Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно виконавчого листа, виданого Димитровським міським судом Донецької області 28 жовтня 1998 року з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). ОСОБА_4 до 25 жовтня 2013 року працював на шахтоуправлінні «Покровське», мав заробітну плату, з якої проводились відрахування аліментів. Після звільнення відповідача, позивач звернулась до державного виконавця з клопотанням про встановлення інших видів доходів ОСОБА_4 В результаті відповідних запитів державного виконавця з'ясувалось, що відповідач з 01 січня 2013 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах в управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області, про яку він не повідомив державного виконавця, і з якої, всупереч закону, утримання аліментів не проводилось. Враховуючи викладене, у відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів, загальний розмір якої станом на 01 березня 2014 року згідно довідки-розрахунку державного виконавця становить 25 217,95 грн. Загальний розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів станом на 01 квітня 2014 року складає 59 104,35 грн. Оскільки на утриманні ОСОБА_4 знаходяться ще двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, позивач вважає за необхідне зменшити розмір пені та просить стягнути пеню у розмірі 30 000 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку, що ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» чи іншими правовими нормами на боржника безпосередньо не покладено обов'язок повідомляти держаного виконавця про виникнення в нього іншого джерела доходу (в даному випадку - пенсії).

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Установлено, що сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до дублікату виконавчого листа від 28 жовтня 1998 року, виданого Димитровським міським судом Донецької області 11 лютого 2014 року, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 20 жовтня 1998 року до повноліття.

30 серпня 2008 року ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу у дружини - ОСОБА_3.

Згідно довідки ВДВС Димитровського МУЮ від 14 березня 2014 року та матеріалів виконавчого провадження, на виконанні у зазначеному відділі ДВС знаходиться виконавчий лист від 28 жовтня 1998 року, виданий Димитровським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини.

12 лютого 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлені сторонам по справі.

20 лютого 2014 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника та направлено на виконання до УПФУ м. Димитров Донецької області.

Як вбачається з довідки-розрахунку ВДВС Димитровського МУЮ ОСОБА_4 станом на 01 березня 2014 року має заборгованість по аліментам за період з січня 2013 року по лютий 2014 року в розмірі 25 217,95 грн.

ОСОБА_4 на даний час перебуває в шлюбі з ОСОБА_9, вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням.

Згідно інформації управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області ОСОБА_4 отримує пенсію за віком на пільгових умовах, призначену відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 31 січня 2013 року.

Згідно довідки-розрахунку ВДВС Димитровського МУЮ від 28 травня 2014 року ОСОБА_4 станом на 01 червня 2014 року має заборгованість по аліментам за період з січня 2013 року по лютий 2014 року в розмірі 18 259,44 грн.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину.

Згідно із ч. 1 ст. 187 СК Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Згідно з пп. 14 п. 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам першої групи на догляд за ними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що на боржника не покладено обов'язок повідомляти держаного виконавця про виникнення в нього іншого джерела доходу, в даному випадку - пенсії, а відповідно сплачувати з неї аліменти.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність).

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на суд апеляційної інстанції покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, у порушення зазначених вище вимог цивільно-процесуального законодавства, не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги, не встановив підстав несплати аліментів за виконавчим листом і постановив ухвалу з такими порушеннями норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

В зв'язку із зазначеним, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська