У х в а л а

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В., Парінової І.К., Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, третя особа - публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву», про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 01 листопада 2012 року між ним та відповідачем було укладено контракт, згідно з умовами якого його було прийнято на роботу на посаду генерального директора ПАТ «Київ зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» з 01 листопада 2012 року по 31 жовтня 2017 року.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 391К/ОС від 10 вересня 2014 року його було звільнено з посади генерального директора.

Вважаючи своє звільнення таким, що відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, позивач просив визнати наказ № 391К/ОС від 10 вересня 2014 року незаконним та поновити його на посаді генерального директора товариства.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року, у задоволенні позову було відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені судові рішення та справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що звільнення відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства та на умовах, передбачених контрактом.

Судами встановлено, що наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 546 «ОС» від 31 жовтня 2012 року ОСОБА_1 призначено з 01 листопада 2012 року на посаду генерального директора ПАТ «Київ зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на умовах контракту терміном з 01 листопада 2012 року по 31 жовтня 2017 року включно.

01 листопада 2012 року між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та ОСОБА_1 укладено контракт № 27, згідно з умовами якого позивач призначається на посаду генерального директора ПАТ «Київ зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на термін п'ять років з 01 листопада 2012 року по 31 жовтня 2017 року включно.

22 серпня 2014 року Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України звернулось до Київської міської державної адміністрації з поданням про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора ПАТ «Київ зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» (а.с. 62-65 т. 2).

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року № 818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року №203», листом за № 6818/0/10-14 від 09 вересня 2014 року Київської міської державної адміністрації погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади Генерального директора ПАТ «Київ зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву».

Наказом віце-прем'єра міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 391К/ОС від 10 вересня 2014 року контракт з ОСОБА_1 було розірвано відповідно до підпунктів «а», «б», «в», «г», «з», «і», «й», «к» пункту 5.3 розділу 5 та звільнено ОСОБА_1 із займаної посади з 12 вересня 2014 року відповідно до п. 8 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені контрактом.

Згідно з п. 2.4 контракту від 01 листопада 2012 року, укладеного між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та ОСОБА_1, генеральний директор забезпечує, зокрема, високоефективну і стабільну роботу підприємства та зміцнення його фінансового стану, отримання та зростання прибутку, рентабельність виробництва, динамічний соціально-економічний розвиток, повну та своєчасну сплату наявності заборгованості із заробітної плати та інших соціальних виплат, її погашення.

Пунктом 2.7 контракту встановлено, що відповідач звільняє позивача у разі закінчення терміну дії контракту, достроково за вимогою позивача, а також у випадку порушення законодавства України та умов контракту.

Відповідно до п. 2.8 контракту генеральному директору належать закріплені за ним повноваження і права, зокрема ті, що передбачені статутом товариства та цим контрактом.

Згідно з п. п. "в" п. 5.2. контракту він припиняється до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 5.3 і 5.4 цього контракту.

Пунктом 5.3 контракту передбачено, що генеральний директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний за поданням органу управління майном та за згодою спостережної ради ПАТ, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади до закінчення терміну його дії.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди вірно встановили наявність підстав для дострокового розірвання контракту, що передбачені п. 5.3 контракту у співвідношенні із визначеними п. 2.4 обов'язками Генерального директора.

Також суди дійшли вірного висновку щодо безпідставності доводів ОСОБА_1 про те, що звільнення відбулося під час перебування на лікарняному, оскільки норма ч. 3 ст. 40 КЗпП України, якою не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, не поширюється на випадки припинення трудового договору з підстав, передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Таким чином, суди, вирішуючи справу, дійшли вірного висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства та на умовах передбачених контрактом.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судами правильно застосовані.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Cтупак