УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

03 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», на бездіяльність державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

Зазначав, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 червня 2009 року в справі № 2-1344/09 за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 237 846 грн 66 коп. позов задоволено.

Постановою Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ від 19 липня 2010 року відкрито виконавче провадження № 20553598 з виконання виконавчого листа № 2-1344, виданого 24 липня 2009 року. Постановою Ленінського ВДВС від 27 червня 2014 року виконавче провадження закінчено та виконавчий документ направлено до Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ, постановою якого від 16 липня 2014 року відкрито виконавче провадження № 43997302 за вищезазначеним виконавчим листом.

З 15 березня до 02 серпня 2010 року ним на виконання вказаного рішення суду перераховано до банку грошові кошти на загальну суму 83 367 грн 29 коп. згідно з наданими ним копіями квитанцій.

Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ на виконання зазначеного рішення суду на рахунок банку перераховані грошові кошти на загальну суму 169 520 грн 74 коп., що підтверджується постановою вказаного відділу від 27 червня 2014 року про закриття виконавчого провадження.

З огляду на наведене вважав, що рішення суду виконане в повному обсязі, а саме: сплачено грошові кошти у загальній сумі 252 888 грн 03 коп., та просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця вказаного відділу щодо незакінчення виконавчого провадження № 43997302 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 червня 2009 року за виконавчим листом від 24 липня 2009 року № 2-1344 про стягнення з нього коштів на користь банку та зобов'язати Кіровський ВДВС Кіровоградського МУЮ закінчити виконавче провадження у зв'язку з виконанням рішення суду в повному обсязі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 січня 2015 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2015 року ухвалу суду першої інстанції скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні скарги відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові ухвали скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та задовольнити скаргу у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги, зазначав, що із наданих ОСОБА_3 копій платіжних доручень вбачається, що лише в двох із них міститься вказівка в графі призначення платежу: борг ОСОБА_3 згідно з в/листом від 24 липня 2009 року № 2-1344 Ленінського р/суду на суму 12 749 грн 09 коп. від 29 вересня 2011 року, на суму 65 439 грн 99 коп. від 19 жовтня 2010 року (платіжне доручення в сумі 111 847 грн 97 коп. за виконавчим листом від 27 травня 2009 року № 2-1343). Разом із тим дане призначення платежу не може бути враховано державним виконавцем, оскільки незрозуміло: сплачені кошти надходять на погашення заборгованості за виконавчим листом чи за поточною заборгованістю.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що залишок нестягнутого боргу за виконавчим листом від 24 липня 2009 року № 2-1344 (кредитний договір від 06 лютого 2007 року № 014-04-1/63) станом на 19 січня 2015 року становить 21 100,18 дол. США, що підтверджується довідкою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 26 січня 2015 року № 140-9-300/120.

Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги, посилався на те, що з 15 березня до 02 серпня 2010 року безпосередньо ОСОБА_3 на рахунки банку сплачувались кошти в сумі 59 433 грн 29 коп. за одинадцятьма платіжними квитанціями з призначенням платежу «погашення позики», а не дванадцятьма квитанціями на суму 83 367 грн 29 коп., оскільки 15 березня 2010 року було здійснено лише одне погашення позики за платіжною квитанцією на суму 3 тис. дол. США, що еквівалентно 23 934 грн, на рахунок № 220763344. За іншою квитанцією від 15 березня 2010 року на рахунок № оплата позики ОСОБА_3 не здійснювалася, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 31-36, 58).

За висновком апеляційного суду згідно з наявними у матеріалах справи доказами на виконання вищезазначеного судового рішення на рахунок банку перераховані грошові кошти на загальну суму 169 520 грн 74 коп., що підтверджується постановою Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ від 27 червня 2014 року про закриття виконавчого провадження, яка не оскаржувалася.

Посилання у скарзі про зарахування платежів з призначенням «погашення позики» апеляційний суд вважав безпідставним, оскільки в них конкретно зазначено про їх зарахування в рахунок погашення поточної заборгованості за кредитним договором, дія якого не припинялась.

Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

У ч. 1 ст. 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57−60 ЦПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів шляхом отримання допомоги суду у вирішенні тих питань, які вона сама з об'єктивних причин не може вирішити, як у випадку з наданням власного розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні, що потребує певних знань та навиків проведення розрахунків.

На порушення вказаних вимог закону судом не встановлено фактичних обставин, не з'ясовано, чи не була заборгованість за кредитом стягнута з боржника достроково, не перевірено, як після ухвалення судового рішення про стягнення боргу 23 червня 2009 року банком зараховувались отримувані як від ДВС, так і від боржника грошові кошти.

Так, за змістом рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 червня 2009 року, що наявне в Єдиному державному реєстрі судових рішень, заборгованість за кредитним договором від 06 лютого 2007 року № 014-04-1/63 в сумі 234 941 грн 94 коп. стягнуто на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в солідарному порядку з ОСОБА_3 (боржника) та ОСОБА_5 (поручителя).

Зазначена заборгованість була визначена банком станом на 03 лютого 2009 року та складалась з 6 113,65 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ становило 47 075 грн 11 коп; 23 103,37 дол. США - заборгованість за кредитом, строк погашення якої не настав, що за курсом НБУ становило 177 895 грн 94 коп.; 304,87 дол. США нарахованих, але не сплачених відсотків, що за курсом НБУ становило 2 347 грн 50 коп.; 980 дол. США нарахованої пені за порушення строків повернення кредиту, що за курсом НБУ становило 7 548 грн 77 коп.; 9,69 дол. США пені за порушення строків повернення відсотків, що за курсом НБУ становило 74 грн 62 коп.

Стягуючи зазначену заборгованість, суд посилався на п. 6.5 кредитного договору про право кредитора стягувати заборгованість достроково.

Відхиляючи доводи скаржника про повне погашення боргу за судовим рішенням з огляду на зарахування деяких платежів на поточну заборгованість, суд не врахував, що із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, установлену ст. 625 ЦК України.

Таким чином, суми, отримані банком як від виконавчої служби, так і сплачені ОСОБА_3, могли зараховуватися лише в рахунок сплати заборгованості за виконавчим листом.

Із наявних в матеріалах справи (а. с. 32-39) меморіальних ордерів та платіжних доручень вбачається, що після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості скаржником та ВДВС на користь банку перераховано 249 470 грн 34 коп., у той час як за судовим рішенням до стягнення підлягало 237 847 грн 66 коп.

Суди як першої, так і апеляційної інстанцій, відмовляючи з різних підстав у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця, зазначеного до уваги не взяли, помилково беручи до уваги порядок зарахування коштів, визначений банком (а. с. 58), пояснень ОСОБА_3 в достатньому обсязі не перевірили, у зв'язку із чим постановлені у справі ухвали підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко