч.1 ст.1, п.3 ч.1, ст.6, ст.ст. 9, 12, 16-1, 18, 31 та 34 Закону врегульовані відносини, пов'язані з участю фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності, у сфері фінансових послуг.

Згідно п. 3 ч. 1 цього Закону кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під проценти є фінансовим кредитом. Фінансовий кредит відповідно до п.6 ч.1 ст.4 Закону, вважається фінансовою послугою. Суб'єкти, які мають право на здійснення операцій з надання фінансових послуг визначенні ст.5 Закону, до них віднесені фінансові установи, а також фізичні особи-підприємці. Останні можуть надавати такі послуги лише у випадках, прямо передбачених законом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону метою надання фінансової послуги є отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Надання коштів під процент є отримання прибутку, що, в свою чергу, є головною ознакою підприємницької діяльності.

Частиною 2 ст. 50 ЦК України закріплено, що фізична особа здійснює право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації, тобто набуття статусу фізичної особи-підприємця.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач не може надавати фінансову послугу, метою якої є отримання прибутку у вигляді процентів від суми позики, оскільки він не входить до переліку суб'єктів, які мають право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, а тому задоволенні позову в цій частині відмовляє.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди то суд виходить з наступного.

Згідно ст.. 23 ЦК України моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до вимог ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Вирішуючи справу в частині відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи, що відшкодування моральної шкоди за цією категорією справ діючим законодавством не передбачено, вважає позовні вимоги в цій частині безпідставними та не обґрунтованими, а тому в цій частині позову у задоволенні відмовляє.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог підлягають задоволенню вимоги щодо понесених позивачем судових витрат, які документально підтверджених. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати витрати, які документально підтверджені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 58-60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.526-527, 536, 1046-1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорті НЕ 220105, виданий Приморським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 15 жовтня 2002 року) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 суму боргу в загальній сумі 29 792 (двадцять дев'ять тисяч сімсот девяносто дві) гривні 15 копійок, судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заява про скасування заочного рішення може бути подана до суду, що його ухвалив, протягом 10 днів з отримання його копії

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі протягом 10 днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення за відсутності сторони в той же строк з моменту отримання його копії.

Суддя Дзюба М. В.