Справа № 463/73/14 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/142/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернувся суд з позовом до ВАТ КБ «Надра» про стягнення в його користь 257 560,00 грн. та 24350,00 дол. США вкладів та суми відсотків по вкладах. 16 січня 2013 року позивач помер, і в справу вступили його правонаступники - ОСОБА_2 і ОСОБА_4. Позовні вимоги мотивують тим, що ОСОБА_6 уклав з відповідачем строкові договори банківських вкладів від 24.11.2006 року на суму 12000 доларів США, від 28.11.2006 року на суму 4550 доларів США, від 06.12.2006 року на суму 50400 грн., від 14.02.2007 року на суму 97140 грн., від 02.03.2007 року на суму 33140 грн., від 12.03.2007 року на суму 20340 грн., від 19.02.2007 року на суму 47140 грн., від 16.03.2007 року на суму 7800 доларів США, від 27.03.2007 року на суму 9400 грн. Всупереч вимогам вказаних договорів, після закінчення терміну розміщення депозитів, відповідач такі вчасно не повернув. 23.12.2008 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача про повернення вкладів та нарахованих відсотків, однак ВАТ КБ «Надра» відмовив, чим порушив умови договору, не виконавши взяті на себе зобов'язання. Як було з'ясовано, кошти з цих рахунків були зняті шляхом підроблення підписів ОСОБА_7, яка тоді працювала начальником відділення Банку, та вироком Франківського районного суду м. Львова від 30.12.2009 року була засуджена. Тому просять позов задовольнити. У підтвердження вимог покликаються на копії договорів банківських вкладів, копії заяв та інші документи, які просять вважати вичерпними в обґрунтування позову.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про стягнення коштів відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржили представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене без належного дослідження всіх доказів у справі, яким не надано об'єктивної оцінки. Стверджує, що для того щоб реалізувати своє право на прийняття у спадщину коштів, які були на депозитних рахунках ОСОБА_6 і які були викрадені з них працівником ВАТ КБ «Надра» ОСОБА_7, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 звернулися в суд. Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 не отримали свідоцтв про право на спадщину, які мала б надати Третя Львівська державна нотаріальна контора, до якої вони звернулися, і в якій була відкрита спадкова справа № 185/2013 року, про що зроблено запис в спадковому реєстрі. Однак нотаріус не мала можливості видати ОСОБА_2 і ОСОБА_4 Свідоцтво про право на спадщину щодо коштів, які були на рахунках їхнього покійного батька, оскільки на запит нотаріуса до ВАТ КБ «Надра» надійшла відповідь, що на банківських рахунках ОСОБА_2 - кошти відсутні. Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2014 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, так як обставин, які мають значення для справи були неповно та невірно встановлені внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, з порушенням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. ст. 307, 309 ЦК України, є підставами для скасування такого рішення та ухвалення нового - по суті позовних вимог. Зазначає, що суд дійшов неправильного висновку, що ОСОБА_2, ОСОБА_4 не надали суду підтверджуючі докази їх статусу спадкоємців після смерті ОСОБА_6, оскільки суду було надано належні докази про прийняття спадщини за законом, однак суд в порушення вимог закону не взяв їх до уваги. Крім цього, суд в порушення ч. 1 ст. 137 ЦПК України, не витребував з Франківського районного суду м. Львова матеріали кримінальної справи № 1-399/09 про обвинувачення ОСОБА_7 для огляду у судовому засіданні, оскільки в такій містяться докази, які мають значення для ухвалення законного рішення у справі, і щодо яких у сторін виникає спір. Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_4, ОСОБА_2, ПАТ КБ «Надра» повідомлені належним чином про день, час і місце розгляду справи (а.с. 271, 272, 273, 275), в судове засідання апеляційної інстанції у черговий раз не з'явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення частково не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що правових підстав для стягнення з відповідача суми невиплачених банківських вкладів на користь ОСОБА_2, ОСОБА_4 немає, оскільки позивачі не надали суду підтвердження їх статусу спадкоємців після смерті ОСОБА_6.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається наступне.

З позовом в суд ОСОБА_6 звернувся 02 жовтня 2012 року.

Як доказ укладення договорів з відповідачем, ОСОБА_2 представив копії документів про розміщення депозитних коштів на його ім'я у філії ВАТ КБ «Надра» Львівського регіонального управління, які були надані йому банком на підставі поданої ним заяви від 14 січня 2009 року, що підтверджується повідомленням банку (а.с. 5), а саме:

договір № 506634/04-Д строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний» від 24 листопада 2006 року суму 12000 доларів США (а.с. 6), заяву від 27 січня 2007 року про дострокове припинення даного договору, дострокове повернення депозиту в сумі 12000 доларів США і закриття рахунку (а.с. 7) та заяву на видачу готівки № 663/1 від 31.01.2007 року (а.с. 17 на звороті);

договір № 509910/04-Д строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний» від 28 листопада 2006 року суму 4550 доларів США (а.с. 8), заяву від 24 січня 2007 року про дострокове припинення даного договору, дострокове повернення депозиту в сумі 4550 доларів США і закриття рахунку (а.с. 9) та заяву на видачу готівки № 962/1 від 27 січня 2007 року (а.с. 17);

договір № 580281/04-Д строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний» від 14 лютого 2007 року суму 97140 грн. (а.с. 10), заяву на переказ готівки № 593 від 14 лютого 2007 року в сумі 97140 грн. (а.с. 11); та:

заяву на переказ готівки № 620 від 02 березня 2007 року в сумі 33140 грн. (а.с. 11 на звороті);

заяву на переказ готівки № 356 від 12 березня 2007 року в сумі 20340 грн. (а.с. 12) та заяви на видачу готівки № 470/1 від 27.03.2007 року в сумі 20340 грн. (а.с. 13) і № 470/3 від 27.03.2007 року в сумі 0.78 грн. (а.с. 13 на звороті);

заяву на переказ готівки № 795 від 27 березня 2007 року в сумі 9400 грн. (а.с. 12 на звороті);

заяву на видачу готівки № 667/1 від 30 березня 2007 року в сумі 5000 грн. (а.с. 14);

заяви на видачу готівки № 249/1 від 22 січня 2007 року в сумі 50400 грн. (а.с. 15), № 249/4 від 22 січня 2007 року в сумі 6.35 грн. (а.с. 15 на звороті, 16);

заяву на переказ готівки № 660 від 16 березня 2007 року в сумі 7,800.00 доларів США (а.с. 16 на звороті);

заяву на переказ готівки № 86 від 19 лютого 2007 року в сумі 47,140.00 грн. (а.с. 18).

В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення коштів по вищевказаних договорах та зазначених сумах посилається на те, що кошти з цих рахунків були зняті шляхом підроблення підписів ОСОБА_7, яка тоді працювала начальником відділення, за що вироком Франківського районного суду м. Львова від 30.12.2009 року була засуджена.

Судом встановлено, що оригінали договорів строкових банківських вкладів на вищевказані суми у ОСОБА_6 були відсутні (ч. 2 ст. 64 ЦПК України).

Згідно долученого до матеріалів справи свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 44).

ОСОБА_2 і ОСОБА_4 залучені до участі у справі як правонаступники ОСОБА_6 у зв'язку з його смертю.

З свідоцтв про народження ОСОБА_2 і ОСОБА_4 вбачається, що останні є синами спадкодавця ОСОБА_6.

З копії спадкової справи Третьої Львівської державної нотаріальної контори за № 185/2013 рокувбачається, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4, як спадкоємці першої черги, у встановленому законом порядку та строк звернулись в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини по смерті свого батька ОСОБА_6.

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 30.12.2009 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366 КК України та призначено їй покарання у виді 8 років позбавлення років з позбавленням права обіймати посади, пов?язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов?язками на 3 роки. Вказаний вирок набрав законної сили (а.с. 91-97 - цивільна справа № 2-1643/10; а.с. 36-42, т. 6 кримінальної справи № 1-399/09).

Вказаним вироком Франківського районного суду м. Львова встановлено, що ОСОБА_7, працюючи на посаді начальника Галицького Відділення ВАТ СКБ «Дністер» з 2003 року по 2006 рік та на посаді начальника філії № 40 ВАТ КБ «Надра» з 2006 року по 2008 рік, будучи службовою та матеріально відповідальною особою, з корисливою метою, з 2001 року, займаючись оформленням документів для відкриття депозитних рахунків для ОСОБА_6, в період часу з 2003 року по 2006 рік, шляхом підроблення підписів ОСОБА_6 на депозитних договорах, заявах про переказ та видачу готівки з депозитних рахунків останнього привласнила кошти ОСОБА_6 в сумі 522277,00 грн., 17610,00 доларів США та 4000,00 євро.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2010 року з Відкритого акціонерного товариства «Селянський комерційний банк «Дністер» в користь ОСОБА_6 стягнуто вклад в розмірі 522277 (п?ятсот двадцять дві тисячі двісті сімдесят сім) грн., вклад в розмірі 17610 (сімнадцять тисяч шістсот десять) доларів США, що еквівалентно 139356 грн. 73 коп.; вклад в розмірі 4000 (чотири тисячі) Євро, що еквівалентно 42606 грн. 40 коп. (а.с. 128-131 цивільної справи № 2-1643/10).

З повідомлення за № 49/7-7014 від 19.12.2014 року та поточних звітів за операціями по поточних рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_6, наданих ВАТ КБ «Надра» вбачається, що кошти на цих рахунках відсутні (а.с. 173-194).

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 6/133 від 20.03.2009 року, проведеної експертом ГУМВСУ у Львівській області Галабуда А.М. на підставі постанови від 11 березня 2009 року про призначення експертизи, винесеної ст. слідчим прокуратури Франківського району м. Львова С.Семенович у кримінальній справі № 184-0107 (1-399/09) (т. 2 а.с. 34-37 кримінальної справи № 184-0107 (1-399/09), оглянутої в суді апеляційної інстанції, вбачається наступне:

Три підписи від імені ОСОБА_2 в графах «ВКЛАДНИК» в трьох договорах строкового банківського вкладу (депозит) «Класичний» № 509910/04-Д від 28.11.2006 року, № 580281/04-Д від 14.02.2007 року; № 506634/04-Д від 24.11.2006 року - виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. Встановити ким виконані дані підписи - ОСОБА_7 чи іншою особою не виявилось можливим;

Два підписи від імені ОСОБА_2 в графах «Підпис» в двох заявах про дострокове припинення дії договору № 509910/04-Д з 27 січня 2007 року від 24.01.2007 року та № 506634/04-Д з 31 січня 2007 року від 27 січня 2007 року - виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. Встановити ким виконані дані підписи - ОСОБА_7 чи іншою особою не виявилось можливим;

Підписи від імені ОСОБА_2 в графах «Підпис платника» в заявах на переказ готівки № 86 від 19 лютого 2007 року, № 795 від 27 березня 2007 року, № 356 від 12 березня 2007 року, № 620 від 02 березня 2007 року, № 593 від 14 лютого 2007 року, № 660 від 16 березня 2007 року - виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. Встановити ким виконані дані підписи - ОСОБА_7 чи іншою особою не виявилось можливим;

Підписи від імені ОСОБА_2 в графах «Зазначену суму одержав» в заявах на видачу готівки № 663/1 від 31.01.2007 року, № 962/1 від 27 січня 2007 року, № 249/1 від 22 січня 2007 року, № 470/1 від 27.03.2007 року, № 470/3 від 27.03.2007 року, № 667/1 від 30 березня 2007 року, № 249/4 від 22 січня 2007 року - виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. Встановити ким виконані дані підписи - ОСОБА_7 чи іншою особою не виявилось можливим.

Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, у тому числі і договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1172 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як зазначалось вище, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2010 року з Відкритого акціонерного товариства «Селянський комерційний банк «Дністер» в користь ОСОБА_6 на підставі вироку Франківського районного суду м. Львова від 30.12.2009 року вже було стягнуто всю суму коштів, що була привласненазлочинним шляхом ОСОБА_7

У статті 1059 ЦК України передбачено, що письмова форма договору є обов'язковою і договір банківського вкладу вважається додержаним, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видаче ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами не представлено будь-яких належних доказів, які б підтверджували укладення ОСОБА_2 з відповідачем вищевказаних договорів та внесення ним зазначених коштів на рахунки відповідача.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що в позові ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про стягнення коштів слід відмовити за недоведеністю.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене при невідповідності висновків суду обставинам справи з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 3, 4; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

В позові ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про стягнення коштів - відмовити за недоведеністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Штефаніца Ю.Г.