Справа № 203/5470/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.

при секретарі - Прокопчук М.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

22 вересня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (а.с. 3-6).

Позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог, посилались на те, що між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір № DNH4KP11412716 від 29 липня 2006 року, за умовами якого, позивач надав, а відповідач отримав у кредит грошові кошти, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, у звязку з чим у нього виникла заборгованість, яку відповідач добровільно не погашає, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 у рахунок погашення заборгованості за договором № DNH4KP11412716 від 29 липня 2006 року 39 491,52 грн. та стягнути судові витрати (а.с. 3-6).

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 06 червня 2013 року по цивільній справі № 203/2942/13-ц (провадження 2/0203/1411/2013) позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості частково задоволено. Судом вирішено стягнути з останньої на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP11412716 від 29 липня 2006 року - 14 673,88 грн., з яких 1 383,64 грн. заборгованість за тілом кредиту, 11 790, 24 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 000 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання за договором, 500 грн. штрафи. Оскільки дане рішення суду набрало законної сили 17 липня 2013 року, встановлені в ньому фактичні обставини є преюдиціально встановленими та не підлягають повторному доказуванню (а.с. 7, 8).

Судом також встановлено, що 29 липня 2006 року між Пат КБ «ПриватБанк», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір № DNH4KP11412716 від 29 липня 2006 року, який складається із відповідної заяви позичальника про надання кредиту, умов та правил надання банківських послуг, а також умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). За умовами даного кредиту відповідач отримала кредит в розмірі 2 614,30 грн., зобовязавшись його повернути до 27 липня 2007 року, сплативши 2,09 % на місяць (25,08% річних), а також інші обовязкові платежі згідно умов договору, в тому числі пеню та штрафи у випадку порушення взятого на себе договірного зобовязання, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а.с. 11-20).

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладених між сторонами договорів.

Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до норми ст. 1050 ЦК України, в контексті положення ст. 1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд при розгляді справи виходить з того, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 06 червня 2013 року по цивільній справі № 203/2942/13-ц (провадження 2/0203/1411/2013) позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості частково задоволено. Судом вирішено стягнути з останньої на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP11412716 від 29 липня 2006 року -14 673,88 грн., з яких 1 383,64 грн. заборгованість за тілом кредиту, 11 790, 24 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 000 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання за договором, 500 грн. штрафи. Оскільки дане рішення суду набрало законної сили 17 липня 2013 року, встановлені в ньому фактичні обставини є преюдиціально встановленими та не підлягають повторному доказуванню (а.с. 7, 8).

При цьому, суд критично оцінює наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором від № DNH4KP11412716 від 29 липня 2006 року, станом на 19 червня 2015 року (а.с.9, 10), вважає його не допустимим доказом та таким, що не містить інформації щодо предмета доказування, оскільки в такому розрахунку детально наведено лише заборгованість до 08 лютого 2013 року, яку суд вже розглянув та висловив свою думку та позицію, щодо такої заборгованості в рішенні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2013 року, а саме позовні вимоги вирішив задовольнити частково, тобто загальний розмір заборгованості станом на 15 квітня 2015 року було зменшено. Подальша інформація щодо заборгованості не містить детального розрахунку та засоби її походження. Також, суд критично оцінює посилання позивача в позовній заяві (а.с. 4) та представника позивача у судовому засіданні, щодо розміру загальної заборгованості станом на 19 червня 2015 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, по процентам за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобовязання за договором та штрафів за період з 29 липня 2006 року по 19 червня 2015 року та встановлює її розмір у 51 808,66 грн., далі пропонує зменшити її на суму, яку вирішено стягнути вищезазначеним рішенням - 14 673,88 грн., однак, враховуючи вищезазначені обставини, це є недопустимим та необєктивним, тому суд приходить до висновку про недоведеність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 527, 610, 634, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур