Справа № 495/4649/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/4649/15-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини

В С Т А Н О В И В :

13.07.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини (а.с.2-3).

Так, позивач просить суд:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 20.10.2007 року ВРАЦС по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського МУЮ Одеської області, актовий запис № 412;

- визначити місце проживання дитини: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.07.2015 року відкрито провадження по справі № 495/4649/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Справу призначено до розгляду (а.с.15).

Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с.21).

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, згідно якою з позовом ОСОБА_1 згоден та претензій не має, розгляд справи просить провести без нього (а.с.22).

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та визначення місця проживання їх дитини ОСОБА_3, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 20.10.2007 року між позивачем Сафта (дошлюбне прізвище Брадарська) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та відповідачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 412, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 067557 (а.с.4).

Від сумісного шлюбу у сторін 10.12.2010 року народилася донька ОСОБА_3, що підтверджується виданим 15.12.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 245852, актовий запис за № 621 (а.с.10).

Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

За твердженням позивача, спільне життя з позивачем не склалося. Останнім роком ОСОБА_2 почав зраджувати з іншими жінками, домашнє господарство належним чином не веде, у зв'язку з чим постійно виникають сварки. Шлюбні відносини фактично припинені з січня місяця 2014 року, спільне господарство не ведеться. Примирення неможливе.

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (частина третя статті 105 Сімейного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (стаття 112 Сімейного кодексу України).

Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із змінами та доповненнями), проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін та їх дитини, а також з огляду на те, що відповідач позов визнав, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, від сумісного шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 10.12.2010 року народилася донька ОСОБА_3

За твердженням позивача, щодо місця проживання дитини сторони дійшли спільної згоди, у зв'язку з чим позивач і просить суд його визначити.

Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як встановлено матеріалами справи, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2, дійшли спільної згоди про те, що їх дитина ОСОБА_3, буде проживати з батьком ОСОБА_2, що, зокрема, підтверджується поданою ОСОБА_1 до суду позовною заявою та поданими сторонами до суду заявами.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства суд вважає за можливе визначити місце перебування та проживання дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3, разом із батьком ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 21, 24, ч.ч. 3, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.ст. 112, 115, ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 157, 169, 174, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити.

Розірвати шлюб між Сафта (дошлюбне прізвище Брадарська) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 20.10.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис за № 412, свідоцтво про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 067557.

Визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко