У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений договір кредиту № MKSWGA00000025 у розмірі 52 500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує умови договору та станом на 22 вересня 2014 року внаслідок несвоєчасної оплати коштів виникла заборгованість в розмірі 145 463 доларів США 79 центів, позивач просив суд задовольнити позов.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08 червня 2015 року скасовано рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року.

Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 145 463 грн 79 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Судами встановлено, що згідно кредитного договору №MKSWGA00000025 від 05 липня 2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_6 кредитні кошти в розмірі 52 500 доларів США на термін до 04 липня 2010 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 22 вересня 2014 року заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором складає суму в розмірі 145 463 доларів США 79 центів.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_6 про застосування строку позовної давності до вимог банку про стягнення кредитної заборгованості, яка обґрунтована тим, що відповідно до п. 1.1 та п. 2.2.4 кредитного договору погашення кредиту мало бути здійснено до 04 липня 2010 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір між сторонами було укладено на строк до 04 липня 2010 року, а тому при зверненні до суду із даним позовом у листопаді 2014 року банк пропустив передбачений законодавством строк позовної давності для звернення до суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до п. 5.1 кредитного договору цей договір діє з моменту його укладення і до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, а тому з відповідача на користь банку підлягає стягненню суми кредитної заборгованості у розмірі 145 463 грн 79 коп.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Оскаржене рішення не відповідає вимогам, що встановлені до змісту мотивувальної частини рішення апеляційного суду, що закріплені у пункті 3 статті 316 ЦПК України.

Так, у мотивувальній частині рішення суду апеляційної інстанції мають зазначатися мотиви зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та не оспорені обставин, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносин; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Також, у цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті справи, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Крім того, відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції також не відповідає.

У порушення статей 213, 303, 316 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повно та всебічно обставини справи не з'ясував, фактичних обставин справи не встановив та не дав оцінку всім доводам сторін у справі, а обмежився лише висновком про те, що укладений між сторонами кредитний договір діє з моменту його укладення і до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. При цьому, суд не навів жодних обґрунтувань, які б спростовували доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення передчасних висновків у справі та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування оскарженого судового рішення із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик