Справа № 750/8501/14 Провадження № 22-ц/795/84/2015 Головуючий у I інстанції Карапута Л. В. Доповідач - Горобець Т. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Горобець Т.В. ,

суддів Бечка Є.М., Острянського В.І.,

при секретарі Мартиновій А.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2014 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства „Страхове товариство „Гарантія до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2014 року, яким було задоволено позов Приватного акціонерного товариства „ Страхове товариство „Гарантія ( далі СТ „Гарантія) до ОСОБА_2 - стягнуто з ОСОБА_2 на користь СТ „Гарантія 6 824грн 60 коп, страхового відшкодування та 243,60 грн у відшкодування судових витрат, відповідач просить зазначене рішення скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним, оскільки ухвалене при неповному зясуванні обставин справи, на підставі висновків, які не відповідають обставинам справи та без врахування положень ст.1 та ст.16 Закону України „Про рекламу, а також, пунктів 48,49 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067. Вказує, що згідно наведених правових норм, рекламна вивіска („лайт-бокс), яку він пошкодив в результаті дорожньо-транспортної пригоди і за ремонт якої позивачем, як страховиком його цивільно-правової відповідальності, сплачено ОСОБА_3 6 824,14 грн., була незаконно розміщена ОСОБА_3 на власному магазині „Манго за адресою м. Чернігів, вул. М.Коцюбинського,47. Незаконність розміщення вивіски, на думку апелянта, звільняє його від обовязку відшкодувати страховику - СТ „Гарантія виплачене останнім страхове відшкодування власниці пошкодженої вивіски.

Крім того, відповідач звертає увагу апеляційного суду на порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду справи, а саме, ст.212,213 ЦПК України, вказуючи, що суд проігнорував його письмові заперечення проти позову та відхилив клопотання про приєднання до справи доказів, на які він посилався у своїх запереченнях щодо неправомірності розміщення вивіски ( зовнішньої реклами).

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу СТ „ Гарантія просить апеляційну скаргу відхилити, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм як матеріального так і процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд обґрунтовано застосував положення Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та норми ЦК України. Посилання апелянта на ст.1 та ст.16 ЗУ „Про рекламу , на думку позивача, не заслуговують на увагу, так як у конкретному випадку слід враховувати положення ч.6 ст.9 Закону України „Про рекламу, якою спростовуються твердження ОСОБА_2 про віднесення пошкодженої вивіски до категорії „зовнішня реклама, а тому, незаконності її розміщення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень позивача, перевіривши законність рішення суду першої інстанції у межах, визначених ст. 303 ЦПК України та, не встановивши обставин, передбачених ч.3 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

По справі встановлено, що 17.07.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» та ОСОБА_2 було укладено договір №АС/4284206 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого забезпеченим транспортним засобом визнано автомобіль НОМЕР_1( а.с.3).

18.07.2013 року о 21 год. 05 хв. у м. Чернігові по вул. Коцюбинського, застрахованим автомобілем НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 в результаті порушення п.10.9 Правил дорожнього руху України було скоєно наїзд та пошкоджено вивіску («лайб бокс»), яка розташована на магазині „Манго, що належить ОСОБА_3, крім того, порушивши вимоги п.2.10 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_2, залишив місце ДТП, у звязку з чим, Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.08.2013 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124,122-4 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу. Постанова не оскаржувалась, являється чинною( а.с.4).

Вартість відновлювального ремонту вивіски згідно рахунку-фактури № Оп-976 від 13.11.2013 року складає 6 824,14 грн.( а.с.9).

Відповідно до страхового акту № 329 від 14.11.2013 року вказаний факт ДТП та її наслідки визнано страховою подією, у звязку з чим, вартість відновлювального ремонту 6824,14 грн була сплачена ОСОБА_3 позивачем СТ „ Гарантія, що вбачається з платіжного доручення №6733 від 14.11.2013 року (а.с. 11,12).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.33,38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон), якими визначено права та обовязки осіб у разі настання дорожньо транспортної пригоди, що може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, а також визначені підстави і порядок предявлення регресного позову страховиком до страхувальника, або водія застрахованого транспортного засобу. Крім того, суд першої інстанції послався на ст. 1191 ЦК України, якою також передбачено право зворотної вимоги особи, яка відшкодувала шкоду до винної особи .

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на законі, яким регулюються спірні правовідносини та відповідає матеріалам справи.

Так, відповідно до пп. 33.1.1 п. 33.1 ст. 33 Закону , водій транспортного засобу, причетний до дорожньо транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, зобов»язаний дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов»язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до пп. а п. 2.10 Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов»язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Відповідно до п.п.в ст. 38 Закону , Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо транспортну пригоду, якщо він після такої транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інше не встановлено законом.

З наведеного вбачається, що суд у обсязі, необхідному для вирішення спору, зясував всі обставини справи, з дотриманням вимог ст. 57-59 ЦПК України дослідив наявні у справі докази, забезпечив їх правову оцінку відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував закон, який регулює ці правовідносини, дійшовши правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що притягнення його до адміністративної відповідальності було незаконним, а також, що висновок страховика (позивача) про наявність підстав для визнання дорожньо транспортної пригоди 18.07.2014 року, страховою подією та про страхове відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_3 є неправомірним, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними, оскільки всі обставини, викладені у позові, підтверджені належними та допустимими доказами, у тому числі, і постановою про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 від 15 серпня 2013 року та страховим актом № 329 від 14.11.2013 року .

Порушення норм матеріального права судом першої інстанції, також не встановлено.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, зокрема, саме того порушення, яке, відповідно до п.38.1, п.п в, Закону є підставою для предявлення до нього регресної вимоги страховика, встановлено постановою Деснянського районного суду м. Чернігова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності (а.с.4). Постанова є чинною, у встановленому порядку не оскаржувалась.

Доводи апелянта щодо незаконного розміщення зовнішньої реклами ( а не вивіски „лайт-бокс) на магазині „Манго, яка була пошкоджена ним під час ДТП, та, у звязку з цим, є підставою для звільнення його від відповідальності в порядку регресу, також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.36.7 Закону страхувальник мав право оскаржити рішення страховика про страхове відшкодування у судовому порядку, проте, на час розгляду справи у суді це рішення ним не оскаржувалось, отже є чинним і тягне за собою відповідні правові наслідки.

Посилання ОСОБА_2 на правову необізнаність та на те, що він не знав про рішення страховика, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Наведені обставини не спростовують правильності вирішення спору судом першої інстанції на підставі наявних у справі та наданих сторонами доказів на момент ухвалення рішення.

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги факти, на які апелянт посилається, як на підставу порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки ці доводи також спростовуються вищенаведеними обставинами.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:Судді: