Єдиний унікальний номер 226/1152/15-ц Номер провадження 22-ц/775/599/2015
Головуючий у 1 інстанції Петунін І.В. Єдиний унікальний номер 226/1152/15-ц
Доповідач Постолова В.Г Номер провадження 22-ц/775/599/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Постолової В.Г.

суддів Курило В.П., Канурної О.Д.,

при секретарі Дімура І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 5 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Вказував, що знаходився з ним в трудових відносинах, працював у відокремленому підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» » Димитровтепломережа» слюсарем з ремонту обладнання теплових мереж з 6 березня 2010 року та був звільнений у зв*язку з виходом на пенсію відповідно до наказу № 204 від 1.11.2014 року. Проте на час звільнення відповідач ненарахував та не виплатив належну йому заробітну плату за вересень та жовтень 2014 року, компенсацію за невикористану відпустку, допомогу при звільненні. Просив стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 2 листопада 2014 року по 7 квітня 2015 року.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 5 серпня 2015 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з позивача на користь відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 33750 грн та судовий збір на користь держави в сумі 337,50 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволені позову, посилаючись на неповно з*ясовані обставини по справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати.

Позивач в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що судом при розгляді справи таких порушень припущено не було, тому підстави для скасування рішення відсутні.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і обєктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав вірну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237- 1 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з того, що відповідачем були порушені вимоги закону у відповідності до ст. 116 КЗпП України , що дає підстави відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам по справі та нормам матеріального права.

Судом встановлено, що позивач з 6 жовтня 2010 року по 1 листопада 2014 року працював у ВП «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» »Димитровтепломережа» слюсарем з ремонту обладнання теплових мереж та був звільнений за власним бажанням у зв*язку з виходом на пенсію.

Встановлено, що при його звільненні , відповідач не провів повного розрахунку в частині виплати всіх належних сум працівникові та продовжував з ним розрахунки після звільнення , про що свідчать перерахована позивачу заборгованність по заробітній платі в листопаді, грудні 2014 року та січні 2015 року та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в червні 2015 року, остаточний розрахунок було з ним проведено 25 червня 2015 року. Згідно довідки відповідача середньоденний заробіток позивача складає 337,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції , дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України , а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог про стягнення відповідно до ст. 117 КЗпП України на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 2 листопада 2014 року по 7 квітня 2015 року (107 робочих днів) розмірі 36112 грн 50 коп., при цьому судом першої інстанції враховано межі заявлених позовних вимог.

Доводи скарги про те, що суд не врахував відсутність вини відповідача в затримці виплати заробітної плати, оскільки у зв*язку з проведенням АТО на території Донецької області діяльність ОКП» Донецьктеплокомуненерго» є збитковою, необгрунтовані. Посиланням відповідача на наявність складних обставин та причини своєчасної невиплати належних сум при звільненні суд першої інстанції надав належну оцінку.

Зокрема, суд правильно виходив з того, що висновки Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили від 28 серпня 2014 року та від 29 серпня 2014 року не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки вони стосуються , перш за все, податкових зобов*язань відповідача , дані висновки не звільняли від обов*язку відповідача з виплати заборгованості по заробітній платіі не можуть бути підставою для покладення тягаря майнових втрат на працівника, крім того підприємство з 15 жовтня 2014 року, а структурний підрозділ відповідача »Димитровтепломережа»(де працював позивач без зміни свого місця розташування здійснюють свою господарську діяльність на території підконтрольній Україні.

Інші доводи скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 314-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 5 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: