АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/696/15 Справа № 209/4379/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Байбара Г. А. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Повєткіна В.В.

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за борговими розписками,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за борговими розписками задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 3979,39 грн. (що складається з суми позики - 3400 грн., інфляційної складової - 435,20 грн., трьох відсотків річних - 144,19 грн.), 144,48 грн. понесених витрат за надання правової допомоги адвокатом, 39,80 грн. сплаченого судового збору, а всього 4163,67 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір з боргових правовідносин, який регулюється ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір вважається укладеним з моменту передання грошей.

Стаття 1047 ЦК України визначає, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Згідно ст.. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлюється договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотка не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

27.11.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на суму 3400 грн. зі строком повернення до 27.02.2013 року, що підтверджується долученою до справи розпискою.

Відповідач, у визначений в розписці термін, борг не повернув.

Також позивач посилається, що відповідач 19.11.2013 року взяв у нього у борг 11000 грн. і 20.05.2005 року - 14000 грн. Останній борг відповідач зобов'язався повернути протягом року, що підтверджується розписками..

Стосовно розписки на суму боргу 11000 грн. позивач пояснив, що він її вважав втраченою, тому коли в черговий раз відповідач брав у нього в борг 3000 грн., він написав розписку, яка охоплювала борг 11000 грн. та 3000 грн., а разом - 14000 грн.

Згідно розписки відповідача від 20.05.2014 року, зазначену в ній суму позики - 14000 грн., він зобов'язався повернути позивачеві протягом року, тобто до 20 травня 2015 року. Строк виконання відповідачем цього грошового зобов'язання не наступив, а тому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми позики - 14000 грн. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. З вказаними висновками погоджується колегія суддів, оскільки до цих обставин не може бути застосована ч.2 ст.1050 ЦК, так як відповідач не зобов'язувався повертати борг частинами в певний термін.

Висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 3400 грн. за договором позики від 27.11.2012 року, яку він зобов'язувався повернути протягом трьох місяців, тобто до 27.02.2013 року, є обґрунтованим, відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому з ним погоджується колегія суддів.

Також у даному випадку є обгрунтованим застосування ст. 625 ЦК України, щодо стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми.

За період з 27.02.2013 року по 28.07.2014 року, як про це заявлено в позову, інфляційне збільшення суми боргу за вказаний період становить 435,20 грн., виходячи з наступного розрахунку: індекс інфляції за вказаний період становить 112,8% (100,0 х 100,0 х 100,1 х 100,0 х 99,9 х 99,3 х 100,0 х 100,4 х 100,2 х 100,5 х 100,2 х 100,6 х 102,2 х 103,3 х 103,8 х 101,0 х 101,0 = 112,8 %); сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 3835,20 грн. ( 3400,00 грн. х 112,8% = 3835,20 грн.), інфляційна складова боргу становить 435,20 грн. (3835,20 грн. - 3400,00 грн. = 435,20 грн.), три проценти річних від простроченої суми боргу за вказаний вище період становить 144,19 грн. (3400,00 грн. х 0,03 х 516 днів : 365 днів = 144,19 грн.).

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні боргу в розмірі 11000 грн. за розпискою від 19.11.2013 р., так як позивач в судовому засіданні пояснив, що вказану розписку він вважав втраченою та відповідач йому написав нову розписку від 20.05.2014 р., яка охоплювала як нову суму боргу, так і борг в 11000 грн., а в загалі на 14000 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та полягають у цитуванні норм чинного законодавства, позовної заяви та формальних посилань на порушення норм процесуального права (забезпечення позову), які не є підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, що передбачені ст.. 309 ЦПК.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 жовтня 2014 року залишити без змін.

Хвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: