Справа №2/303/997/15-ц
Номер стат. звіту - 26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куцкір Ю.Ю.

при секретарі Славич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства Дельта Банк в особі Мукачівського відділення про захист прав споживача,-

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 акціонерного товариства Дельта Банк в особі Мукачівського відділення про захист прав споживача.

Позов мотивує тим, що 05.05.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 акціонерним товариством Дельта Банк в особі Мукачівського відділення було укладено договори №010-06511-050514 на відкриття і обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів та про надання банківських послуг за допомогою систем дистанційного банківського обслуговування myDELTA. Згідно з умовами даних ОСОБА_4 відкрив позивачці поточний рахунок №1590 у гривнях і надав їй доступ до цього рахунку та інших видів банківських послуг за допомогою вказаної вище системи (інтернет-банкінг). У день укладення таких ОСОБА_4 та відкриття Банком відповідного рахунку позивачка внесла на нього належні їй грошові кошти у розмірі 19 000 гривень, що стверджується квитанцією від 05.05.2014 року №35087211. У подальшому позивачка неодноразово додатково вносила на даний рахунок належні їй грошові кошти. 16.05.2014 року позивачка через всесвітню мережу інтернет за допомогою вищевказаної системи дистанційного банківського обслуговування myDELTA відкрила у Банку депозитний рахунок №8848 8 років разом оn-line шляхом укладення відповідного договору №8907 та переказала на цей депозитний рахунок з поточного рахунку 180 000 гривень. Строк дії депозитного договору закінчився 12.11.2014 року, у звязку з чим ОСОБА_4 повернув суму грошових коштів, що містилась на депозитному рахунку на поточний рахунок позивачки. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власність. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій з рахунком. За приписами ч.3 ст.1066 та ч.3 ст.1068 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до Банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. З врахуванням наведених норм права, маючи на меті зняти з поточного рахунку всі належні позивачці грошові кошти, 17.11.2014 року вона подала Банку заяву про видачу їй максимально-можливої суми грошових коштів у сумі 150 000 гривень. Проте, на порушення таких вимог закону та договірних зобовязань, ОСОБА_4 безпідставно не виконав дану заяву позивачки. Після подання вказаної заяви ОСОБА_4 почав щодня видавати позивачці лише певну частину грошових коштів, чим допустив порушення її прав. Незважаючи на інші заяви позивачки про видачу їй коштів у повному обсязі, ОСОБА_4 до теперішнього часу не видав їй з поточного рахунку всі кошти. Станом на 08.02.2015 року залишок коштів на згаданому поточному рахунку позивачки становив 118 616,79 гривень, що стверджується відповідною роздруківкою з офіційного інтернет-сайту Банку.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, але подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують та просять суд його задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Дельта Банк - ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, але подала до суду заперечення в якому просила суд у задоволенні позові відмовити з підстав зазначених у ньому.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджуються належними у справі доказами, що 05 травня 2014 року в м.Мукачево між ПАТ Дельта Банк та ОСОБА_1 було укладено Договір №010-06511-050514 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів.

Встановлено, що між сторонами 05 травня 2014 року було укладено Договір №010-06511-050514 про надання банківських послуг за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування myDELTA.

Згідно квитанції №35087211 від 05.05.2014 року позивачем ОСОБА_1 на відкритий у відповідача поточний рахунок було зараховано 19 000 гривень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 через всесвітню мережу інтернет відкрила у Банку депозитний рахунок №8848 8 років разом оn-line шляхом укладення відповідного договору №8907 та переказала на цей депозитний рахунок з поточного рахунку 180 000 гривень. Строк дії депозитного договору закінчився 12.11.2014 року, що підтверджується випискою.

Також встановлено, що після закінчення строку дії депозитного договору кошти відповідачем знову були перераховані на поточний рахунок позивача, що підтверджується випискою-повідомленням від банку та не заперечується даний факт і сторонами.

Судом встановлено, що у відповідності до листа від 04.03.2015 року №21-6577/15 Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ Дельта Банк тимчасову адміністрацію запроваджено на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року, а відповідно до повідомлення про зміну строку тимчасової адміністрації ПАТ Дельта Банк, встановлено, що її запроваджено строком на шість місяців, а саме з 03.03.2015 року до 02.09.2015 року включно.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталася із заявами до відповідача про повернення коштів, які знаходяться на поточному рахунку, що підтверджується її заявами від 17.11.2014 року, 24.11.2014 року та 30.12.2014 року.

Також суду представником відповідача не було надано доказів про існування обмежень щодо видачі коштів банком.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ч.3 ст.1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

У відповідності до ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.36 ЗУ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом, нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами.

Згідно п.1 ч.6 ст.36 ЗУ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невідємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)".

Згідно зі ст.17 ЗУ Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Таке порушення виявилося в наступному: у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.

Проте, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач отримав від позивача та до цього моменту не повернув.

Також з матеріалів справи вбачається, що договір банківського вкладу закінчився 12.11.2014 року, тимчасова адміністрація в банку була запроваджена з 03.03.2015 року, позивач ОСОБА_1 зверталася до відповідача з вимогою про повернення коштів 17.11.2014 року, 24.11.2014 року, 30.12.2014 року, а 19.02.2015 року нею був поданий позов до суду. Тобто позивач звернулася до відповідача з такою вимогою, ще до запровадження в банку тимчасової адміністрації, та після закінчення строку дії договору банківського вкладу, а тому будь-які обмеження для видачі коштів на час звернення позивача до банку не існували.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, про які він зазначає у своїх запереченнях про те, що у звязку із введенням з 03.03.2015 року тимчасової адміністрації, не можуть бути задоволені вимоги позивача, оскільки суди повинні застосовувати законодавство, яке діяло на час виникнення правовідносин між сторонами.

Таким чином враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212-218 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1066, 1068 ЦК України, суд, -

Р І Ш И В :

Позов представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задоволити.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство Дельта Банк видати ОСОБА_1, мешканці смт.Кольчино, вул.Л.Українки, 8, Мукачівського району всі грошові кошти, що містяться на її поточному рахунку №1590 у ПАТ Дельта Банк.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства Дельта Банк, місцезнаходження: м.Київ, вул.Щорса, 36-Б на користь ОСОБА_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 4 560 (чотири тисячі пятсот шістдесят) гривень витрати на оплату правової допомоги.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір