Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 314/5276/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Кофанов А.В.
№22-ц/778/4257/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

за участі секретаря Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фермерського господарства "Кривохатько В.В."та ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року у справі за первісним позовом Фермерського господарства "Кривохатько В.В." (надалі - ФГ «Кривохатько В.В.») до ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції (надалі - ВДВС Вільнянського РУЮ), ОСОБА_6, СФГ "Квазар" про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності, і зустрічним позовом ОСОБА_6 до ФГ "Кривохатько В.В.", ОСОБА_4, ВДВС Вільнянського РУЮ про визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

ФГ "Кривохатько В.В." звернулось до суду із вищезазначеним первісним позовом (т.с. 1 а.с. 3), в якому просило виключити з опису та звільнити з-під арешту посів соняшника, що розташований на земельній ділянці площею 6,2899 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та належить на праві власності ОСОБА_4; визнати за ним право власності на цей посів соняшника.

В обґрунтування свого позову ФГ «Кривохатько В.В.» зазначало, що 06.08.2014 року державним виконавцем на земельній ділянці, що належить ОСОБА_4, був описаний посів соняшника та накладений на нього арешт. Проте, зазначений посів соняшника належить не боржнику ОСОБА_4, а - ФГ "Кривохатько В.В.". Оскільки, між сторонами укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки від 21.09.2012 року. Посів соняшника був зроблений саме ФГ "Кривохатько В.В.", а не боржником ОСОБА_4

ОСОБА_6 звернулась до суду із вищезазначеним зустрічним позовом, який у подальшому уточнила (т.с. 2 а.с.38-39) та в якому також просила виключити з опису та звільнити з-під арешту посів соняшника, вирощений в 2014 році на земельній ділянці площею 6,2899 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та належить їй на праві власності на підставі правовстановлюючих документів; визнати за нею право власності на цей посів соняшника.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_6 зазначала, що ані у 2012 році, ані у серпні 2014 року ОСОБА_4 не була власником земельної ділянки, де був посіяний соняшник, а власником цієї земельної ділянки була вона - ОСОБА_5 Згідно із судовими рішеннями, ухваленими у 2010 році, вона зобов'язана була передати спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_4, проте цього зроблено не було, право власності на земельну ділянку було зареєстровано за нею. При цьому, ніяких договорів оренди вона з ФГ "Кривохатько В.В." не укладала, а отже, посів соняшника, що знаходиться на полі, належить їй. Крім того, відповідачка ОСОБА_5 вказала, що позивач за первісним позовом надав підробні договори оренди земельної ділянки, між їх екземплярами існують розбіжності, що стосуються дати укладання, найменування сторін та інш.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року у задоволенні позову ФГ "Кривохатько В.В." до ОСОБА_4, ВДВС Вільнянського РУЮ, ОСОБА_5, СФГ "Квазар" про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ФГ "Кривохатько В.В.", ОСОБА_4, ВДВС Вільнянського РУЮ про визнання права власності відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, сторони подали апеляційні скарги.

ФГ «Кривохатько В.В. у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 145-149) просило рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову ФГ «Кривохатько В.В.», задовольнити позовні вимоги ФГ «Кривохатько В.В.» в повному обсязі, виключити з опису та звільнити з-під арешту урожай соняшника, що був посіяний на земельній ділянці площею 6, 8299га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та належить ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності від 13.10.2015 року, яке видане замість державного акту серії НОМЕР_2 від 20.04.2000; визнати за ФГ «Кривохатько В.В.» (код ЄДРПОУ 1920677) право власності на урожай соняшника, який вирощений на земельній ділянці площею 6,8299 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та належить ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності від 13.10.2015 року, яке видане замість державного акту серії І-ЗП №051105 від 20.04.2000.

ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 133-138) просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_6, ухвалити нове рішення, яким визнати за нею право власності на врожай соняшника, вирощений у 2014 році на земельній ділянці площею 6,8299 га, розташованій на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_3, та зібраний у вересні 2014 року СФГ «Квазар» за постановою ВДВС Вільнянського РУЮ Запорізької області від 06.08.2014 року, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ФГ «Кривохатько В.В.» подало апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_6 (т.с. 2 а.с. 175-177).

