АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 5097/2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Лазаренко В.В.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного

управління юстиції у м. Києві

про скасування запису про право власності в державному реєстрі речових прав, про

скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності,

зобов'язання вчинити певні дії

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про скасування запису про право власності в державному реєстрі речових прав, про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивачка є власником Ѕ ч. жилого будинку за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину від 16.11.2005 р., реєстраційний №44652 та від 19.02.2008 р., реєстраційний № 44652.

Власником іншої Ѕ ч. вказаного будинку був ОСОБА_2

Рішенням Київської міської ради № 591-2/1647 від 28.05.2009 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 передано у спільну часткову власність земельну ділянку, площею 0,0649 га по АДРЕСА_1, по 1/2 частині кожному.

3.06.2009 р. ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на "ОСОБА_1".

З червня 2009 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розпочали розробку технічної документації щодо оформлення спірної земельної ділянки у приватну власність.

5.10.2013 р. міжОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір міни, на підставі якого ОСОБА_1 стала власником всього житлового будинку, загальною пл. 27 кв. м, житлова пл. 6,8 кв. м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

На час укладення договору міни ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_4 ще не встигли повністю оформити право власності на належні їм на той час частини спірної земельної ділянки.

Після набуття права власності на весь будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_1 розробила технічну документацію та отримала Витяг з державного земельного кадастру про те, що за нею зареєстрована земельна ділянка, площею 0,0649 га по АДРЕСА_1.

Так, згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.11.2013 № НВ-013 за ОСОБА_1 зареєстровано земельну ділянку, площею 0,0649 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Після цього ОСОБА_1 звернулася до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві для реєстрації права власності на вищевказану земельну ділянку та отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 12.11.2013 р.ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на 1/2 ч.земельної ділянки площею 0,0649 га, розташованої по АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_1.

Обгрунтовуючи позов та апеляційну скаргу позивачка посилалася на те, що вказане свідоцтво порушує її права як власника на всю земельну ділянку, вважає, що це свідоцтво підлягає скасуванню в судовому порядку, а запис про право власності - видаленню з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності.

Проте, із такими доводами позивачки погодитися не можна з таких підстав.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюється ЗУ ««Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень»» (ст.1 Закону).

Згідно ст.18 Закону передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається, зокрема, фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування; в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 19 цього Закону визначено підстави державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Так, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав на час виникнення спірних правовідносин визначався Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 ««Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»», яка була чинна на той час і втратила чинність на підставі Постанови КМУ № 868 від 17.10.2013 року.

Згідно зазначеного Порядку Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить, зокрема, орган державної реєстрації прав (п. 2).

Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи визначені цим Порядком (п.26).

Згідноп.27 вказаного Порядку визначено перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (п.42).

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на таке майно за новим правонабувачем проводиться за наявності державної реєстрації права власності на таке майно за попереднім правонабувачем, крім проведення державної реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно (п.44).

Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новосформовану земельну ділянку заявник подає органові державної реєстрації прав документи, що зазначені у пункті 28 цього Порядку (п. 55-1).

У разі формування земельної ділянки у порядку відведення земельної ділянки із земель державної та комунальної власності заявник, крім документів, що зазначені в абзаці першому цього пункту, подає органові державної реєстрації прав рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі підготовки лотів до проведення земельних торгів).

У разі формування земельної ділянки шляхом поділу або об'єднання раніше сформованих земельних ділянок заявник, крім документів, що зазначені в абзаці першому цього пункту, подає органові державної реєстрації прав документ, що підтверджує виникнення права власності на раніше сформовану земельну ділянку і зазначений у пункті 27 цього Порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для державної реєстрації права власності на земельну дяліняку у порядку відведення земельної ділянки із земель державної та комунальної власності заявник подає органові державної реєстрації прав рішення органу органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, а в разі об'єднання раніше сформованих земельних ділянок заявник подає документ, що підтверджує виникнення права власності на раніше сформовану земельну ділянку.

Між тим, з наданих позивачкою документів вбачається, що Рішенням КМР №591- 2/1647 земельну ділянку, пл. 0,0649 га по АДРЕСА_1 передано у спільну часткову власність по 1/2 частині ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Після ухвалення вказаного рішення ОСОБА_4 не здійснив реєстрацію свого права власності на 1/2 частини спірної земельної ділянки, що позивачкою не заперечується.

Згідно укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договіру міни ві.5.10.2013 р. ОСОБА_1 стала власником всього житлового будинку АДРЕСА_1.

За вказаним договором міни позивачці ОСОБА_1 у власність передавалася лише 1/2 частина будинку, розташованого на спірній земельній ділянці. Право власності на Ѕ ч. спірної земельної ділянки позивачці не передавалося, оскільки ОСОБА_4, на час укладення договору міни не набув такого права у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, суд правильно вважав, що у відповідача не було правових підстав приймати рішення про державну реєстрацію права власності позивачки на всю земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, оскільки, у встановленому законом порядку, а саме, відповідно до Рішення КМР № 591-2/1647 від 28.05.2009, позивачці була передана у власність тільки 1/2 ч. спірної земельної ділянки, а інша 1/2 частина цієї земельної ділянки відповідно до згаданого рішення була передана у власність ОСОБА_4, який не зареєстрував у встановленому законом порядку свого права власності на вказану земельну ділянку і не передав його позивачці.

Крім того,Рішення КМР № 591-2/1647 від 28.05.2009 р. в частині передачі у власність ОСОБА_4 1/2 ч. спірної земельної ділянки є чинним, ніким не оспорювалося і не скасоване.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що у відповідача 12.11.2013 р., тобто, на час видачі свідоцтва про право власності на 1/2 ч.земельної ділянки площею 0,0649 га, розташованої у Солом'янському районі м. Києва по АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_1, не було правових підстав видавати ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на всю земельну ділянку та вносити запис про право власності ОСОБА_1 на всю спірну земельну ділянку до Державного реєстру прав, а тому, дійшов висновку, що вимоги позивачки про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.11.2013 р. не підлягають задоволенню.

Також, суд правильно дійшов висновку, що не можуть бути задоволені і іншівимоги позивачки, в т.ч., і про визнання за нею права власності на всю земельну ділянку, оскільки, як зазначено вище 1/2 ч. спірної земельної ділянки відповідно Рішення КМР № 591-2/1647 від 28.05.2009 була передана у власність ОСОБА_4, і в цій частині Рішення КМР № 591-2/1647 від 28.05.2009 чинне, ніким не оспорювалося і не скасоване.

Крім того, визначеного позивачкою відповідача не можна вважати належним за вимогами про визнання права власності.

Суд першої інстанції правильно вважав, що посилання позивачки на ч.1 ст.377 ЦК України, як на підставу виникнення у неї права власності на всю земельну ділянку, є безпідставними, оскільки підстави виникнення, оформлення та переходу права власності на земельні ділянки чітко визначені чинним законодавством, норми якого наведені вище, які позивачкою та ОСОБА_4 не були враховані при оформленні та передачі належних їм прав на нерухоме майно.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :