Справа № 350/1793/14-ц
Провадження № 22-ц/779/766/2015
Головуючий у 1 інстанції Бейко А.М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.

секретаря Гавриляк Є.М.

з участю апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа - Суходільська сільська рада Рожнятівського району Івано-Франківської області про встановлення земельного сервітуту за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2015 року задоволено позов ОСОБА_3. Вирішено встановити постійний земельний сервітут на користь ОСОБА_3, її сім'ї та родини, щодо земельної ділянки ОСОБА_4 для проходу на його земельну ділянку попри водовідвідний канал, який на даний час забитий, для встановлення у водовідвідному каналі трубопроводу для відводу води від погреба позивачки та поточного ремонту, очистки, що буде проходити по земельній ділянці по АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема апелянти зазначають, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом односторонньо та ґрунтується тільки на поясненнях позивачки ОСОБА_3, які не підтверджені жодними належними доказами.

Також апелянти вказують, що суд невірно взяв до уваги акт земельної комісії Суходільської сільської ради від 18.10.2014 року та план-схему до нього, оскільки в порушення вимог ст.ст. 158 ч. 3, 159 ЗК України даний акт не затверджений рішенням сесії Суходільської сільської ради, а тому не має юридичної сили та не може бути належним доказом у справі.

Апелянти стверджують, що вирішуючи спір, суд не з'ясував ряд обставин, зокрема, в якому саме місці повинна проходити водостічна канава для відводу води від погреба ОСОБА_3 і чи повністю через їх земельну ділянку чи можливо земельні ділянки сусідніх землекористувачів або земельну ділянку самої ОСОБА_3 і чи є необхідність встановлення земельного сервітуту, оскільки в акті сільської ради дана обставина чітко не зазначена. Також на план-схемі не зазначено, в якому саме місці повинна проходити водостічна канава. Для вирішення зазначених питань ними заявлялося клопотання про призначення судом спеціалістів відділу містобудування та архітектури Рожнятівської РДА, однак в порушення ст. 10 ЦПК України суд безпідставно відмовив в задоволенні такого клопотання.

Крім того, апелянт ОСОБА_2 зазначає, що в порушення вимог процесуального законодавства суд розглянув справу без участі її адвоката, який приймав участь у справі згідно угоди про надання правової допомоги, однак не був присутній в судовому засіданні 18.02.2015 року з поважних причин.

З наведених підстав просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Апелянт ОСОБА_4, позивач ОСОБА_3 та представник третьої особи - Суходільської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області в засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апелянт ОСОБА_4 не повідомив суд про причину неявки.

Позивач ОСОБА_3 та представник третьої особи надіслали суду письмову заяву, в якій просили слухати справу без їх участі.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, а саме, довідки №615 від 06.11.2014 року, виданої виконкомом Суходільської сільської ради, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 (а.с. 6).

За даними довідки виконкому Суходільської сільської ради №616 від 06.11.2014 року (а.с. 7) домоволодіння по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3

Сторонами визнано, що на земельній ділянці позивача ОСОБА_3, яка перебуває у її користуванні і межує з земельною ділянкою ОСОБА_4 знаходиться погріб для зберігання картоплі, від нього прокладений канал для відводу води, щоб не затоплювало картоплю в погребі. Цей канал проходив по земельній ділянці ОСОБА_4 та існує вже на протязі 90 років. Влітку 2014 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на своїй земельній ділянці перекрили водостічний канал і у позивача в погребі збирається вода, що унеможливлює зберігати в ньому картоплю. Позивач зверталась до відповідачів з проханням відкрити канаву для проходу води, однак останні відмовили їй в цьому.

З цього приводу вона звернулась в сільську раду. Відповідно до акту земельної комісії Суходільської сільської ради від 18.10.2014 року та план-схеми до нього (а.с. 8-9) водостічний канал від погреба для зберігання картоплі ОСОБА_3 забитий її сусідкою ОСОБА_2, у погребі є вода, що унеможливлює зберігання картоплі.

На підставі наведених встановлених обставин справи та норм матеріального права, які регулюють право встановлення земельного сервітуту, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду, оскільки такий зроблений судом без повного, всебічного і об'єктивного з'ясування дійсних обставин справи, їх доведеності. Висновок суду не відповідає фактичній стороні справи і вимогам закону.

Суд, на підставі пояснень сторін та довідок сільської ради, про належність їм відповідних домоволодінь, встановив, що вони є суміжними землекористувачами, не перевіривши при цьому правоустановчі документи сторін на право користування чи право власності відповідних земельних ділянок. Апелянт надала для огляду в засіданні апеляційного суду оригінал державного акту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд, відповідно до якого ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, на якій позивач просить про встановлення земельного сервітуту. В матеріалах справи відсутні правоустановчі документи позивача на земельну ділянку по АДРЕСА_2.

Також суд, обмежившись поясненнями позивача, що вона користувалась канавою, яка відводила воду від її погребу на подвір'я відповідачів на протязі 90-ти років та даними акту Суходільської ради про те, що відповідачі забили канаву і вода збирається у погребі позивача, дійшов висновку про право позивача на встановлення земельного сервітуту. При цьому суд не дослідив обставин щодо можливості позивача в інший спосіб задовольнити потреби щодо нормального користування своєю господарською спорудою - погребом, як встановленням земельного сервітуту на частину земельної ділянки ОСОБА_4, і чи така споруда не є самочинно збудованою.

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 98, 99 Земельного кодексу України та ст.ст. 401, 402 Цивільного кодексу України.

За приписами ч. 1 та 4 ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 402 Цивільного кодексу України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови, спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Встановлюючи земельний сервітут щодо використання частини земельної ділянки ОСОБА_4, суд не звернув увагу на те, що позивачем не надано суду відповідних доказів, що до її звернення в суд вона звертались до власників суміжної земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з пропозицією укласти договір про встановлення земельного сервітуту, чи вчиняла вона конкретні дії стосовно досудового врегулювання відносин з укладення договору сервітуту, як це слідує зі змісту вищенаведених положень ст. 402 Цивільного кодексу України, також не зазначила, на яких саме умовах (платний чи безоплатний) вона бажає встановити земельний сервітут, де саме його слід встановити, у яких розмірах земельної ділянки, чи не будуть за варіантом, запропонованим позивачем, порушуватися права власника земельної ділянки, де встановлюється сервітут, чи обґрунтовані заперечення відповідачів проти встановлення земельного сервітуту або проти умов, запропонованих позивачем.

Установлений судом земельний сервітут неможливо й виконати.

У рішенні суду не зазначено, у якій саме частині земельної ділянки відповідачів слід встановити земельний сервітут, не вказано його розмір, на яких умовах він установлений.

Адже, виходячи зі схеми розташування погребу та господарських будівель ОСОБА_3 і її сусідів (а.с. 9) та пояснень апелянта позивач просить про встановлення земельного сервітуту для встановлення труби у канаву та її обслуговування в спосіб, який буде обтяжливим для відповідачів, оскільки вся вода стікатиме на присадибну ділянку останніх та у їх вбиральню, чим затоплюватиме присадибну земельну ділянку відповідачів. Більше того, щоб зайти до місця встановлення водостічної канави, земельний сервітут треба встановлювати через всю присадибну ділянку відповідачів.

Водночас, з матеріалів справи вбачається можливість задоволення потреб позивачки шляхом встановлення водостічної канави на її частину присадибної ділянки, а статтею 401 Цивільного кодексу України в ч. 1 встановлено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Однак, це питання судом не досліджувалось, тому слушними є доводи апелянта, що суд безпідставно відмовив їм в задоволенні клопотання про виклик в суд спеціалістів відділу містобудування та архітектури Рожнятівської РДА з метою вияснення можливості встановлення водостічної канави в інший спосіб, а не на присадибну земельну ділянку відповідачів.

Положеннями статей 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачем не доведено наявність обов'язкових умов для встановлення земельного сервітуту, що випливають з положень статей 401, 402 Цивільного кодексу України, статей 98, 99 Земельного кодексу України, що і є підставою для відмови в позові про встановлення постійного земельного сервітуту.

Оскільки оскаржуване рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2015 року ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що в силу п. 1 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення, то воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

По суті встановленого в апеляційній інстанції слід ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа - Суходільська сільська рада Рожнятівського району Івано-Франківської області про встановлення земельного сервітуту, відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа - Суходільська сільська рада Рожнятівського району Івано-Франківської області про встановлення земельного сервітуту відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Проскурніцький П.І.

Ясеновенко Л.В.