16.09.2015 року відповідач ОСОБА_4 подала апеляційному суду письмові пояснення (т.с. 2 а.с.178), в яких підтримала доводи апеляційної скарги ФГ «Кривохатько В.В.», проти апеляційної скарги ОСОБА_6 заперечувала, просила відхилити, справу розглядати апеляційним судом за її відсутністю.

У судове засідання 17.09.2015 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи (т.с. 167-172) ОСОБА_6, представник ВДВС Вільнянського РУЮ та ОСОБА_4 не з'явились, про причини своєї неявки ОСОБА_6, представник ВДВС Вільнянського РУЮ апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки ОСОБА_6 та представника ВДВС Вільнянського РУЮ та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю ОСОБА_6, представника ВДВС Вільнянського РУЮ та ОСОБА_4 за присутністю представників ОСОБА_6 за довіреністю (т.с. 2 а.с. 184) ОСОБА_7 та за договором (т.с. 2 а.с. 185-186) адвоката Железняк М.В., представника СФГ «Квазар» (т.с. 1 а.с. 149-150) ОСОБА_7 та ФГ «Кривохатько В.В.» за довіреністю (т.с. 2 а.с. 183) ОСОБА_9

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, у тому числі:

- представника ФГ «Кривохатько В.В.» ОСОБА_9, який запитання колегії зазначав, що в апеляційній скарзі ФГ «Кривохатько В.В.» міститься описка в частині дати видачі свідоцтва замість державного акта ОСОБА_4, правильною слід вважати дату «13.10.2014 року», зазначений посів соняшника був здійснений саме ФГ «Кривохатько В.В.» після укладення із ОСОБА_4 договору оренди зазначеної земельної ділянки, суду першої інстанції надавались докази посіву (т.с. 1 а.с.120-129), договір оренди із ОСОБА_4 був зареєстрований лише у 2014 році, але згоди до всіх його умов сторони дійшли, підписали договір та передача землі відбулись саме 21.09.2012 року, після ухвалення рішення у цій справі в іншій справі ОСОБА_6 Вільнянським районним судом Запорізької області у позові про визнання недійсним цього договору оренди землі було відмовлено; позовні вимоги ФГ «Кривохатько В.В.» не уточнювались під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції, у тому числі господарство просило у суді першої інстанції звільнити з під-арешту саме посів соняшника, а не врожай (позовна заява т.с. 1 а.с.3),

- представників ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та Железняк М.В., які на запитання колегії суддів підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_6 та доводи, викладені в апеляційній скарзі, позовні вимоги ОСОБА_6 остаточна редакція (зустрічна позовна заява т.с. 2 а.с. 16-19), останні не містять вимоги про визнання права власності на врожай соняшнику, лише посів, арешт було накладено державним виконавцем саме на посів, право власності на земельну ділянку під посівом соняшника на цей час було зареєстровано саме за ОСОБА_6, тому саме вона є власником посіву, вона не давала згоди ФГ «Кривохатько В.В.» на посів, письмових доказів, що саме ОСОБА_6 здійснювала цей посів соняшнику у матеріали справи не надавалось у суді першої інстанції, останні у матеріалах справи відсутні, надати їх апеляційному суду також немає можливості,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід відхилити, а апеляційну скаргу ФГ «Кривохатько В.В.» слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно із ст. 307 ч. 1 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін (п. 1); скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (п. 2).

В силу вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що відмовляючи у задоволенні первісного позову ФГ «Кривохатько В.В.» та зустрічного позову ОСОБА_6 у цій справі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України та виходив із відсутності підстав для задоволення останніх.

Проте з такими висновками суду першої інстанції можна погодитись лише частково з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до них правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в частині відмови у задоволенні первісного позову ФГ «Кривохатько В.В.» у цій справі не відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що згідно із державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_2 від 20.04.2000 року (т.с.1 а.с.185) за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 6,83 га, розташовану на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

07.10.2010 року рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області (т.с.1 а.с. 187-188), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17.11.2010 року, в іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та інших осіб про визнання державного акту на земельну ділянку недійсним, зняття земельної ділянки з реєстрації та повернення її власнику позов позивача задоволено повністю.

Скасувано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, що був виданий ОСОБА_5, скасувано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_5 та зобов'язано останню повернути земельну ділянку ОСОБА_4

Зазначеними судовими рішеннями було встановлено, що 27.05.2008 року ОСОБА_5 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, що належала ОСОБА_4, на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 11.03.2008 року; але оскільки зазначена ухвала була скасована, у ОСОБА_5 відпали правові підстави утримувати спірну земельну ділянку, яка має бути повернена попередньому власнику.

Таким чином, цими судовими рішеннями були поновлені права ОСОБА_4, як власника земельної ділянки на підставі виданого їй державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2 від 20.04.2000 року, тобто саме ОСОБА_4 є власником вищезазначеної земельної ділянки.

Суд першої інстанції правильно критично оцінив посилання представника ОСОБА_6 в обґрунтування зустрічного позову останньої у цій справі на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2014 року (т.с. 2 а.с. 31-33), якою ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову щодо здійснення реєстрації права власності на її земельну ділянку, та те, що право власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку не зареєстровано.

Оскільки, у даному випадку мова йде не про набуття права власності на підставі договору згідно положень ч.4 ст.334 ЦК України, а про поновлення порушених прав на підставі судового рішення.

Відповідно до ст.14 ЦПК України рішення суду є обов'язковим, і не потребує додаткової реєстрації.

Та обставина, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку зроблена за іншою особою, не перешкоджає відповідачці ОСОБА_4 здійснювати свої права власника, які їй належать згідно закону.

Із змісту постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2014 року вбачається, що підставою для відмови у позові стала не відсутність у ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку, а та обставина, що судове рішення, яке було подане до реєстраційної служби, не є документом, на підставі якого реєструється право власності.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи зазначені положення закону, ОСОБА_4, як власник земельної ділянки, є вільною у розпорядженні своїм майном, вільною в укладенні договору та виборі контрагента.

За таких умов, укладення ОСОБА_4 договору оренди від 29.01.2012 року спірної земельної ділянки не порушує і не може порушувати прав та охоронюваних законом інтересів відповідачки ОСОБА_6

Позовні вимоги ОСОБА_6 щодо визнання недійсним зазначеного договору оренди землі, укладеного між ФГ «Кривохатько В.В.» та ОСОБА_4 21.09.2012 року не були предметом розгляду по суті судом першої інстанції у цій справі, оскільки у відкритті провадження за ними у цій справі було відмовлено судом першої інстанції ухвалою суду від 13.04.2015 року на підставі ст. 122 ч. 2 п. 3 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 40).

Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що зустрічні вимоги ОСОБА_6 у цій справі є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, які відповідним чином оцінив.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

ОСОБА_6 та представники останньої не надали суду першої інстанції достатніх, належних, допустимих доказів в обґрунтування зустрічного позову у цій справі, у тому числі щодо того, що саме ОСОБА_6 здійснювала, у тому числі саме на законних правових підставах, посів соняшника, що розташований на земельній ділянці ОСОБА_4 площею 6,8299 га, яка розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, який (посів соняшника) за актом державного виконавця ВДВС Вільнянського РУЮ Владиченко В.О. від 16.08.2014 року було описано та арештовано саме на виконання рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.01.2010 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу у розмірі 40 790,0 грн. (т.с. 1 а.с.10).

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що правові підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 у цій справі відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 є такими, що не спростовують встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію, викладену ОСОБА_6 у зустрічному позові у цій справі та представниками останньої у судових засіданнях та яку вони вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі в частині правильного вирішення по суті оскаржуємим рішенням суду зустрічного позову ОСОБА_6, відсутні.

При вищевикладених обставинах, рішення суду першої інстанції у цій частині є законним та обґрунтованим.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду у цій частині з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись із законністю та обґрунтованістю висновків суду першої інстанції у цій справі в оскаржуємому рішенні щодо відмови у задоволенні первісного позову ФГ «Кривохатько В.В.».

Не можна вважати правильним обґрунтування суду першої інстанції цієї відмови з підстав ст.17 Закону України «Про оренду землі» та висновку Верховного Суду України № 6-127цс13 від 18.12.2013 року, що договір оренди землі між ФГ «Кривохатько В.В.» та ОСОБА_4 був укладений 21.09.2012 року (т.с. 1 а.с. 111-116), а державна реєстрація права оренди відбулася 07.10.2014 року (т.с. 1 а.с. 118), тобто вже після складення акту опису та арешту майна від 06.08.2014 року; незважаючи на те, що у договорі оренди від 21.09.2012 року ФГ "Кривохатько В.В." виступало як орендар відповідної земельної ділянки, відповідні права та обов'язки орендаря, у т.ч. право на посів соняшника, у нього не могло виникнути раніше, ніж 07.10.2014 року, коли право оренди пройшло відповідну державну реєстрацію.

Оскільки, судом першої інстанції неправильно встановлено фактичні обставини орендних відносин ФГ «Кривохатько В.В. та ОСОБА_4

Так, згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (т.с. 1 а.с. 118), який було 07.10.2014 року сформовано Реєстраційною службою Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, укладений 21.09.2012 року між ФГ «Кривохатько В.В.» та ОСОБА_4 від 21.09.2012 року строком на 6 (шість) років з моменту підписання був зареєстрований 03.10.2014 року.

Крім того, ст. 17 Закону України «Про оренду землі» у тій редакції, на яку послався суд першої інстанції в оскаржуємому рішенні (об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлене законом), набула чинності лише 05.04.2015 року на підставі Закону від 12.02.2015 року № 191-VIII та не могла бути застосована судом першої інстанції у цій справі до правовідносин оренди землі ФГ «Кривохатько В.В. та ОСОБА_4, які виникли раніше.

Також суд першої інстанції у своєму рішенні у цій справі неправильно виклав зміст висновку Верховного Суду України № 6-127цс13 від 18.12.2013 року.

Так, Верховний Суд України на засіданні судової палати у цивільних справах 18 грудня 2013 року розглянув справу № 6-127 цс 13, предметом якої був спір про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним через відсутність у сторони договору волі на його укладення на момент державної реєстрації цього договору.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого при вирішенні зазначеної категорії справ правове значення має наявність у сторони договору волі на його укладення на момент досягнення з іншою стороною договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент державної реєстрації цього договору (з повним текстом постанови Верховного Суду України у цій справі можна буде ознайомитись на офіційному веб-сайті Суду (http://www.scourt.gov.ua) у підрозділі "Постанови у справах цивільної юрисдикції" розділу "Рішення Верховного Суду України").

Крім того, суд першої інстанції не врахував інший правовий висновок Верховного Суду України, який також є обов'язковим для суду першої інстанції в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, та викладений у справі № 6-5 цс13 від 06 березня 2013 року, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки відповідно до норм Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» та Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» незалежно від дати проведення такої реєстрації .

В силу вимог ст. 360- 7 ч. 1 абз. 2 ЦПК України суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням мотивів.

Проте, суд першої інстанції у порушення цих вимог закону не навів в оскаржуємому рішенні мотивів відступлення від вищезазначених правових позицій Верховного Суду України, у тому числі на які посилалось ФГ «Кривохатько В.В.».

Таким чином, враховуючи, що договір оренди вищезазначеної земельної ділянки із ОСОБА_4 був укладений та підписаний сторонами саме 21.09.2012 року, ОСОБА_4 та ФГ «Кривохатько В.В.» дійшли згоди щодо строку договору - 6 (шість) років з моменту підписання, тобто з 21.09.2012 року, ОСОБА_4 за актом прийому передачі від 21.09.20112 року передала зазначену земельну ділянку ФГ «Кривохатько В.В.», тому останній мав право робити у 2014 році та робив (т.с. 1 а.с. 120-129) посів соняшнику на зазначеній земельній ділянці площею 6,8299га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та належить ОСОБА_4, а тому ФГ «Кривохатько В.В.» має право власності на цей посів, яке визнається власником земельної ділянки ОСОБА_4 та узгоджується із вимогами ст. 95 ч. 1 п. б ЗК України.

Так, ОСОБА_4 у суді першої інстанції проти позову ФГ «Кривохатько В.В.» не заперечувала, факт здійснення посіву соняшнику саме ФГ «Кривохатько В.В. не спростовувала, свою таку позицію підтримала у суді апеляційної інстанції у письмових поясненнях (т.с. 2 а.с. 178), в яких підтримала апеляційну скаргу ФГ «Кривохатько В.В.», просила останню задовольнити.

За змістом ст. 95 ч. 1 п. б ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно виходив при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі із презумпції правомірності правочину - договору оренди вищезазначеної земельної ділянки від 21.09.2012 року, укладеного між ФГ «Кривохатько В.В.» та ОСОБА_4

Оскільки, в силу вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На час ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення у цій справі вищезазначений договір оренди землі не був визнаний недійсним.

Додаткові докази представника ФГ «Кривохатько В.В.» у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції на підтвердження цієї обставини, а саме: відповідне рішення Вільнянського районнного суду Запорізької області, ухвалене в іншій цивільній справі вже після ухвалення оскаржуємого рішення у цій справі, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції при апеляційному перегляді цієї справи в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України.

Крім того, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).

Тому позовні вимоги ФГ «Кривохатько В.В», викладені в апеляційній скарзі ФГ «Кривохатько В.В», в тій частині, в якій вони не узгоджуються із позовними вимогами ФГ «Кривохатько В.В», заявленими у суді першої інстанції у цій справі (т.с. 1 а.с. 3), не можуть розглядатись судом апеляційної інстанції, оскільки вони не були заявлені ФГ «Кривохатько В.В.» у суді першої інстанції та не були предметом судового розгляду судом першої інстанції у цій справі, а тому апеляційна скарга ФГ «Кривохатько В.В» в цій частині задоволенню не підлягає.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ФГ «Кривохатько В.В.» лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позову ФГ "Кривохатько В.В." скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ФГ "Кривохатько В.В." до ОСОБА_4, ВДВС Вільнянського районного управління юстиції, ОСОБА_6, СФГ "Квазар" про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності задовольнити; виключити з опису згідно акту державного виконавця ВДВС Вільнянського РУЮ Владиченко В.О. від 16.08.2014 року та звільнити з-під арешту посів соняшника, що розташований на земельній ділянці площею 6,8299га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та належить ОСОБА_4; визнати за ФГ «Кривохатько В.В.» (код ЄДРПОУ 1920677) право власності на посів соняшника, що розташований на земельній ділянці площею 6,8299 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та належить ОСОБА_4, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 - 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Кривохатько В.В." задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позову Фермерського господарства "Кривохатько В.В." до ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції, ОСОБА_6, СФГ "Квазар" про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Фермерського господарства "Кривохатько В.В." до ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції, ОСОБА_6, СФГ "Квазар" про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності задовольнити.

Виключити з опису згідно акту державного виконавця ВДВС Вільнянського РУЮ Владиченко В.О. від 16.08.2014 року та звільнити з-під арешту посів соняшника, що розташований на земельній ділянці площею 6,8299га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та належить ОСОБА_4.

Визнати за Фермерським господарством «Кривохатько В.В.» (код ЄДРПОУ 1920677) право власності на посів соняшника, що розташований на земельній ділянці площею 6,8299 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та належить ОСОБА_4.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.