Справа № 758/653/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

при секретарі - Хомутовській О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» Шевченка Олександра Володимировича про визнання права на погашення заборгованості за рахунок предмета застави, зобов'язання списати з депозитного рахунку грошові кошти, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

19.01.2015р. позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» Шевченка Олександра Володимировича про визнання права на погашення заборгованості за рахунок предмета застави, зобов'язання списати з депозитного рахунку грошові кошти, стягнення коштів.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.06.2012р. між позивачем та ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» було укладено кредитний договір №0626/01, відповідно до якого банк надав позивачу кредит в сумі 1293000,00 грн.

26.06.2012р. між тими самими сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу № 37-0626/02Ф на суму 1400000,00 грн.

Сторони у договірному порядку встановили дату повернення вищевказаного кредиту та депозиту, а саме 26.06.2014р.

Способом забезпечення кредитних зобов'язань стало укладення договору застави майнових прав на депозитний вклад №37-0626/02Ф від 26.06.2012р.

У позовній заяві зазначено, що відповідно до п. 2.1.7 договору застави, у разі настання строку виконання будь-якого зобов'язання за кредитним договором та/або у разі невиконання (неналежного виконання) заставодавцем зобов'язань за кредитним договором, банк має право на договірне списання суми боргу з рахунку заставодавця, в тому числі з депозитного рахунку НОМЕР_1 в ПАТ «КБ АКТИВ-БАНК», а заставодавець відповідно уповноважує банк на таке списання.

В разі звернення заставодавця до заставодержателя з вимогою щодо дострокового, повного або часткового повернення суми депозиту, право заставодержателя на договірне списання грошових коштів, які є предметом застави за цим договором, настає в день отримання вимоги.

Всупереч вищевикладеному, Банк після отримання 26.06.2014р. вимоги про повернення суми вкладу, з якою звернувся позивач, суму банківського вкладу не повернув та списання суми боргу не здійснив.

Крім того, як зазначає позивач, у зв'язку із прийняттям рішення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2014р. № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» на підставі постанови Правління НБУ від 23.12.2014р. № 838 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», Банк порушує договірні права позивача за вищевказаними кредитним, депозитним договорами та договором застави, ухиляючись від виконання списання боргу за рахунок предмета застави або повернення суми банківського вкладу на вимогу позивача.

За таких обставин позивач звернувся до суду, і просить суд визнати за ним право на погашення заборгованості за кредитним договором №0626/01 від 26.06.12р. за рахунок предмета застави за договором застави №0626/01/S-1 від 26.06.2012р. Зобов'язати відповідача списати з депозитного рахунку, відкритого в ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» за вищевказаним договором банківського вкладу, грошові кошти в рахунок повного погашення заборгованості за користування кредитом. А також стягнути з відповідача на користь позивача кошти, що є предметом договору депозиту, у розмірі 169989,04 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що відносно відповідача розпочата процедура ліквідації, на нього поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач не виконував належним чином свої договірні зобов'язання за кредитним договором, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими, а підстави для їх задоволення відсутні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі з наступних підстав.

26.06.2012р. між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» було укладено договір строкового банківського вкладу «Актив класичний плюс» № 37-0626/02Ф (а.с. 6). Між вищевказаними сторонами 26.06.2012р. було також укладено кредитний договір № 0626/01 (а.с.10-15), способом забезпечення зобов'язання за яким став договір застави грошових коштів №0626/01/S-1 від 26.06.2012р. у сумі 1400000,00 грн., що розміщені на депозитному рахунку позивача, відкритому в ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» (а.с. 20-21).

Ст. 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов являються неприпустимими, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ч. 1 ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Цивільним законодавством, зокрема, ст. 546 ЦК України, а також Законом України «Про заставу» визначено, що одним зі способів забезпечення виконання зобов'язання боржника перед кредитором є застава. Так, згідно із ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Як вбачається з положень договору застави, зокрема, п. 2.1.3 - заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку прострочки Заставодавцем або Позичальником повернення коштів; п. 2.1.4 - у випадку невиконання чи неналежного виконання Заставодавцем або Позичальником за Кредитним договором,заставодержатель має право задовольнити свої майнові вимоги за рахунок Предмета застави в повному обсязі; п. 2.1.7 - у разі настання виконання будь-якого зобов'язання за Кредитним договором та/або у разі невиконання (неналежного виконання) Заставодавцем зобов'язання за Кредитним договором, Банк має право на договірне списання суми боргу з рахунку Заставодавця, в тому числі з депозитного рахунку № НОМЕР_2, в ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», код Банку 300852, а Заставодавець, у свою чергу, уповноважує Банк на таке списання; у Банку виникає право, а не обов'язок у разі неналежного виконання умов кредитного договору на задоволення своїх договірних вимог за рахунок вартості заставного майна, тобто грошових коштів за депозитним договором. Аналогічне право Банку закріплене, також, п. 4.1 Договору застави, а п. 4.2 регламентує порядок здійснення такого списання коштів.

Варто також звернути увагу і на п. 2.3.1 цього ж договору, згідно з яким заставодавець зобов'язаний не виконувати дій, що тягнуть припинення заставленого права чи зменшення його вартості, в тому числі утримуватись від звернень до Заставодержателя з вимогою про часткове або повне повернення предмету застави.

Ч. 1, 2 ст. 601 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Проте, варто зауважити, що п. 5 ч.1 ст. 602 ЦК України зарахуванням зустрічних однорідних вимог не допускається у випадках, встановлених договором або законом.

Зважаючи на те, що відносно ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію, його діяльність регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що прямо випливає з припису ч. 3 ст. 1 цього Закону - відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Тому доводи позивача, що договірні відносини виникли раніше, аніж Банк став перебувати у процедурі ліквідації, а тому регулюються договорами, а не вищевказаним Законом є такими, що не мають правового підґрунтя.

Імперативна норма п. 8. ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» прямо вказує на те, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи основне зобов'язання, що виникло у позивача за кредитним договором, наразі не виконане, а тому вищевказана норма поширює свою дію на конкретно ці правовідносини, а позивач вважається таким, що неналежним чином виконує свої договірні зобов'язання.

Згідно з ч. 5 ст. 36 цього ж Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Ч. 2 ст. 46 Закону також вказує на наслідки запровадження процедури ліквідації, в тому числі, забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін, а ч. 4 цієї ж статті регламентує, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань.

Варто також зауважити, що позиція позивача, зокрема, щодо нерівності умов договорів для його сторін, значне зловживання Банком своїми договірними правами, тощо, є такою, яка не має правової аргументації, адже вищевказані договори були підписані позивачем без застосування будь-якої форми примусу до нього, добровільно, та на власний ризик. Так, норми ЦК України прямо передбачають, що договори банківського обслуговування в цілому, та як випливає зі ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, зокрема, є публічними договорами. Наслідками цьому є рівність умов для кожного контрагента банку при укладення договору, а надання пільг, має бути прямо передбачено законом.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, зокрема, ст.ст. 509, 525-527, 572,601, 602, 610, 612, 1054, 1058 ЦК України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», керуючись, ст.ст. 10, 27-30, 57, 60, 74, 88, 157, 168, 209, 212-215, 218, 224-233, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» Шевченка Олександра Володимировича про визнання права на погашення заборгованості за рахунок предмета застави, зобов'язання списати з депозитного рахунку грошові кошти, стягнення коштів, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Васильченко