АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1705/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення неустойки по аліментних зобов'язаннях , -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення неустойки по аліментних зобов'язаннях.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 15.07.1989 року по 05.12.1995 року. Від спільного проживання у них народилося троє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3.

02 червня 1997 року Соснівським районним судом м. Черкаси прийнято рішення по справі № АЕ-155-97, яким вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 20.05.1997 року до досягнення дитиною повноліття.

16 лютого 2011 року Соснівським районним судом м. Черкаси прийнято рішення по справі 2-173/11, яким вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі1/3 частини всіх видів заробітку на утримання доньки ОСОБА_8, 1991 р. н., та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, починаючи з 10.08.2009 року і до закінчення навчання, але не більше як до 23 років.

Зазначала, що з 01.09.2012 року по 31.05.2014 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом АЕ-155 від 16.02.2010 року в розмірі 21 081,52 грн. та за виконавчим листом № 2-173 від 04.04.2011 року у розмірі 30553,36 грн., що підтверджується довідками Соснівського відділу ДВС Черкаського МУЮ.

Заборгованість по аліментах за виконавчим листом АЕ155 від 16.02.2010 року за період з 01.09.2012 р. по 31.05.2014 р. з урахуванням неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення становить 30132,64 грн. та за виконавчим листом 2-173 від 04.04.2011 р. за період з 01.09.2012 р. по 31.05.2014 р. становить 81 164,10 грн.

Враховуючи викладені обставини, посилаючись на положення статей 194, 196 СК України, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей у сумі 111 296,74 грн. за період з 01.09.2012 р. по 31.05.2014 р.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_8, сина ОСОБА_7, сина ОСОБА_9, встановлених за рішенням суду, за період з 01.09.2012 р. по 31.05.2014 р. в сумі 35 000,00 (тридцять п`ять тисяч) гривень. 00 коп. , стягнуто з ОСОБА_7 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 350,00 грн. ( триста п'ятдесят гривень 00 коп.).

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги на дане рішення.

ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неповному з'ясуванні обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягають до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з наступних підстав.

Так, розглядаючи спірні правовідносини між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги позивачки про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заборгованість зі сплати аліментів допущена з вини відповідача і він зобов'язаний сплатити неустойку (пеню).

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та відповідає обставинам справи.

Проте, колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції щодо нарахування розміру пені, оскільки вони суперечать вимогам закону та встановленим обставинам справи.

Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Суму неустойки слід обраховувати, виходячи з того, що розмір неустойки за кожен місяць прострочення становитиме 30% суми несплачених аліментів за місяць, який має 30 днів, або 31% за місяць який має 31 день.

При цьому, сума боргу за попередній місяць не додається до заборгованості на наступний місяць, а отже неустойка має нараховуватися за кожен місяць окремо від визначеного розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі №6-81цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначена правова позиція Верховного Суду України згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 02 червня 1997 року Соснівським районним судом м. Черкаси прийнято рішення по справі № АЕ-155-97, яким вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 щомісячно, починаючи з 20.05.1997 року до досягнення дитиною повноліття, виконавчий лист видано 16. 02. 2010 року ( а. с. 6).

16 лютого 2011 року Соснівським районним судом м. Черкаси прийнято рішення по справі 2-173/11, яким вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на утримання доньки ОСОБА_8, 1991 р. н., та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, починаючи з 10.08.2009 року і до закінчення навчання, але не більше як до 23 років, виконавчий лист видано 04. 04. 2011 року ( а. с. 5).

Судові рішення набрали законної сили та виконавчі листи по ним надіслані на примусове виконання до органу державної виконавчої служби.

Звертаючись до суду із даними вимогами, позивачка просила стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів за період із 01 вересня 2012 року по 31 травня 2014 року, надавши при цьому свій розрахунок згідно якого, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом № 2-173 від 04.04.2011 року в розмірі - 81164,10 грн., за виконавчим листом № АЕ-155 від 16.02.2010 року в розмірі 30 132,64 грн.( а. с. 7, 8).

З розрахунків заборгованості, виданих державним виконавцем Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ Петраковою В.А., вбачається, що відповідач має заборгованість по аліментам за виконавчим листом АЕ-155 від 16.02.2010 року, станом на 23.10.2014 року (день повноліття дитини) 13 508,07 грн., за виконавчим листом № 2-173 від 04.04.2011 року заборгованість станом на 06.07.2013 року (день закінчення навчання дітей) становить 21 508,80 грн., загалом заборгованість за двома виконавчими листами складає 35 016,87 гривень ( а. с. 41, 42).

Як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді, відповідач позовні вимоги не визнав, зазначивши у апеляційній скарзі, що немає постійного місця роботи, має на утриманні непрацюючу дружину, хоча документально не підтвердив даний факт.

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_7 надав свій розрахунок неустойки (пені) в сумі 5 643, 21 грн., але в задоволенні позову позивачки ОСОБА_6 просив відмовити ( а. с. 61 - 62).

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості.

При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

Аналізуючи встановлені обставини та зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_7 підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів з часу невиконання рішення суду, а саме із 01 вересня 2012 року до 31 травня 2014 року.

Зважаючи на те, що органами ДВС відповідачу не направлялись письмові попередження, але він був достовірно обізнаний з наявністю боргу по аліментах, даний борг визнає і частково сплачує аліменти, то при цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням норм ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження".

З урахуванням наведеного, відповідно до вимог ст. 196 СК України, позивачка має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, яка становить: за виконавчим листом АЕ 2-173 від 04.04.2011 року 2437,70 гривень, за виконавчим листом АЕ - 155 від 16.02.2010 року 2963,85 гривень, а всього 5401,55 гривень, шляхом розрахунку, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати.

Окрім цього, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривень.

За викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є частково обґрунтованими, рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального права в частині визначення розміру пені за несплату аліментів, а тому підлягає до скасування з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачки, відповідно до положень ст.309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, ст. 304, ст. 307, ст. 309, ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення неустойки по аліментних зобов'язаннях - скасувати та ухвалити нове рішення, яким :

- позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково ;

- стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2012 року по 31.05.2014 року в сумі 5401,55 гривень. ;

- стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 243, 60 гривень;

- в іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :