Єдиний унікальний номер 226/3044/14-ц Номер провадження 22-ц/775/83/2015
Єдиний унікальний номер 226/3044/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/83/2015
Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції - Перекупка І.Г.
Доповідач - Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючої: Корчистої О.І.

суддів: Осипчук О.В., Дундар І.О.

при секретарі: Бондарчуку І.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 06 травня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитною карткою в розмірі 26 724,85 гривень, обґрунтовуючи позов неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язання за договором про користування кредитною карткою.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 06 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною карткою, відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції незаконне, необґрунтоване, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено та не надано належну оцінку умовам кредитного договору в частині обов'язків відповідача нести відповідальність за всі операції по кредитній карті, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту звернення власника карти в банк та блокування карти і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в стоп-лист платіжною системою. Крім цього, на думку апелянта, наявність порушеної кримінальної справи з приводу несанкціонованого використання кредитної картки відповідача, не звільняє його від відповідальності за порушення зобов'язань за договором, який є дійсним та підлягає виконанню. Також вказує, що поза увагою суд залишилось те, що відповідачем не надано доказів того, що ним було своєчасно повідомлено банк про втрату/крадіжку платіжної карти чи ПІНу, інформації щодо незаконного використання картки. В судовому засіданні не було доведено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа, тому рішення суду ґрунтується на припущеннях. Крім цього, в порушення ст. 137 ЦПК України, судом першої інстанції не було витребувано додаткові документи для вирішення справи по суті, у зв'язку з чим у суду не було достатньо доказів на підтвердження заперечень відповідача, а рішення суду ґрунтується на припущеннях.

В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, апеляційну скаргу просив задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 13 травня 2013 року ОСОБА_1 отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» у користування картку GOLD НОМЕР_1.

Також, судом встановлено, що 27 липня 2013 року з картки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 здійснено шість спроб несанкціонованих транзакцій у вигляді переводу грошових коштів на загальну суму 14 759,18 гривень. На вказану суму було нарахована комісія, яка складає 429,18 гривень. Загальна сума несанкціонованих транзакцій склала 15 188,36 гривень.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що 26 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про блокування картки НОМЕР_1 за телефоном гарячої лінії «Приватбанку» , а 29 липня 2013 року звернувся до Димитровського відділення банку із питанням про перевипуск кредитної картки, де було з'ясовано, що 27 липня 2013 року грошові кошти з неї було списано. Того ж дня, 29 липня 2013 року, ОСОБА_1 було подано відповідну заяву до банку та до правоохоронних органів про незаконне заволодіння грошовими коштами, що перебували на його картковому рахунку.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що за заявою ОСОБА_1 про незаконне заволодіння грошовими коштами від 29 липня 2013 року було відкрито кримінальне провадження, а 30 липня 2013 року відомості про відкриття кримінального провадження №0001200 було внесено до ЄРДР.

Також, судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не отримував списані 27 липня 2013 року з його кредитної картки грошові кошти.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги банку про стягнення заборгованості є необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження порушення ОСОБА_1 умов договору щодо користування кредитною карткою, а списання грошових коштів з картки відбулося не з вини відповідача.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи і вимогам діючого цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Пунктом 1.1.2.19 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256 ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі за текстом Умов) передбачено, що Клієнт Банку зобов'язаний негайно повідомляти Банк шляхом дзвінку до Колцентру інформацію, що стала відома Клієнту про втрату/крадіжку карти,…несанкціонованих транзакціях за його рахунками.

Як убачається з матеріалів справи 26 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про блокування картки НОМЕР_1 за телефоном гарячої лінії «Приватбанку».

Згідно до п. 1.1.2.22.1 Умов Клієнт має право доручити Банку заблокувати кошти, що знаходяться на відповідному картковому рахунку, звернувшись до Банку особисто або за телефоном, а також, розблокувати кошти на картці при зверненні до Банку.

Як убачається зі змісту заяви ОСОБА_1 (а.с. 81-82) останній 26 липня 2013 року виконав вимоги по блокуванню кредитної картки.

Із заявою про розблокування кредитної карти до установи Банку ОСОБА_1 не звертався.

Такі відомості не заперечувались сторонами в судовому засіданні суду першої інстанції.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було надано належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, а також, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи є неспроможними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Крім цього, спростовуються доводи апеляційної скарги в частині того, що в судовому засіданні не було доведено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа, оскільки зі змісту наявної в матеріалах справи копії висновків служби безпеки позивача від 19 серпня 2013 року вбачається, що при проведенні службового розслідування було встановлено, що особа, яка здійснила зняття грошових коштів має візуальну схожість із ОСОБА_3 (а.с. 125-126).

Також неспроможними є доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції не витребував додаткові документи для вирішення справи по суті, оскільки в порядку ст. 137 ЦПК України витребування доказів по справі здійснюється судом за клопотанням сторін.

Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, Апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Корчиста О.І.

Судді Осипчук ОВ.

Дундар І.О.