Справа №484/994/15-ц 17.09.2015 17.09.2015 17.09.2015
Справа № 484/994/15-ц
Провадження № 22ц/784/2173/15 Суддя першої інстанції Мельничук О.В.
Категорія 2 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Мурлигіної О.Я., Прокопчук Л.М.,

при секретарі Свіщуку О.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 липня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом, -

В С Т А Н О В И Л А:

17 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішенням Первомайського міського суду Миколаївської області від 6 січня 1999 року він був усиновлений подружжям ОСОБА_4.

З цього часу він проживав із батьками в належній окремій квартирі АДРЕСА_1, де був зареєстрований з 25 листопада 2010 року.

Приблизно у 2012 році шлюб між батьками було розірвано, батько переїхав проживати до іншого будинку, а він залишився проживати з матір'ю у зазначеній квартирі.

Проте, в подальшому, стосунки між позивачем та його матір'ю погіршились, і вона вигнала його з дому.

З цього часу, за винятком періоду навчання у 2013-2014 років він проживав у будинку своєї бабусі ОСОБА_2, а відповідачка продовжувала чинити йому перешкоди у користуванні спірним житлом.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд усунути перешкоди з боку ОСОБА_4 у його проживанні в належній їй квартирі АДРЕСА_1 шляхом вселення у вказане житло; зобов'язати відповідачку надати ключі від вхідної хвіртки до садиби

та самого житлового будинку і житлового приміщення призначеного для його проживання.

Відповідачка позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що позивач добровільно пішов із спірної квартири та ніяких перешкод йому у користуванні цим житлом вона не чинила та крім того, на час розгляду справи вона вже не була власником спірного будинку.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2015 року до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено ОСОБА_5

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 липня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у проживанні в АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким зобов'язати ОСОБА_4 надати позивачу ключі від вхідної хвіртки та від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_1, посилаючись на недійсність правочину договору купівлі-продажу квартири, оскільки ОСОБА_4 продовжує проживати у спірній квартирі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового Кодексу України ( надалі - ЖК України) ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частина 4 ст. 156 ЖК України з посилання на ч. 2 ст. 64 ЖК України визначає членів сім'ї власника будинку (квартири) до яких належать дружина власника, їх діти і батьки.

За змістом ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом за судовим рішення від 6 січня 1999 року позивач був усиновлений подружжям ОСОБА_4 та з того часу проживав разом з визнаними батьками у квартирі АДРЕСА_1, де зареєстровані ОСОБА_6 і ОСОБА_4 з 28 вересня 1995 року, ОСОБА_3 з 25 листопада 2010 року по досягненню шістнадцятирічного віку (а.с. 34-35).

Згідно договору купівлі-продажу від 27 квітня 2015 року ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_7 належну їй на підставі договору про поділ майна подружжя від 25 листопада 2014 року квартиру АДРЕСА_1 (а.с.28-29).

Відповідно до довідки Миколаївського національного університету ім. В.О. Сухомлинського від 17 квітня 2014 року ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання з 1 вересня 2013 року по 30 червня 2017 року (а.с.8).

Також згідно довідки Миколаївського національного університету ім. В.О. Сухомлинського від 29 травня 2015 року ОСОБА_3 навчається на заочній формі навчання і термін навчання з 1 лютого 2015 року по 30 червня 2018 року(а.с. 53).

Отже, як встановлено судом позивач був вселений та користувався спірним житлом як член сім'ї власника цього житла.

Після відчуження під час розгляду справи відповідачкою житла на користь ОСОБА_7, суд першої інстанції на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, роз'яснив представнику позивача про можливість залучення до участі у справі як співвідповідача нового власника житла, проте представник позивача заперечувала, у зв'язку з чим суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог про вселення позивача до спірного житла та зобов'язання ОСОБА_4 надати ключі від вхідної хвіртки до садиби та самого житлового будинку і житлового приміщення з огляду на те, що у правовому розумінні відповідачка втратила право власності на це житло, тобто право володіння, користування та розпорядження цим майном.

Твердження заявника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 продовжує проживати в спірному приміщенні, а тому саме її необхідно зобов'язати надати ключі від вхідної хвіртки до садиби та самого житлового будинку є безпідставними оскільки відповідачка вже не є власником цього житла.

Оскільки на час пред'явлення позову судом встановлені факти створення відповідачкою перешкод ОСОБА_3 у користуванні спірним житлом, то районний суд підставно зобов'язав ОСОБА_4 не чинити перешкод у проживанні позивача в зазначеній квартирі.

З огляду на викладене, наведені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати ухвалене рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 липня 2015 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: