Справа № 2-503
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2012 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

при секретарі Каптар Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про звернення стягнення, посилаючись на те, що 20 червня 2007 року відповідно до кредитного договору № CVSNGK03390069 відповідачці був наданий кредит у розмірі 35000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту 19 червня 2037 року. Протягом дії кредитного договору відповідачка систематично не виконувала належним чином договірні зобов'язання в частині своєчасного погашення заборгованості, у зв'язку з чим, станом на 23 квітня 2012 року допустила прострочену кредитну заборгованість в сумі 67714 доларів США 04 цента, що по курсу НБУ становить 540744 гривні 04 копійок. Відповідачка у добровільному порядку борг не повертає. Зобов'язання за кредитним договором забезпечено договором іпотеки між сторонами, відповідно до умов якого, у випадку неповернення відповідачкою кредиту, позивач набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, який є її власністю, а саме будинок, розташований по АДРЕСА_1. Крім цього, відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» іпотека поширюється на земельну ділянку, на якій розташований вказаний предмет іпотеки і належить іпотекодавцю на праві власності. Просив звернути стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1 шляхом продажу позивачем вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Держаного реєстру про власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативними-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у вказаному житловому будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку в органах МВС України.

В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги в частині виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у житловому будинку по АДРЕСА_1, зі зняттям їх з реєстраційного обліку в органах МВС України, посилаючись на те, що за даними Боянської сільської ради у вказаному будинку ніхто не зареєстрований та не проживає. В іншій частині позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Відповідачка позов визнала частково, пояснивши суду, що дійсно відповідно до кредитного договору в 2007 році отримала від позивача кредит в сумі 35000 доларів США, якого із-за скрутного матеріального положення погасити не може. В рахунок забезпечення даного кредиту, вона передала в іпотеку позивачу власний житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1. Земельна ділянка з під вказаного будинку також належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 2007 року, однак предметом іпотеки вона не стала. Позов в частині звернення стягнення на будинок визнає. Однак, оскільки п. 27 Договору іпотеки передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку будь-якій іншій особі на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», просила суд звернути стягнення шляхом продажу будинку на прилюдних торгах не позивачем, а державно-виконавчою службою, що відповідає її інтересам. В частині звернення стягнення на земельну ділянку, позов не визнає оскільки вона не є предметом іпотеки за договором.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачка відповідно до укладеного кредитного договору № CVSNGK03390069 від 20 червня 2007 року отримала від позивача кредит в сумі 35000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 червня 2037 року.

Відповідно до п. 3.1 вищевказаного договору погашення заборгованості по кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. А відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В порушення умов договору, станом на 23 квітня 2012 року відповідачка не повернула своєчасно позивачу кредитну заборгованість на суму 67714 доларів США 04 цента, що за курсом НБУ в гривневому еквівалентні складає 540744 гривні 04 копійок, що підтверджується розрахунком банку та сторонами не оспорюється.

Зобов'язання за кредитним договором забезпечено договором іпотеки між сторонами від 03 жовтня 2007 року, який зареєстрований у Державному реєстрі іпотек та згідно п. 1 якого, вимоги банку щодо виконання позичальником своїх грошових зобов'язань, забезпечуються іпотекою, предметом якої відповідно до п. 33.3 договору є житловий будинок, загальною площею 68,30 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1.

З витягу Новоселицького комунального бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 27 липня 2007 року вбачається, що відповідачка є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору його купівлі-продажу від 20 червня 2007 року.

З повідомлення від 06 березня 2012 року № 30.1.0.0/2-003 вбачається, що відповідачка повідомлена позивачем про те, що у разі несплати простроченої заборгованості, позивач має намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу або будь-яким іншим способом.

З витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що на нерухоме майно боржника накладено обмеження.

Відповідно до ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу на публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом.

Посилання відповідачки на часткове визнання позову у зв'язку із тим, що договором іпотеки не передбачено судовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а також земельна ділянка не є предметом договору іпотеки, суд вважає безпідставним виходячи з наступного.

Пунктом 27 договору іпотеки дійсно передбачено право банку на продаж предмета іпотеки будь-яким способом будь-якій іншій особі на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» в позасудовому порядку, проте договір іпотеки в цілому не містить положення про заборону звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку на підставі ст.38 указаного Закону.

Відповідно до п. 23 договору іпотеки реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Правилами статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, порядок та процедура такого продажу.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що банк має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, обираючи спосіб реалізації предмету іпотеки, в тому числі зазначений у позові, оскільки вибір способу реалізації предмета іпотеки належить позивачу як кредитору відповідно ч. 1 ст. 12, ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов'язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею).

Відповідно до ч.2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно зі ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У пункті 40 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що якщо будівля (споруда), у тому числі й об'єкт незавершеного будівництва, що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, такий об'єкт нерухомості передається в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій він розташований (статті 5-6, 16 Закону України «Про іпотеку). Те саме стосується й земельної ділянки, яка на час укладення договору іпотеки знаходилась у користуванні іпотекодавця, а на момент вирішення спору - в його власності. У зв'язку із цим при зверненні стягнення на будівлю (споруду) чи об'єкт незавершеного будівництва при наведених вище умовах підлягає звернення стягнення й на земельну ділянку, на якій розташовано об'єкт нерухомості.

Матеріалами справи встановлено, що предмет іпотеки - житловий будинок відповідачки розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

З нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 червня 2007 року вбачається, що відповідачка придбавала у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0795 га, надана для будівництва і обслуговування житлового будівництва, яка розташована в АДРЕСА_2

З державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 18 червня 2007 року, виданого на ім'я ОСОБА_2 вбачається, що придбана відповідачкою земельна ділянка площею 0,0795 га, надана для будівництва і обслуговування купленого нею житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. «а» ч.2 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою.

За вказаних обставин, відповідачка є власником земельної ділянки площею 0,0795 га, надана для будівництва і обслуговування купленого нею житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1, тому на дану земельну ділянку також має бути звернуто стягнення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1 шляхом їх продажу публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» від свого імені (а не від імені відповідачки, як про це помилково зазначив позивач) із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», у т.ч. з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки та витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, як про це передбачили сторони у договорі іпотеки (п.27), без необхідності отримання для продажу будь-якого іншого окремого уповноваження іпотекодавця.

Вимоги позивача про необхідність надання йому інших конкретних повноважень продавця є зайвими, оскільки права продавця визначені Законом України «Про іпотеку», а сама процедура продажу предмету іпотеки, передбачена також ст. 38 даного Закону.

На підставі ст.ст. 16, 377, 526, 530, 590, 591, 598, 599, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 120, 126 ЗК України, ст.ст. 6, 12, 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», суд керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208-218 ЦПК України, -

ВИРИШИВ:

Позов задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CVSNGK03390069 від 20 червня 2007 року в розмірі 67714 доларів США 04 цента, що за курсом НБУ відповідно до службового розпорядження від 23 квітня 2012 року в гривневому еквівалентні складає 540744 гривні 04 копійок, звернути стягнення на житловий будинок площею 68.30 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1 шляхом їх продажу публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» від свого імені із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», у т.ч. з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки та витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, без необхідності отримання для продажу будь-якого іншого окремого уповноваження іпотекодавця.

В решті позовних вимог публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по справі у виді судового збору в розмірі 3219 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький райсуд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: