Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/4498/14-ц

Провадження № 2/126/120/2015

"18" березня 2015 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

секретар Дончик О. А.,

за участю представника позивача - відповідача адвоката Плахотнюк Т.С.

представника відповідача - позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання розписки недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

У 2012 році у зв'язку з купівлею та продажем сільськогосподарської техніки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір строкової позики. Згідно з даним договором, він надав у борг відповідачці грошові кошти у сумі 10000 дол. США під щомісячні процентні нарахування 0.4% строком до жовтня місяця 2012 року, що підтверджується розпискою від 01.06.2012 року, яку ОСОБА_4 написала власноручно.

До спливу строку повернення боргу, тобто, до 01.06.2012 року та повного розрахунку за розпискою ОСОБА_4 не повернула зазначеної суми. За цей період часу остання не приймала ніяких мір щодо погашення заборгованості, на неодноразові вимоги та проханням повернути борг відповідачка не реагувала, посилаючись на різні причини. Незважаючи на те, що 24.04.2014 року ОСОБА_4 підтвердила свій борг та зобов'язалася його сплатити до жовтня місяця 2014 року, борг не повернуто, відповідач жодних пояснень з приводу цього не дає та уникає зустрічі .

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який уточнив під час судового розгляду та просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь суму боргу в розмірі 222 468грн., судовий збір в розмірі 2224 грн. 68 коп. та 2300 витрат на правову допомогу.

ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсною розписку від 01.06.2012 року щодо отримання нею коштів від ОСОБА_3 в сумі 10 тисяч доларів США та відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення коштів з неї на користь позивача за первісним позовом. Під ставами для задоволення зустрічного позову вказує те, що 01.06.2012 року до неї за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 прийшов ОСОБА_3 житель АДРЕСА_2, який шляхом обману та психологічного впливу запропонував надати йому фіктивну розписку, про те, що нібито він надав ОСОБА_4 грошові кошти у борг в сумі 10000 тисяч доларів США, з метою представлення цієї розписки для отримання ОСОБА_3 грошей у борг перед третіми особами. Боргових правовідносин на той час між сторонами взагалі не існувало, тому даний правочин не був направлений на реальне настання правових наслідків, що вказує на безгрошовість договору. Укладена угода була фіктивна.

Згідно законодавства, розписка - це документ, який підтверджує передачу і одержання грошей, матеріальних цінностей, документів тощо від установи чи приватна особи. Стягнення боргу за розпискою можливе, якщо вона правильно оформлена, а саме: Текст приватної розписки має містити такі відомості: прізвище, ім'я, по батькові (повністю) того, хто дає розписку й підтверджує отримання (за необхідності вказується назва документа, що підтверджує особу отримувача, та його вихідні дані); прізвище, ім'я, по батькові (повністю) того, кому дається розписка (за необхідності вказується назва документа, що підтверджує його особу, та його вихідні дані); конкретні дані (найменування, кількість, стан, термін тощо) матеріальних цінностей, що передаються; кількість, вартість вказуються цифрами й словами; засвідчення підпису особи, яка дає розписку, за необхідності засвідчується посадовою особою установи, де вона працює, за місцем проживання чи нотаріальною конторою; присутність двох свідків, які б засвідчували факт передачі грошових коштів.

Дані реквізити розписки важливі для того, щоб з розписки можна було побачити дійсне волевиявлення сторін, чітке зазначення хто і кому позичив, яку суму та на який строк.

Із тексту розписки від 01.06.2012 року не вбачається в кого саме ОСОБА_4 отримувала грошові кошти та відсутність повних анкетних даних позичальника. Отже, вказана розписка не дозволяє побачити дійсне волевиявлення сторін, оскільки із змісту розписки зазначено, що ОСОБА_4 ОСОБА_3 в тому, що я позичила 10 000 тисяч доларів і зобов'язуюсь повернути, (а кому саме невідомо, і що вони нібито удвох отримували грошові кошти у невідомої особи. Отже зміст розписки говорить пре фіктивність її складання. Грошові кошти у сумі 10 000 доларів США ОСОБА_4 у ОСОБА_3 взагалі не позичала і таку суму не отримувала. Крім того, як вказує ОСОБА_3 у своїй первісній позовній заяві, що у 2012 році був складений договір строкової позики з ОСОБА_4 для купівлі сільськогосподарської техніки. Але даний факт вводить суд в оману так, як документально він нічим не підтверджується оскільки її чоловік ОСОБА_6, придбав сільськогосподарську техніку набагато років раніше зазначеної дати, на яку посилається ОСОБА_3

Таким чином, розписка, була написана ОСОБА_4 під впливом обману та певним психологічним тиском. При написанні розписки її волевиявлення не було вільним і, в дійсності, у неї не було намірів позичати гроші, тобто такий правочин не був спрямований на настання певних наслідків. Тиск чинився не лише на ОСОБА_4, а також на її чоловіка ОСОБА_6

Окрім того всупереч закону ОСОБА_3, переслідуючи зловмисний намір на незаконне заволодіння майном 15.11.2014 року з домогосподарства ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1, незаконно заволодів комбайном JOHN DEERE 1188, 1995 р.в., грошовими коштами сумі 1,500 тис. грн. та іншим майном, яке належать подружжю ОСОБА_4. По даному факту слідчим відділенням Бершадського РВ УМВС України у Вінницькій області розпочато досудове слідство, а матеріали зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000859 за ознаками складу злочинів, передбачених ч.1 ст.289, ч. 1 ст.185 Кримінального Кодексу України. Слідство у справі триває.

ОСОБА_3 та його представник адвокат Плахотнюк Т.С. заявлені позовні вимоги з подальшими уточненням підтримали та просили задовольнити стягнувши на їх користь суму 10 000 доларів США по курсу станом на день розгляду справи. При цьому пояснили, що жодних удаваних мотивів при укладенні договору позики, посвідченого розпискою, не переслідувалось. Дані кошти фактично були передані позивачці для придбання комбайну, вона та її чоловік ОСОБА_6 неодноразово повідомлялись про необхідність повернення коштів, що вказано у повторній розписці, складеній у 2014 році. Враховуючи необґрунтованість зустрічного позову, просили відмовити в його задоволенні.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, так як він передбачає стягнення коштів за фіктивним правочином та просили зустрічний позов задовольнити, з підстав, викладених у ньому. ОСОБА_4 також суду пояснила, що вона з чоловіком придбали комбайн у ОСОБА_7, при цьому дізнались, що частина цього комбайну належить ОСОБА_3, з яким вони почали спільно працювати та ділити прибутки, віддаючи ОСОБА_3 більшу частину. Однак, у 2012 році він зранку приїхав до них на подвір'я вчинив сварку, кричав та тряс її чоловіка ОСОБА_6 за комір. При цьому він погрожував їхньому життю та членам їх родини. Для того, щоб припинити конфлікт вона пішла до будинку та написала розписку, про яку казав ОСОБА_3, що ніби - то вона отримала від нього у борг 10.000 доларів США. Згодом завершивши збір врожаю вона з чоловіком віддали борг в сумі 69 тисяч, щоб уладнати конфлікт, так як вони до цього тривалий час працювали разом. Але він знову погрозами змусив написати повторну розписку у 2014 році. До правоохоронних органів ні вона ні її чоловік не зверталися, так як бажали зберегти з ОСОБА_3 нормальні людські відносини.

З метою повного та всебічного розгляду справи, судом було допитано ряд свідків.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що у 2012 році він працював без оформлення трудових відносин, комбайнером у ОСОБА_6 та одного дня ремонтував комбайн на подвір'ї його домогосподарства і бачив, що до них десь в обідню пору доби приїхав ОСОБА_3 та почав казати, щоб ОСОБА_6 повернули йому борг. Після розмови ОСОБА_4 пішла до будинку і винесла звідти розписку. Сварок та бійок між ними при цьому не було. Так само він не чув погроз з боку ОСОБА_3, так як мова йшла лише про повернення боргу. В цей час на подвір'ї були присутні інші особи, які працювали з ОСОБА_9 та виконували ремонтні роботи сільгосптехніки.

ОСОБА_10 будучи допитаним в якості свідка суду показав, що точно не пам'ятає коли, десь у 2013 році він разом зі ОСОБА_11 у с. Війтівка виконував зварювальні роботи по ремонту комбайна ОСОБА_6 на подвір'ї його домогосподарства та бачив, як у світлу пору доби до ОСОБА_6 під'їхав на білому автомобілі "Жигулі" ОСОБА_3. Зайшовши на подвір'я він одразу почав розмову із подружжям ОСОБА_6 про необхідність повернення боргу, на що останні погодились та ОСОБА_4 пішла до будинку та винесла письмову розписку. ОСОБА_3 зазначив, що якщо не віддають гроші, то хоч матиме від них розписку. Будь який сварок, бійок чи погроз він не бачив та не чув, хоча весь час перебував на подвір'ї.

Свідок ОСОБА_12 зазначив, що він тривалий час працював із ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та йому було відомо про те, що сім'я ОСОБА_6 винен кошти ОСОБА_3, так як він неодноразово був свідком того, що останній звертався до ОСОБА_6 та його дружини ОСОБА_4 з проханням повернути суму боргу. Сторони деякий час працювали разом. Десь у 2014 році він особисто був присутній при тому, як ОСОБА_4 на своєму подвір'ї, куди він приїхав разом із ОСОБА_3 власноручно написала розписку про борг та передала її ОСОБА_3 будь - яких погроз чи зловживань з боку ОСОБА_3 він не бачив та не чув.

ОСОБА_13, будучи допитаним в якості свідка вказав, що він, як і ОСОБА_4 мав конфлікт із ОСОБА_3, який полягав у тому, що він позичив у нього 1000 доларів США, а згодом повернув 30000 грн., однак останній обманом, погрозами та рукоприкладством змусив його написати боргову розписку за нібито неповернуту суму, а згодом самовільно забрав із його домогосподарства сівалку. Про цьому він звертався до правоохоронних органів за захистом свого права, однак в порушені кримінальної справи було відмовлено. При те, що ОСОБА_4 написала таку ж розписку він дізнався від її чоловіка ОСОБА_6, який вказав, що борг повернув та більше ніяких коштів не позичав.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що працює в с. Війтівка з ОСОБА_6 та був присутній при тому як у 2012 році десь зранку він ремонтував трактор та почув, що на подвір'ї ОСОБА_6 свариться із ОСОБА_3, після чого ОСОБА_4 пішла до хати та винесла з будинку папір. к згодом вона пояснила це була боргова розписка. У 2014 році якогось дня ближче до обіду до ОСОБА_6 на подвір'я приїхав ОСОБА_3 з якимось чоловіком, схопив ОСОБА_6 за комір та почав трясти, а потім забрав запасні частини до комбайна і поїхав.

ОСОБА_6 суду показав, що він являється чоловіком ОСОБА_4 та у 2007 році вони почали вести спільний бізнес із ОСОБА_3, який порадив їм придбати у ОСОБА_7 комбайн. Під час покупки встановили ціну 45 тис. доларів. При цьому віддали 25, а решту 20 мали віддати після того, як відпрацюють сезон. Після завершення сезонних робіт Він з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не могли дійти згоди з приводу розподілу прибутку. При цьому ОСОБА_3 вказав, що надає 60 тисяч за які ОСОБА_4 згодом повинен буде віддати відсотки. На наступний рік він віддав 80 тисяч ОСОБА_3 та вважав що всі їх фінансові питання уладнано. Однак ОСОБА_3 згодом приїхав до нього на подвір'я та сказав, що хворіє, потребує коштів на лікування та щоб вони віддали йому гроші. На його заперечення про повернення коштів, сказав, що це не його кошти і нехай дане питання вирішує з ОСОБА_7 Щоб уникнути конфлікту його дружина ОСОБА_4 написала договору розписку, а тому після неодноразового звернення ОСОБА_3 вони частинами почали надавати йому кошти: 25, 10, 15, 14 та 15 тисяч.

Після того, як ОСОБА_4 придбали комбайн до них знову приїхав ОСОБА_3 та взяв із подвір'я запасні частини до комбайна на загальну суму десь 3 тис. доларів США, а згодом взагалі самочинно з їх подвір'я забрав комбайн.

Крім того, вказав, що дійсно його дружина ОСОБА_4 писала розписки у 2012 та 2014 роках власноручно, так як у нього поганий почерк - він їх не писав. Під час написання першої розписки на подвір'ї був присутній тракторист, а при написанні другої окрім сторін нікого не було. Другу розписку написали, бо ОСОБА_3 сказав, що за борг уже набігли відсотки і все треба повертати. Писали розписки під погрозами бійок при цьому не було. До правоохоронних органі в звернувся лише тепер, раніше не звертався.

Вислухавши пояснення сторін, інших учасників справи та дослідивши матеріали, суд встановив, що у відповідності до положень ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Матеріалами справи підтверджено, що 01.06.2012 року ОСОБА_4 власноручно написала розписку, якою підтвердила отримання від ОСОБА_3 в рахунок позики 10 000 доларів США під 0.4 відсотки в місяць та зобов'язалась повернути кошти до жовтня 2012 року. 24.04.2014 року ОСОБА_4 повторно власноручно написала розписку про те, що позичила у ОСОБА_3 кошти в сумі 10.000 доларів США під 9% та зобов'язується повернути їх до жовтня 2014 року, або раніше. Факт написання ОСОБА_4 вказаних розписок підтверджений нею особисто, іншими учасниками справи та копіями вказаних документів (а.с.6).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що оспорювана позивачем розписка не може бути визнана недійсною в порядку, передбаченому ст. 215, 216 ЦК України.

Доводи позивача про те, що у розписці не вказано реквізитів, розцінено судом лише як спосіб захисту, оскільки в дійсності законодавством України не встановлено жодних вимог до форми та змісту письмової розписки. Однак, як уже було вказано, даний документ відповідно до ст. 1047 ЦК України є підтвердженням укладення договору позики та його умов.

Крім того, частиною 1 статті 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 вказано про те, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину (частина 1 статті 233 ЦК України).

У пункті 23 Постанови від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Пленум Верховного Суду України висловив правову позицію про те, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Крім того, суд не може погодитись із доводами відповідача за первісним позовом про наявність загрози її життю чи життю її близьких в момент написання розписки так як допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_14 вказали, що всупереч показам ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не бачили на подвір'ї конфлікту 01.06.2012 року та не чули погроз з боку ОСОБА_15 При цьому, суд критично оцінює покази ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в частині того, що вони в дійсності не позичали грошей у ОСОБА_3 та він їм погрожував, так як вони будучи подружжям спільно могли обрати такі покази способом захисту та уникнення відповідальності, яка полягає в необхідності погашення боргу.

Отже, позивачем за зустрічним позовом у ході розгляду даної справи не було надано належних і допустимих доказів того, що він не отримував у борг вказаних грошових коштів, того, що вона отримувала погрози з боку ОСОБА_3, чи зазнала би інших украй негативних наслідків без складення вказаної розписки.

Із вищевикладеного вбачається, що при складенні боргової розписки від 01.06.2012 року ОСОБА_4 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі.

Наведене свідчить про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову і визнання недійсним розписки від 01.06.2012 року.

Водночас із викладеного вище вбачається наявність простроченого грошового зобов'язання ОСОБА_4 у розмірі 10 000 дол. США, що за курсом валют станом на 17.03.2015 року , згідно довідки ПАТ КБ ПРИВАТБАНК про курс НБУ, складає 222 468 грн. за борговою розпискою, що свідчить про законність і обґрунтованість вимог первісного позову, як підставу для їх задоволення.

Окрім того, суд враховує, що ОСОБА_4 у зустрічному позові просить визнати недійсною розписку від 01.06.2012 року, хоча окрім неї на підтвердження укладення договору позики на суму 10 000 дол. США надано також розписку від 24.04.2014 року дійсність якої сторонами не оспорено. При цьому ОСОБА_3 дві з вищеописаних розписки надає на підтвердження одного і того ж договору позики на суму 10.000 дол. США.

Суд також не бере до уваги покази свідка ОСОБА_13, так як вони не мають відношення до укладення договору позики між сторонами та підтверджують і не спростовують жодну з його умов.

Судом також критично розцінено посилання на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно дій ОСОБА_3, так як дані досудового розслідування не мають наперед встановленої законної сили, не стосуються договору позики, який є предметом спору.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про необхідність задоволення первісного позову в повному обсязі.

Ч.1 ст. 88 ЦПК України визначає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому, ОСОБА_3 надано квитанцію на суму 2300 грн. за оплату правової допомоги, сума якої повністю відповідає вимогам Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму судового збору, яка відповідає 1% сумі уточнених позовних вимог, тобто 2224 грн. 68 коп., а надміру сплачений судовий збір повернути ОСОБА_3 органами казначейства.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 204, 215, 230, 233, 509, 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) борг в сумі 222 468 грн. 66 коп. (двісті двадцять дві тисячі грн. 66 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2224 грн. 68 коп. (дві тисячі двісті двадцять чотири грн. 68 коп.) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2300 грн. (дві тисячі триста грн.) витрат на правову допомогу.

Зобов'язати управління Державної казначейської служби у Бершадському районі повернути ОСОБА_3 частину сплаченого судового збору згідно квитанції №18 від 01.12.2014 року, банк платника АТ "Укрсиббанк" в сумі 604, 32 грн. (шістсот чотири грн. 32 коп.)

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання розписки недійсною - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд в 10-ти денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р. В. Хмель