Справа № 306/3420/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

06 липня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів Ігнатюка Б.Ю., Мацунича М.В.

при секретарі Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 15 квітня 2015 року по справі за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Свалявського районного суду від 15 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕсБанк» заборгованість за кредитним договором № KF40426 від 12 червня 2007 року в сумі 154,99 доларів США , що дорівнює по курсу НБУ станом на 23.03.2015 року 3587 грн. 99 коп., яка складається з тіла кредиту 78,01 доларів США, відсотків 24,36 доларів США, пені 52,62 доларів США.В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕсБанк» судовий збір у сумі 365 грн. 40 коп.

ОСОБА_1 оскаржив це рішення в апеляційному порядку, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Сторони в судове засідання не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд розглянув справу у їх відсутності та без фіксації судового процесу, відповідно до ст.197, ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що поданий банком позов є обґрунтованим та до задоволення підлягає сума, визначена за розрахунком станом на 23.03.2015 року.

Із таким висновком суду першої інстанції можна погодитись на підставі наступного.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в даному випадку наявне подвійне стягнення боргу за кредитним договором, а тому звернення банку до суду є безпідставне, оскільки банк вже скористався своїм правом на стягнення боргу за рахунок заставного майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» (на даний час Публічне акціонерне товариство «ВіЕсБанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № KF40426, згідно якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 19800,00 доларів США строком на 7 років, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 9,99 %. В забезпечення зазначеного кредитного договору, 12.06.2007 року між позивачем та відповідачами було укладені договори поруки, за якими відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зобовязалися перед банком відповідати за порушення зобовязань ОСОБА_2, які випливають з кредитного договору № KF40426 від 12 червня 2007 року. 26 серпня 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 12.06.2007 року щодо змін умов сплати позичальником частин кредиту.

Однак, позичальник належним чином не виконує своїх зобовязань за кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості станом на 23.03.2015 року борг ОСОБА_2 за кредитним договором KF40426 від 12.06.2007 року становить: тіло кредиту 78,01 доларів США, відсотки - 24,36 доларів США, пеня 52,62 доларів США.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених ст. 61 цього Кодексу.

Довід апелянта про подвійне стягнення за вказаним кредитним договором до уваги не приймається, оскільки ним не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження цього твердження. З матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання боржником своїх зобовязань, між банком та іншими відповідачами були укладені договори поруки, а не договір застави майна. А тому наданий апелянтом виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на рухоме майно, а саме автомобіль до уваги не приймається.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308,314 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 15 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :