Єдиний унікальний номер (справа №) 216/5179/14-ц
Номер провадження у суді 2/216/1386/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 вересня 2015 року місто ОСОБА_1 Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Мазурчака В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Буданцевої О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дронго», ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства "Національна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Дронго» (далі - відповідач 1), ОСОБА_3 (відповідач 2) та публічного акціонерного товариства "Національна страхова компанія «Оранта» (далі відповідач 3) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просив з урахуванням уточненої позовної заяви від 28 липня 2015 року стягнути на його користь з відповідача 1 32778 гривень втраченого заробітку (доходу) за період з 12.09.2008 року по 01.01.2012 року, з відповідача 2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000 гривень та з відповідача 3 5206,88 гривень, з яких 3706,88 гривень - майнова шкода у зв'язку з придбанням медикаментів, 1500 гривень витрати на юридичні послуги (т.2 а.с. 78-86).

Позовна заява мотивована тим, що відповідачем 2 ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 12.09.2008 року йому завдано тяжких тілесних ушкоджень, тобто завдано майнової та моральної шкоди. Дане підтверджується постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2014 року у справі №216/174/14-к, відповідно до якої кримінальну справу відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України закрито, а ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року. Дана постанова ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2014 року залишена без змін.

Вимоги до відповідача 1 обґрунтовує тим, що останній є роботодавцем та власником автомобіля, на якому відповідач 2 завдав йому тілесних ушкоджень, а отже, ТОВ «Дронго» є особою, яка несе відповідальність за завдану майнову шкоду, яка становить 32778 гривень втраченого заробітку (доходу) за період з 12.09.2008 року по 01.01.2012 року. Внаслідок ДТП позивач втратив роботу голови садівничого товариства «Єдність» та у зв'язку з втратою працездатності не має змоги працювати. Розрахунок здійснено додаванням мінімальних заробіних плат за вказаний період.

Вимоги до відповідача 3 позивач обґрунтовує тим, що відповідач 2 керував автомобілем ТОВ «Дронго» відповідно до шляхового листа №043163. Цивільна-правова відповідальність перед третіми особами була застрахована роботодавцем ТОВ «Дронго», що підтверджується страховим полісом серії ВА №5534660 від 12.04.2008 року. Відповідно до полісу встановлено ліміт відповідальності відповідача 3 (страховика) у розмірі 51000. На підтвердження витрат надав відповідні розрахункові документи.

Відповідач 1 ТОВ «Дронго» проти задоволення позову заперечувало. Зазначило, що відповідно до ч.1 ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Наголошує на тому, що позивач не довів ступінь втрати працездатності, не надав доказів про розмір заробітної плати за 3-и або 12-ть останніх місяців роботи, не довів причинний звязок між ушкодженням здоровя та звільненням, не довів неможливість працювати. Крім цього, в діях позивача наявна груба необережність (письмові заперечення - т.1 а.с. 68-79).

Відповідач 2 та його представник проти позову заперечували, оскільки під час досудового розслідування слідчим не було якісно оглянуто місце події при ДТП, не було оглянуто транспортний засіб мопед «Карпати», на якому рухався позивач, не проводилась судово-автотехнічна експертиза, що виключає можливість встановлення факту зіткнення, під час досудового розслідування також не взято до уваги показання ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4, слідчий не витребував медичну картку ОСОБА_2, де більш детально описана його хвороба з дитинства. Пояснювали, що ОСОБА_5 надав матеріальну допомогу хворому на суму 6055,79 грн. Звертають увагу на те, що позивач не мав права керувати мопедом відповідно до п.14 Переліку захворювань і вад, при яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 24 грудня 1999 року №299 (т.1 а.с. 208-210, т.2 а.с. 54-56).

Відповідач 3 проти предявлених до нього вимог заперечував з тих підстав, що відповідно до п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Станом на вересень 2015 року ні позивач, ні потерпілий, ні власник автомобіля ТОВ «Дронго» страховика ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про дорожньо-транспортну пригоду 12 вересня 2008 року не повідомляли.

В судових засіданнях прокурор в інтересах позивача, позивач, відповідач 2 та його представник та представник відповідача 3, кожен окремо, наполягали на своїх доводах.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, як окремо так і взаємний їх звязок, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити часткового з наступних підстав.

Встановлено, що 12.09.2008 року, приблизно о 13.30 год., ОСОБА_3, керуючи на підставі шляхового листа №043163 технічно-справним автомобілем, марки ОСОБА_6 612 Д, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ «Дронго», рухався по сухому дорожньому покриттю вул. Піхотинська з боку вул. Урицького в напрямку військового містечка 35 Центрально-Міського району міста Кривого Рогу.

У цей час попереду в попутному напрямку автомобіля марки ОСОБА_6 612 Д, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався зі швидкістю 20 км/год. мопед марки «Карпати» під керуванням водія ОСОБА_2

Водій ОСОБА_3, який рухався по вказаній вулиці зі швидкістю 23,9 км/год. при русі свого транспортного засобу при наближенні до мопеду під керування ОСОБА_2, який рухався в попутному напрямку в межах його смуги, не вибрав безпечну дистанцію, безпечну швидкість свого транспортного засобу, належним чином не оцінив дорожню обстановку, приближення до попутного транспортного засобу, проявив неуважність, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, і поблизу вїзду у Військове містечко-35 допустив зіткнення з мопедом «Карпати» під керуванням водія ОСОБА_2, у результаті чого відповідно до висновків комісійної судово-медичної експертизи №188 від 11.11.2011 року спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: закрита хребтово-спино-мозкова травма, компресійно-уламковий перелом тіла 1-го поперекового хребця зі зміщенням уламків до 3 мм до заду та ліворуч, перелому тіла 4-го поперекового хребця зі зміщенням уламків до заду та субтотальним стенозом хребтомозкового каналу, перелом дуги і суглобних відростків 4-го поперекового хребця праворуч, забій спинного мозку, забій та здавлення корешків «кінського хвоста», що під час травматичного процесу призвело до нижнього парапарезу гемігіпестезії, мієлополірадикулопатії на поперековому рівні, дисфункції органів тазу, порушенням функції ходи; закритий поперековий перелом 7-го ребра по середньо-підпахвовій лінії, є наслідком ДТП, яке мало місце 12.09.2008р. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження та їх наслідки відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками стійкої (постійної) втрати загальної працездатності понад 1/3 (більш 33%), які за характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою стійкої втрати загальної працездатності понад 1/3 (більш 33%).

Своїми діями водій автомобіля ОСОБА_6 612 Д ОСОБА_3 порушив вимоги п. 1.5, 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

- п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 12.3. у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Невиконання водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №188 від 11.11.2011 року знаходиться в прямому причинному звязку з вказаною ДТП.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Дані фактичні обставини встановлені постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2014 року у справі №216/174/14-к, відповідно до якої кримінальну справу відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України закрито, а ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року, та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2014 року (т.1 а.с. 10-13). Дані судові рішення є чинними.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України дані судові рішення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій ОСОБА_3 з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З цих міркувань суд відхиляє доводи відповідача щодо неефективності досудового розслідування, а саме, доводи щодо якості огляду місце події при ДТП, огляду мопеду «Карпати», проведення судово-автотехнічної експертизи, врахування показань, права керування тощо. Ці доводи не впливають на чинність зазначених судових рішень, які обовязкові з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, особою, яка завдала шкоду, є відповідач 2 ОСОБА_3

Вирішуючи питання про субєкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, суд керується ч.2 ст.214 та ч.1 ст.360-7 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.306-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З приводу застосування ст.ст. 1167, 1172, 1187 та 1188 ЦК України.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 6 листопада 2013 року розглянув справу № 6-108цс13, предметом якої був спір щодо про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і зробив правовий висновок, що відповідно до аналізу норм ст.ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Положення ст.ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, у звязку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК (пункт 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Отже, ОСОБА_3 є неналежним відповідачем за вимогами про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000 гривень, а тому у цій частині вимог суд відмовляє. Суд звертає увагу позивача на те, що дане рішення не позбавляє права позивача звернутись із вимогами про відшкодування моральної шкоди до інших субєктів. В судовому засіданні судом ставилось на обговорення питання щодо застосування даного висновку Верховного Суду України, однак ні позивач, ні прокурор в його інтересах, свою думку не висловили, позовні вимоги не змінювали в цій частині, вважали за можливе завершити розгляд справи по суті.

В частині позовних вимог до відповідача 3 суд відмовляє, погоджуючись з доводами відповідача 3 в цій частині щодо застосування п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач, відповідач 2, не заперечували той факт, що вони не повідомляли страховика про дорожньо-транспортну пригоду. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи відповідача 3, суду не надано.

Позовні вимоги до відповідача 1 суд, відхиляючи заперечення відповідача 1, та одночасно частково погоджуючись з ними у питанні розрахунку, задовольняє повністю з підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Відповідно до ч.2 ст.1197 ЦК України середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 звільнений 12.09.2008 року у звязку з інвалідністю ст.39 КЗпП (т.2 а.с. 110).

Відповідно до довідки садівничого товариства «Єдність» ОСОБА_2 з 12.09.2008 року не працює в СТ «Єдність» у звязку з отриманою травмою хребта (т.1 а.с. 23).

Відповідно до довідок садівничого товариства «Єдність» середній заробіток ОСОБА_2 за останні 5-ть календарних місяців складає 600 гривень (т.1 а.с. 24, т.2 а.с.15).

Мінімальна заробітна плата з 01.01.2008 року по 31.03.2008 року становила 515 гривень, а з 01.04.2008 року по 30.09.2008 року 525 гривень.

Отже, середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого ОСОБА_2 у розірі 600 гривень є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а тому розмір втраченого заробітку (доходу) слід обчислювати виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати на дату ушкодження здоровя, що з розрахунку 525 грн х 5 становить 2625 гривень.

Розмір втраченого ОСОБА_2 заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від суми 2625 гривень з урахуванням ступеня втрати потерпілим загальної працездатності (33 відсотки).

Отже, розмір втраченого ОСОБА_2 заробітку (доходу) становить 866,25 грн щомісячно з розрахунку 2625 грн х 33 відсотки.

Позивач просить стягнути з ТОВ «Дронго» 32778 грн втраченого заробітку (доходу) за період з 12.09.2008 року по 01.01.2012 року.

Розрахунок розміру втраченого заробітку (доходу) за період з 12.09.2008 року по 01.01.2012 року виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати становить 34332,38 грн з розрахунку:

- за вересень 2008 року: 866,25/30 днів у місяці х 19 днів = 548,63 грн;

- за 3-ти місяці (жовтень, листопад та грудень 2008 року): 3х866,25=2598,75 грн;

- за 36-ть місяців (2009, 2010 та 2011 роки): 36х866,25=31185 гривень.

Тому саме з вказаного вище розрахунку слід стягнути з відповідача ТОВ «Дронго» на користь позивача 34332,38 гривень, а не 32778 грн.

В той же час суд не має права самостійно збільшувати позовні вимоги позивача, а тому позов задовольняє у сумі 32778 гривень відповідно до предявлених позовних вимог в уточненій редакції позовної заяви (т.2 а.с. 78-86).

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з ТОВ «Дронго» в дохід держави слід стягнути 327,78 гривень судового збору з розрахунку 1 відсоток від 32778 гривень.

Витрати позивача у розмірі 1500 гривень на юридичні послуги ФОП ОСОБА_7, що здійснені 28.04.2010 року, заявлялись позивачем у складі позовних вимог до відповідача 3 (т.2 а.с. 19, 20). Дані витрати понесені задовго до предявлення 07.07.2014 року позову. В судових засіданнях позивача представляв лише прокурор. З даних міркувань суд не ідентифікує ці витрати як витрати на правову допомогу в даній цивільній справі.

На основі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дронго», ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства "Національна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Дронго» на користь ОСОБА_2 32778 (тридцять дві тисячі сімсот сімдесят вісім) гривень втраченого заробітку (доходу) за період з 12.09.2008 року по 01.01.2012 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Дронго» в дохід держави 327 (триста двадцять сім) гривень 78 копійок судового збору.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 25 вересня 2015 року.

Суддя Мазурчак В.М.