Ухвала

іменем україни

14 вересня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_3, приватне підприємство «Ю-Г» про визнання додаткових угод недійсними,

в с т а н о в и в:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати Додаткову угоду № 1 від 03 жовтня 2008 року про внесення змін до Договору кредиту № 2007/669-19/84 від 18 грудня 2007 року та Додаткову угоду № 2 від 27 листопада 2009 року до Договору кредиту № 2007/669-19/84 від 18 грудня 2007 року недійсними з моменту їх укладення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 03 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керуючись положеннями ст. ст. 202, 203, 215, ч. 2 ст. 651, 1048-1050 ЦК України, вірно виходив із того, що позивач підписуючи додаткові угоди був ознайомлений з усіма умовами і наслідками при їх підписанні та діяв добровільно. Позивач не надав суду жодних доказів того, що оспорюванні додаткові угоди укладалися під впливом обману.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_3, приватне підприємство «Ю-Г» про визнання додаткових угод недійсними.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