АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/900/15-ц Головуючий в першій
Категорія № 26 ( І ) інстанції - Чайкіна О. В.
№ 22-ц/774/1426/К/15 Доповідач - Соколан Н. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Соколан Н. О.

суддів - Бондар Я. М., Зубакової В. П.

при секретарі - Маслової К. В.

за участю: представника Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" Матвєєвої Тетяни Володимирівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПАТ «Південний ГЗК») та Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (ПАТ «АМКР»), і просив стягнути з відповідача на свою користь з ПАТ «Південний ГЗК» - 30 000 грн., та з ПАТ «АМКР» - 20 000 грн. в рахунок стягнення моральної шкоди, у зв'язку з втратою працездатності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, завданого внаслідок професійного захворювання під час роботи на підприємстві відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» на користь ОСОБА_3 в рахунок стягнення моральної шкоди 25 000 грн., а з ПАТ «АМКР»- 12 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, та на користь держави судовий збір: ПАТ «Південний ГЗК» 250 грн. та з ПАТ «АМКР»- 120 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Південний ГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Зокрема, на його думку, правові підстави для задоволення позовних вимог за рахунок відповідача відсутні, оскільки положення ст.. 237-1 КЗпП України не поширюються на спірні правовідносини, обов?язок по відшкодуванню шкоди покладено на Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області; позивачем не надано доказів на підтвердження наявності протиправних дій з боку відповідача щодо порушення законодавства з охорони праці, навпаки, при укладенні трудового договору позивач був попереджений про умови праці та можливий їх вплив на здоров'я та свідомо приймав їх; факти спричинення моральної шкоди позивачу не доведено, а розмір цієї шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював у ВАТ «Південний ГЗК» з 01.07.1987 року по 31.03.2003 року та на ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АМКР», з 05.03.2003 року по 19.08.2014 року на підземних роботах у шкідливих умовах, внаслідок чого отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 12.12.2014 року (а.с.10) йому було первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності та ІІІ група інвалідності строком до 01.12.2015 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 27.11.2014 року встановлено, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання позивача є тривалий час роботи позивача в умовах перевищення граничного рівня загальної вібрації під час роботи на підприємствах, правонаступниками яких є ПАТ «Південний ГЗК» та ПАТ «АМКР».

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Позивач переносить моральні страждання, пов'язані з професійним захворюванням, лікуванням та неможливістю вести повноцінний спосіб життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди - 12 грудня 2014 року - зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні трудового договору позивачу були роз'яснені умови праці, попереджено про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, а вина підприємства у виникненні професійного захворювання відсутня, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, і не знаходить підстав до задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: