Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном

за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 2 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні 20-тонним металевим контейнером, що розташований по АДРЕСА_1, шляхом його звільнення протягом 3-х днів після набрання рішенням суду законної сили.

Зазначав, що указаний контейнер належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2012 року, укладеного між ним та дочірнім підприємством «Болградський м'ясокомбінат» в особі арбітражного керуючого-ліквідатора Бєлова О.Д., який діяв на підставі ухвали господарського суду Одеської області. Посилаючись на те, що його право на володіння та користування належним майном порушується відповідачем, ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 16 грудня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 2 липня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про задоволення позову. Зобов'язано ОСОБА_4 звільнити 20-тонний металевий контейнер, який ОСОБА_4 використовує під магазин-кафетерій, що розташований по АДРЕСА_2. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_4, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

На суд апеляційної інстанції такі обов'язки покладаються в силу ст. 303 ЦПК України.

У справі встановлено, що на підставі договору оренди НОМЕР_1 від 01 липня 2011 року ФОП ОСОБА_4 отримала в оренду від дочірнього підприємства «Болградський м'ясокомбінат» закритого акціонерного товариства «Одеський м'ясокомбінат» (далі - ДП «Болградський м'ясокомбінат») торговельний магазин з кафетерієм по АДРЕСА_2 площею 31 кв. м (а. с. 29-32).

23 листопада 2012 року між ДП «Болградський м'ясокомбінат» в особі ліквідатора ДП «Болградський м'ясокомбінат» Бєлова О.Д. та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 20-тонного металевого контейнера по АДРЕСА_1 (а. с. 7-10).

Посилаючись на лист арбітражного керуючого-ліквідатора Дворніченка О.О. від 20 грудня 2013 року (а. с. 109), у якому зазначено, що магазин-кафетерій по АДРЕСА_2 на балансі банкрута рахувався як 20-тонний металевий контейнер та був проданий позивачу відповідно до статті бухгалтерського обліку

Разом з тим, належність вказаних доказів та їх достатність у взаємозв'язку з іншими доказами у їх сукупності апеляційний суд не перевірив.

За приписами ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Для обґрунтованого висновку про те, що позивач придбав у власність саме той об'єкт цивільних прав, який передавався в оренду відповідачу, необхідно індивіалізувати предмет договору купівлі-продажу та співставити індивідуальні ознаки морського контейнера та магазину-кафетерію.

У договорі купівлі-продажу 20-тонного металевого контейнера не вказано точного місцезнаходження цього об'єкта, зокрема за яким поштовим номером по АДРЕСА_1 він знаходиться; його площа, конструктивні елементи, функціональне призначення, наявність віконних отворів, дверних прорізів тощо.

Предметом договору оренди НОМЕР_1 від 01 липня 2011 року є торговельний магазин з кафетерієм по АДРЕСА_2 площею 31 кв. м.(а.с.29).

Протоколом огляду місця знаходження магазину, який проведено судом першої інстанції 11 грудня 2013 року (а. с. 82-85), встановлено, що магазин-кафетерій розташований на розі АДРЕСА_1, над входом знаходиться вивіска «ІНФОРМАЦІЯ_1». Споруда має вигляд металевого вагончика або контейнера на фундаменті, із заднього боку обкладена цеглою, має два вікна із металевими решітками й ставнями та двері. Літній майданчик огороджений, накритий дахом магазину.

Апеляційний суд не встановив, які об'єкти основних засобів перебували на балансі ДП «Болградський м'ясокомбінат», зокрема, чи є магазин-кафетерій та металевий контейнер однією і тією самою одиницею бухгалтерському обліку, чи окремими об'єктами основних засобів та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Враховуючи викладене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 2 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко