Провадження № 22-ц/779/1992/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 24 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 липня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_2 Стягнуто на його користь з Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» 5 000,00 грн. матеріальної шкоди та судові витрати. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Постановляючи рішення про стягнення 5 000,00 грн. матеріальної шкоди суд тим самим встановив вину відповідача у заподіянні йому збитків внаслідок проникнення до автомобіля під час відповідального його збереження ДП «Інформ-Ресурси» та викрадення з нього речей. Однак, при цьому не врахував, що протиправними діями останнього, а також небажанням в добровільному порядку відшкодувати завдані збитки йому спричинено моральні страждання. Через неможливість використання транспортного засобу він був позбавлений нормальних життєвих звязків, можливості продовження активного життя та нормальних стосунків з оточуючими людьми. Внаслідок цього погіршився його стан здоровя, з приводу чого він звертався за медичною допомогою та змушений був вживати медичні препарати.

З наведених підстав апелянт просив рішення в оскарженій частині скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 27 321,00 грн. моральної шкоди.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» в засідання апеляційного суду не зявився будучи належним чином повідомленим, що не перешкоджає розгляду справи в його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 30 грудня 2013 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_1, було доставлено для зберігання на спеціальний майданчик Івано-Франківської філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси».

Встановлено, що 15 березня 2014 року під час проведення експертного огляду транспортного засобу виявлено незаконне проникнення до нього та викрадення речей на загальну суму 5 000,00 грн. По даному факту СВ Івано-Франківського МВ УМВС в Івано-Франківській області 15 травня 2014 року розпочато досудове розслідування.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 липня 2015 року стягнуто з Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн. матеріальної шкоди.

В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що з вини ДП «Інформ-Ресурси» позивачу спричинено збитки на суму 5 000,00 грн., оскільки під час зберігання його тимчасово затриманого транспортного засобу на спеціальному майданчику мало місце проникнення до автомобіля та викрадення особистих речей. Натомість, відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди суд прийшов до переконання, що позивачем не обґрунтовано розмір такої шкоди, наявність та глибину страждань після вчинених дій чи бездіяльності відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він ґрунтується на нормах матеріального закону та узгоджується з матеріалами справи виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, указана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного звязку та вини заподіювача.

За змістом статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 посилався на те, що внаслідок пошкодження автомобіля з вини відповідача змушений був самостійно вишукувати додаткові кошти для його ремонту. Крім того, у звязку із неможливістю використання автомобіля був позбавлений можливості продовження активного життя, нормальних життєвих звязків та нормальних стосунків з оточуючими людьми. Внаслідок цього погіршився стан його здоровя, з приводу чого він звертався за медичною допомогою та змушений був вживати медичні препарати.

Відповідно до положень ч. 3 ст.10, ч. 2 ст.59, ст. 60 ЦПК України ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем не представлено доказів, які підтверджують факт спричинення йому моральної шкоди, глибину фізичних та душевних страждань, та не обґрунтовано розмір такої шкоди, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно не представлено таких доказів і апеляційному суду.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта та його представника щодо спричинення моральної шкоди внаслідок неможливості тривалого використання транспортного засобу з вини відповідача, оскільки автомобіль йому було передано в квітні 2014 року, а 08 жовтня 2014 року страховою компанією перераховано страхову суму в розмірі 27 666,00 грн.

Відповідно не може слугувати доказом спричинення шкоди погіршення стану здоровя, оскільки як видно із представлених позивачем письмових доказів (а.с.116,117, 119,120) вони не містять фактичних даних, на підставі яких можливо встановити наявність обставин, що обґрунтовували ці вимоги ОСОБА_2

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційні скарги не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 24 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_3