Справа № 752/3836/15-ц
Провадження № 2/752/2936/15
РІШЕННЯ

Іменем України

21.09.2015 року Голосіївський суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна , -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна . В обгрунтування вимог вказує, що 12.06.2014 року між сторонами по справі було укладено шлюб . 12.06.2014 року батьками як однієї із сторін так і з іншої було в якості весільного подарунку подаровано по 5000,00 дол.США. Вказані кошти були задишені у матері відповідача по справі і за час перебування сторін у шлюбі , сторонами не витрачалися . Шлюб між сторонами розірвано .

В судовому засіданні позивач просить визнати спільною сумісною власністю як самого позивача ОСОБА_1 так і відповідачки ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10000,00 дол.США ,що згідно курсу НБУ становить 277 631,20 грн. ; виділити на праві власності позивачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн., що згідно курсу НБУ становить 138 815,60 грн. ; виділити на праві власності відповідачці грошові кошти в розмірі 5000,00 грн.,що згідно курсу НБУ складає 138 815,60 грн. та просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 000,00 дол. США ,що згідно курсу НБУ складає 138 815,60 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2. посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність .

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи , судом встановлено наступне.

12 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб,що стверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4 ) про що було складено актовий запис № 260 (а.с.4) .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.06.2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.40-41) .

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " , не належать до спільної сумісної власності майно одного з подружжя ,набуте особою до шлюбу ; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу ,але за кошти,які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування , в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти,одержані як відшкодування за втрату ( пошкодження ) речі,що належали особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми,одержані за обов"язковим або добровільним особистим страхуванням,якщо страхові внски сплачувалися за рахунок коштів ,що були особистою власністю кожного з них.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено , що сторона відповідача заперечує факт дарування будь-яких грошей з боку батьків як самого позивача так і відповідача , і вважає,що ця обставина не відповідає дійсності .

Суд не може прийняти як доказ дарування грошових коштів на весілля ОСОБА_1, покази його батьків . Оскільки у відповідності до вимог ст.218 ч.1 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами ,засобами аудіо-,відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків .

Зважаючи на викладене, позивачем у справі не виконано вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які він послався, як на підставу своїх вимог.

Таким чином, у суду відсутні підстави для висновку щодо обґрунтованості заявлених ОСОБА_1позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Отже, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України,-

Вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна- залишити без задоволення .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Суддя :