Справа № 531/1409/15-ц
Провадження № 2/531/516/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року. Карлівський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Жмурко П.Я.

при секретарі Клименко Т.М.

за участю представника позивачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Федорівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, третя особа - приватний нотаріус Карлівського районного округу Пусан Тетяна Володимирівна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та про визнання права власності, як члена колишнього робочого двору , -

ВСТАНОВИВ:

07.08.2015 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивачі просять суд визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, а також визнати за ОСОБА_3право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, як за членом робочого двору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 - мати позивачів. Заповіту ОСОБА_5 не складала, а спадкоємцями першої черги за законом є позивачі. ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини, а ОСОБА_7 подав заяву про прийняття такої. Згідно з довідкою сільської ради, станом на 01.06.1990 року, домоволодіння по АДРЕСА_1 відносилося до типу робочого двору членами якого були ОСОБА_8 (голова двору), ОСОБА_3 та померла ОСОБА_5 Рішенням суду від 21.01.2012 року за позивачами визнано по 1/6 частині домоволодіння, в порядку спадкування після померлого ОСОБА_8. Частки членів робочого двору у домоволодінні були рівними і на момент смерті ОСОБА_5 не втратила своє право на таку частку. 13.07.2015 року ОСОБА_7 звернувся до нотаріуса з метою отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину домоволодіння, що належала його померлій матері, проте отримав відмову - по причині відсутності правовстановлюючого документу на майно. При цьому ОСОБА_3 звернувся до реєстраційної служби Карлівського РУЮ, з заявою про реєстрацію належної йому 1/3 частини домоволодіння, як члену робочого двору. ОСОБА_3 було відмовлено в реєстрації права - за відсутності правовстановлюючого документу на майно. З зазначених підстав, позивачі звернулися до суду з цим позовом.

В судовому засіданні представник позивачів підтримує позовні вимоги у повному обсязі і просить суд задовольнити позов з підстав, що у ньому зазначені.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву в якій просить суд розглядати справу за їх відсутності, при цьому просить суд задовольнити позов.

Від третьої особи надійшла заява, в якій вона просить суд розглядати справу без її участі. Позиція щодо позову в заяві третьої особи не зазначена.

Заслухавши пояснення представника позивачів та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 2017 ЦК, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1258 ЦК визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі статтею 1261 ЦК, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Зі свідоцтва про смерть НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 (а.с. 7) Свідоцтва про народження НОМЕР_2 та НОМЕР_3 свідчать, що позивачі є рідними синами померлої ОСОБА_5 (а.с. 8-9) З постанови нотаріуса від 13.07.2015 року вбачається, що після смерті ОСОБА_5 має місце спадкування за законом і ОСОБА_7 подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після померлої. (а.с. 11) ОСОБА_7 є єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину, що підтверджується заявою ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини, а також свідоцтвом про смерть чоловіка ОСОБА_5 - ОСОБА_8.

ОСОБА_7 мав намір успадкувати 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, проте йому було відмовлено на підставі п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - за відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. (а.с. 11) В матеріалах справи міститься витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказаний будинок. Згідно витягу, станом на 20.02.2013 року зареєстровано право на частки у спільній частковій власності на цей будинок, а саме: 1/6 частина за ОСОБА_2 та 1/6 частина за ОСОБА_3 (а.с. 20-21) В технічному паспорті на вказаний будинок, власниками також значаться лише позивачі, з відповідними частками. (а.с. 14-18) Таким чином, право померлої на 1/3 частину будинку не зареєстроване.

Згідно довідки Федорівської сільської ради від 13.07.2015 року будинковолодіння по АДРЕСА_1, станом на 01.06.1990 року відносилося до типу робочого двору членами якого були ОСОБА_8 (голова двору), ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 10) Згідно з довідкою сільської ради від 28.02.2015 року, ОСОБА_5 була зареєстрована і на момент смерті проживала у вказаному будинку і разом з нею проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с. 19)

Згідно з положеннями ст. 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 123 ЦК Української РСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ст. 127 ЦК Української СРС, що була чинною станом на 01.06.1990 року, у власності господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, що ґрунтується виключно на особистій праці членів господарства, крім майна, зазначеного в статті 120 цього Кодексу, може бути робоча худоба і сільськогосподарський реманент, необхідні для обробітку ділянки землі, відведеної в користування цим громадянам. Майно господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, зазначене у частині першій цієї статті, належить їм на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). До відносин сумісної власності господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, застосовуються правила статей 121-126 цього Кодексу. В особистій власності окремих членів господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, не може бути майно, зазначене в частині першій цієї статті.

Положеннями статей 120-126 ЦК Української СРС було врегульовано питання щодо майна колгоспних дворів.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», роз'яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Пунктом 6 дано роз'яснення щодо застосування норм, якими було врегульовано питання щодо майна колгоспних дворів і враховуючи зазначені вище норми, такі роз'яснення можна застосувати і щодо майна робочого двору.

Досліджені вище докази свідчать, що станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_5 не втратила своє право на частку в будинку, як член робочого двору, оскільки постійно проживала в будинку, користуватись таким, отже своєю працею і коштами брала участь у веденні спільного господарства двору.

Враховуючи положення ст. 123 ЦК Української РСР, як член робочого двору ОСОБА_5 мала право на 1/3 частину будинку, що розташований по АДРЕСА_1. Після її смерті, право на спадщину має син ОСОБА_7 проте не може оформити таке право в нотаріальному порядку, по причині відсутності документа, що підтверджує право власності померлої на майно. Право власності померлої дійсно не було зареєстровано у встановленому законом порядку, про що свідчить витяг.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину будинку, що розташований по АДРЕСА_1, з відповідною частиною господарчих будівель і споруд, в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_5

Позивачі також просили суд визнати за ОСОБА_3 право власності на належну йому частину в робочому дворі. Згідно довідки ОСОБА_3 був одним із членів робочого двору, отже має право на 1/3 його частину - на рівні з іншими членами робочого двору. ОСОБА_3 не втратив свого права на частку з тих самих підстав, що і ОСОБА_5, оскільки вони разом проживали в такому будинку, що підтверджується раніше дослідженими доказами.

Досліджений раніше витяг свідчить, що право позивача на 1/3 частину будинку не зареєстроване. В матеріалах справи міститься 2 рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, які свідчать, що ОСОБА_3 не може зареєструвати своє право на частину будинку, оскільки не має документів, що підтверджують виникнення чи перехід речового права. (а.с. 12-13) Таким чином, ОСОБА_3 не може оформити своє право в позасудовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, як за членом робочого двору.

Керуючись ст.ст. 120-127 ЦК Української СРС, ст. ст. 321, 328, 1216-1218, 1223, 1258, 1261-1265 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Федорівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, третя особа - Пусан Тетяна Володимирівна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та про визнання права власності, як члена колишнього робочого двору - задовольнити повністю.

Визнати заОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме на: відповідну частину житлового будинку, що позначений в технічному паспорті виготовленому станом на 21.11.2012 року літерою «А-1», сараю - «Б», літньої кухні - «Б-1», погріба вхідного - «В», гаража - «Г», вбиральні - «Е», сараю - «Д», колодязя питного - «№1», воріт огорожі - «№2», огорожі - «№4».

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, як за членом робочого двору, а саме на: відповідну частину житлового будинку, що позначений в технічному паспорті виготовленому станом на 21.11.2012 року літерою «А-1», сараю - «Б», літньої кухні - «Б-1», погріба вхідного - «В», гаража - «Г», вбиральні - «Е», сараю - «Д», колодязя питного - «№1», воріт огорожі - «№2», огорожі - «№4».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення або дня отримання копії рішення, через Карлівський районний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області.

Суддя Жмурко П.Я.