Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 2/40/11 Головуючий у 1 інстанції Пахоменко О.Г.
Номер провадження 22-ц/778/3286/15 Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог - Бердянська державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання недійсним заповіту, довіреності та визнання права власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2006 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог - Бердянська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання недійсним заповіту, довіреності та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

В позовній заяві зазначав, що 13.04.2006р. його батько ОСОБА_8 заповідав відповідачці ОСОБА_4 належний йому на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заповіт складений та посвідчений нотаріусом Бердянської державної міської нотаріальної контори Тищук Н.Ю.

Крім того нотаріусом посвідчена довіреність від 13.04.2006р. на ім'я ОСОБА_6на здійснення будь-яких дій відносно автомобіля ВАЗ 31053 р..НОМЕР_1.

Позивач зазначає, що ОСОБА_8 ніколи не бажав заповідати належний йому на праві приватної власності житловий будинок ОСОБА_4, а мав намір залишити його своєму сину - ОСОБА_7

На час складання та посвідчення заповіту ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 та довіреності від 13.04.2006р. на ім'я ОСОБА_6 спадкодавець мав низку тяжких захворювань, страждав на виражений астенічний синдром з адинамією та больовим синдромом на фоні церебрального атеросклерозу II стадії, дисциркуляторної енцефалопатії II стадії, ІХС, стенозуючого коронарокардіосклерозу та іншими захворюваннями, тому не розумів значення своїх дій і не міг ними керувати , волевиявлення не відповідає дійсній волі спадкодавця, довіреність та заповіт за формою не відповідають вимогам закону.

Після спливу незначного часу з моменту посвідчення заповіту і довіреності ІНФОРМАЦІЯ_1. о 23годині 10 хв. ОСОБА_8 помер.

У січні 2007 року ОСОБА_7 звернувся до суду з уточненим позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт, оформлений та посвідчений Тищук Н.Ю., нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області, зареєстрований в реєстрі за № 2-353; визнати за ним, ОСОБА_7 право спадкування та право власності на житловий будинок АДРЕСА_1; визнати недійсною довіреність від 13.04.2006р. від ОСОБА_8, видану ОСОБА_6 на право здійснення будь-яких дій відносно автомобіля марки ВАЗ - 21053, випуску 1994 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, оформлену та посвідчену тим же нотаріусом, зареєстровану в реєстрі за № 2-354 (т.2 а.с. 86).

ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_7 помер .

25.03.2009р. до суду з уточненим позовом у цій справі звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_10 - дружина та дочка первісного позивача ОСОБА_7, залучені судом по цій справі у якості його правонаступників. Просили суд визнати недійсним заповіт від 13.04.2006р. визнати за ОСОБА_3 право спадкування та право власності на цей же будинок, визнати недійсною довіреність від 13.04.2006р., видану від імені ОСОБА_8 ОСОБА_6 на право здійснення будь-яких дій відносно автомобіля марки ВАЗ - 21053, випуску 1994 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, оформленої та посвідченої тим же нотаріусом, зареєстрованої в реєстрі за № 2-354.

Ухвалою Бердянського міськрайоного суду Запорізької області від 02.08.2012р позовна заява ОСОБА_10 на підставі її заяви залишена без розгляду.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково її позовні вимоги, в частині визнання недійсним заповіту від 13.04.2006 року та довіреності від 13.04.2006 року від імені ОСОБА_8 та визнати за нею право власності на 2/3 житлового будинку АДРЕСА_1.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за таких підстав

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із позовної заяви ОСОБА_3 видно,що підставою її позовних вимог про визнання недійсними заповіту і довіреності від імені ОСОБА_8 від 13.04.2006 року і визнання за нею права власності на спадкове майно за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_11,який був сином спадкодавця ОСОБА_12 ,позивачка зазначила неспроможність спадкодавця розуміти значення своїх дій і керування ними під час їх укладення, те,що волевиявлення не відповідає дійсній волі спадкодавця, а також те,що складені нотаріусом документи за своєю формою і порядком укладення не відповідають вимогам закону.

Відмовляючи спадкоємиці первісного позивача у справі ОСОБА_7,який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. під час розгляду даної справи , - ОСОБА_3 у задоволені позову,суд першої інстанції виходив із того,що позивачка не довела ті обставини,на які посилалась як на підставу своїх вимог, а саме того,що спадкодавець ОСОБА_12 під час складення і посвідчення заповіту і довіреності перебував у такому стані,коли не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, а складені нотаріусом документи за своєю формою не відповідають вимогам закону,проте судом встановлено,що ОСОБА_8,складаючи оспорювані правочини, усвідомлено розпорядився належним йому майном,волевиявлення його було вільним , відповідало його волі, а складені нотаріусом документи відповідають вимогам закону.

Судова колегія вважає висновки суду такими,що відповідають встановленим обставинам справи і вимогам закону,виходячи із наступного.

За вимогами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до вимог ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається,що 13.04.2006р. помер батько первісного позивача у справі ОСОБА_7 - ОСОБА_8,який 13.04.2006 року заповів належний йому на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 відповідачці ОСОБА_4, і надав довіреність на ім.»я ОСОБА_6 на право здійснення будь-яких дій відносно автомобіля марки ВАЗ-21053,випуску 1994 року,р.н. НОМЕР_1.

Відповідно до висновку судової психіатричної експертизи КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради 3 410 від 11.07.2014р.(т.11 а.сю15-32) ОСОБА_8 на момент укладання заповіту та довіреності 13.04.2006р. на хронічне психічне захворювання не страждав, ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а виявляв ознаки психічного розладу у вигляді вираженого астенічного синдрому з адинамією та больовим синдромом на фоні церебрального атеросклерозу II стадії, дисциркуляторної енцефалопатії II стадії, ІХС, стенокардії напруги та спокою ф/к IV, стенозуючого коронарокардіосклерозу, частої постійної екстрасистолії, пароксизмальної фібриляції передсердь за типом змішаної тахіаритмії з наростаючою лівошлунковою недостатністю, набряку легенів, цирозу печінки із ГЦМ III стадії, шлунково-кишкові кровотечу.

Ступінь психічних розладів був таким, що істотно завдавав впливу (обмежував) на його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання заповіту та довіреності.

Судом правильно зазначено,що експертний висновок вказує лише на вплив (обмеження) здатності усвідомлювати спадкодавцем ОСОБА_8 значення своїх дій та керувати ними,але не вказує на повну втрату ОСОБА_8 здатності розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Отже, проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_12 в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення його психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Такий висновок суду з оцінки наведеного доказу узгоджується з позицією Верховного Суду України у аналогічній справі про подібні правовідносини № 6-9-цс12 і відповідної постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року , за якими підставою для визнання правочину недійсним по ст.225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатись висновок експертизи,який грунтується на припущеннях.

Разом із тим,виходячи із того,що висновок експертизи є лише одним із доказів у справі,суд у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України правильно надав йому належну оцінку у сукупності з іншими доказами.

Так, судом надано оцінки витребуваної із поліклінічного відділення КУ «Бердянська міська лікарня», КУ «Мелітопольська станція швидкої медичної допомоги» медична документація на померлого ОСОБА_12 , а також відомості з психоневрологічного диспансеру і встановлено ,що ОСОБА_8 на обліку у психіатра ніколи не перебував,психічними хворобами не страждав,розладу психіки не мав,під час погіршення стану здоров»я в квітні 2006року необхідності в консультації лікарів-психіатрів не вимагалося.

Згідно показів свідка ОСОБА_13- завідуючого хірургічним відділенням Бердянської поліклініки 12.04.2006 року оглядав хворого ОСОБА_8 надому,його стан був середньої тяжкості,проте він був адекватним,розповідав про стан свого здоров»я,від госпіталізації відмовився.

Аналогічні покази надали свідки ОСОБА_14- лікар-невропатолог Бердянської поліклініки, свідок ОСОБА_15 - дільничний лікар-терапевт.

Із показань свідків ОСОБА_16. і ОСОБА_17 вбачається,що у день приїзду нотаріуса- 13.04.2006 року- вони спілкувались з ОСОБА_8.,який розповів їм,що встиг заповісти будинок ОСОБА_4,чим був задоволений.

Із актового запису про смерть №606 від 15.04.2006р. та карти виїзду швидкої медичної допомоги №89 від 13.04.2006 року видно,що причиною смерті ОСОБА_8 є ішемічна хвороба серця.

Таким чином суд,оцінивши у сукупності зазначені та інші докази у справі,дійшов обґрунтованого висновку про те,що немає підстав вважати,що на час складання та посвідчення нотаріусом заповіту і довіреності ОСОБА_8 останній не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними і що волевиявлення не відповідало дійсній волі ОСОБА_8

Судом досліджені обставини справи щодо позовних вимог в частині невідповідності форми оспорюваних правочинів та дій нотаріуса вимогам закону і надано належної їм оцінки.

Згідно до вимог ст. 1247 ЦК України в редакції,що діяла на час виникнення спірних правовідносин, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За змістом вимог ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт,який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, або на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно - у цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Із тексту заповіту(т.7 а.с.115) вбачається,що нотаріус Тищук Н.Ю. на прохання ОСОБА_8 власноручно записала заповіт з його слів та зазначила, що заповідач прочитав заповіт вголос. На підтвердження своєї волі та прохання записати заповіт нотаріусом ОСОБА_8 підписав його.

Факт підписання заповіту особисто ОСОБА_8 позивачкою не оспорюється.

Дослідивши оспорювані правочини,суд дійшов правильного висновку про те,що вони як за формою, так і за змістом відповідають вимогам ст. ст.203,1247,1248 ЦК України і підстав для визнання їх недійсним,передбачених ст.ст.215, 1257 ЦК України немає.

Крім того згідно до вимог ст. 248 ЦК України з настанням смерті ОСОБА_8 видана ним довіреність на ім.»я ОСОБА_6 припинила свою дію.

Доводи апеляційної скарги про те,що судом надано неналежної оцінки доказам у справі, що в дійсності спадкодавець ОСОБА_8 не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними під час укладення осопрюваних правочинів, що порушені вимоги матеріального і процесуального права, є неспроможними і спростовуються як встановленим обставинами ,так і матеріалами справи,із яких вбачається не доведеність такого стану спадкодавця .

Ствердження апеляційної скарги про те,що при складання заповіту нотаріусом не були внесені дані в Державний спадковий реєстр ,не можуть бути взятими до уваги,оскільки зазначені вимоги ,які передбачені ч.4 ст.1247 ЦК України, були внесені до цієї статті Законом Верхової Ради України № 2527-VI від 21.09.2010 р., проте нотаріальні дії вчинені 13.04.2006 року.

Посилання апелянта на те,що оплата за нотаріальні послуги,реєстрація нотаріальних дій- як заповіту,так і оспорюваної довіреності здійснені з порушеннями вимог закону «Про нотаріат»,Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій не можуть бути взятими до уваги,оскільки не є передбаченою законом підставою для визнання їх недійсними і не впливають на висновки суду щодо суті спору.

Згідно до вимог ч.1ст. 11 ЦПК України суди розглядають цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Оскільки позовні вимоги про визнання права власності на обов»язкову частку у спадкуванні за заповітом не пред»явлені,то,виходячи із вимог ст.11 ЦПК України суд не розглядає це питання і не бере до уваги посилання апелянта на право ОСОБА_11. на обов»язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_8 в порядку ст.1241 ЦК України.

Судом повно і всебічно з»ясовані обставини справи,що мають доля неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені, застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

.Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 березня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: