АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7829/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1088/15Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І. Доповідач ап. інст. Омельченко Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М..

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю представника позивача ОСОБА_2

Представника відповідача і третьої особи ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30 січня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Октябрської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_6, треті особи - Реєстраційна служба Полтавського міського управління юстиції, ОСОБА_7,- про скасування незаконних рішень та правовстановлюючих документів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, Октябрської районної у м. Полтаві ради, виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_6 про скасування незаконних рішень та правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Посилалась на те, що згідно договору купівлі-продажу від 26.04.2005 року позивачу ОСОБА_4 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21.02.2012 року було задоволено її позовні вимоги та визнано незаконним рішення №100 від 14 березня 2006 року виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради «Про надання земельних ділянок під будівництво та встановлення гаражів». Визнано незаконними рішення виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради від 09 грудня 2008 року «Про прийом в експлуатацію гаражів» та свідоцтво про право власності на нерухоме майно - гараж АДРЕСА_3 на ім»я ОСОБА_5, видане на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради №625 від 23 грудня 2008 року «Про оформлення права власності на гараж». Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 площею 0,0021 га серії НОМЕР_1, виданий на ім»я ОСОБА_5 на підставі рішення №506 від 10 листопада 2010 року виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради. Усунуто перешкоди ОСОБА_4 в користуванні майном - сараями, які були закріплені за квартирою АДРЕСА_1 ДП «Продмашжитло», та зобов»язано знести гараж АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_8

Враховуючи, що суд при розгляді зазначеної вище цивільної справи 21 лютого 2012 року не вирішував питання про скасування рішень виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради, а також правовстановлюючі документи, позивач ОСОБА_4 просила скасувати їх, а також припинити право власності ОСОБА_5 на вищевказаний гараж та земельну ділянку і скасувати рішення про їх державну реєстрацію.

У серпні 2013 року позивач уточнив свої вимоги та остаточно просив скасувати рішення №100 від 14 березня 2006 року виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради «Про надання земельних ділянок під будівництво та встановлення гаражів», скасувати рішення виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради №591 від 09 грудня 2008 року «Про прийом в експлуатацію гаражів», а також скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно - гараж АДРЕСА_3 на ім»я ОСОБА_5, видане на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради №625 від 23 грудня 2008 року «Про оформлення права власності на гараж» і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 площею 0,0021 га серії НОМЕР_1, виданий на ім»я ОСОБА_5 на підставі рішення №506 від 10 листопада 2009 року виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу гаража № 8а та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_3, укладеного 23 грудня 2011 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Рішенням Октябрського районного суду Полтавської області від 30 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Октябрської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_6, треті особи - Реєстраційна служба Полтавського міського управління юстиції, ОСОБА_7,- про скасування незаконних рішень та правовстановлюючих документів відмовлено.

Рішення місцевого суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4

Апелянт просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції.

Згідно п.п. 1, 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Продмашжитло», ОСОБА_5, ОСОБА_7, виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, управління земельних ресурсів та земельного кадастру Полтавського міськвиконкому про визнання права власності на нежитлове приміщення, усунення перешкод у користуванні майном, визнання свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення (гараж) недійсним, визнання державного акта на земельну ділянку недійсним, визнання незаконними рішень виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради №100 від 14 березня 2006 року і №591 від 03.12.2008 року, відшкодування завданих збитків , моральної шкоди та витрат на правову допомогу задоволено частково.

Визнано незаконним рішення №100 від 14 березня 2006 року виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради «Про надання земельних ділянок під будівництво та встановлення гаражів» в частині, що стосується ОСОБА_5, а також визнано незаконним рішення виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради №591 від 09 грудня 2008 року «Про прийом в експлуатацію гаражів» в частині, що стосується ОСОБА_5

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - гараж АДРЕСА_3 на ім»я ОСОБА_5, видане на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради №625 від 23 грудня 2008 року «Про оформлення права власності на гараж», а також визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 площею 0,0021 га серії НОМЕР_2, виданий на ім»я ОСОБА_5 на підставі рішення №506 від 10 листопада 2010 року виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради.

В задоволенні позову ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення гаража,стягнення збитків, моральної шкоди відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Дочірнього підприємства «Продмашжитло», ОСОБА_7, Октябрської районної у м. Полтаві ради, Управління земельних ресурсів та земельного кадастру Полтавського міськвиконкому про визнання права власності на нежитлове приміщення відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції послався на те, що оскаржувані позивачем рішення виконавчого комітету і державний акт визнані недійсними судовим рішенням, яке набрало законної сили, і суду не надано доказів про існування перешкод у його виконанні. Відносно відмови у визнанні недійсним договору купівлі-продажу гаража, суд послався на те, що ОСОБА_4 не позбавлена права пред»явлення віндикаціійного позову відповідно до вимог ст.388 ЦК України.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду.

Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог фізичних осіб і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як видно з матеріалів справи, зокрема з позовної заяви, позивач ОСОБА_4 просила скасувати вищевказані рішення виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради, а також правовстановлюючі документи на гараж і земельну ділянку, видані на ім»я ОСОБА_5, з посиланням на те, що суд при розгляді зазначеної вище цивільної справи 21 лютого 2012 року не вирішував питання про їх скасування (т.1 а.с.2-5).

Обгрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_4 посилалась на порушення її прав як власниці квартири АДРЕСА_1, придбаної нею на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2005 року, оскільки за цією квартирою було закріплено два сараї, розташовані в одному блоці з гаражами та спорудами у дворовому просторі будинку та в договорі купівлі-продажу зазначені як комора 6 кв.м, на місці яких відповідач ОСОБА_5 побудував спірний гараж та оформив на нього право власності.

При цьому, ні позивачем ОСОБА_4, ні її представником, відповідно до вимог ст.61 ЦПК України, не надано доказів, що сараї, які були закріплені за квартирою АДРЕСА_1 належали позивачу на праві власності. Також останньою не надано доказів, що вона є користувачем земельної ділянки, на якій ОСОБА_5 було побудовано гараж.

До того ж, рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2014 року, яке є чинним на даний час, позивачу ОСОБА_4 було відмовлено у визнанні за нею права власності на два сараї, які були знесені ОСОБА_5 та на місці яких ним побудовано гараж.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_4 не є ні користувачем, ні власником земельної ділянки і не довела суду, що була власником сараїв, на місці яких зведено спірний гараж.

Як роз»яснив Конституційний Суд України 02 березня 2004 року у справі №4-рп/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_9 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки , горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків.

Зважаючи на те, що будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним, то сараї знаходились у спільній сумісній власності громадян, які в ньому проживають, а не одноособово у позивача.

Інші співвласники будинку не уповноважували ОСОБА_4 на звернення до суду з вимогою про скасування рішень виконавчого комітету та правовстановлюючих документів, виданих на ім»я відповідача ОСОБА_5 відносно спірного гаража.

До того ж, згідно договору купівлі-продажу від 23.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвою Н.П., ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_6 гараж АДРЕСА_3, розташований на земельній ділянці площею 0,0021 га. Право власності на вказаний гараж 12 січня 2012 року зареєстровано за ОСОБА_6 у встановленому законодавством порядку (т.1 а.с.267 на звор.).

Тому відсутні підстави для скасування свідоцтва про право власності на вищевказаний гараж, оформлене на ім»я ОСОБА_5, яке було видано згідно рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради №625 від 23 грудня 2008 року «Про оформлення права власності на гараж», а також державного акта на землю, оскільки відповідач ОСОБА_5 з 12.01.20012 року не є власником зазначеного нерухомого майна.

Оскільки місцевий суд неповно з"ясував зазначені вище обставини справи, то рішення суду в частині відмови позивачу ОСОБА_4 у задоволенні її вимог про скасування рішень виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради та правовстановлюючих документів, виданих на ім»я ОСОБА_5, слід змінити щодо підстав для відмови у позові.

Також рішення суду слід змінити відносно підстав для відмови позивачу у задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаража № 8а та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, укладеного 23.12.2011 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, виходячи з наступного.

Згідно ст.388 ЦК України, на яку послався місцевий суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Разом з цим, суд першої інстанції не звернув увагу, що ОСОБА_4 не була власником відчуженого за договором купівлі-продажу гаража і земельної ділянки, тому не має права на пред»явлення віндикаційного позову.

Частина 1 статті 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статей 655, 657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, за змістом ст. 11 ЦПК України особа вільно, на власний розсуд, обирає способи участі у справі.

При цьому, згідно зі ст. 119 ЦПК України, суд не може змінити підстави позову без згоди позивача та обставини, якими останній обґрунтовує вимоги.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_4 посилалась на те, що договір купівлі-продажу гаража слід визнати недійсним, виходячи з того, що він є самочинним будівництвом, тому не міг бути відчужений ОСОБА_5

Відповідно до вимог ст.ст. 215 і 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як видно з матеріалів справи, даний гараж будувався відповідачем ОСОБА_5 з дозволу виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради. На момент укладення 23.12.2011 року між відповідачами договору купівлі - продажу, рішення виконавчого комітету та правовстановлюючі документи на дане нерухоме майно були чинними.

Оскільки ОСОБА_4 не була ні власником спірного гаража, ні земельної ділянки і не є стороною даної угоди та не надала суду належних і допустимих доказів про порушення будь-яких її прав чи законних інтересів, тому її вимоги не підлягають задоволенню.

Отже, місцевий суд вірно визначився з тим, що позовні вимоги ОСОБА_4 є безпідставними. Разом з тим, вказані судом підстави для відмови у позові є помилковими.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про зміну підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду - зміненню.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.п.1, 3, 4, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 січня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Октябрської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_6, треті особи - Реєстраційна служба Полтавського міського управління юстиції, ОСОБА_7,- про скасування незаконних рішень та правовстановлюючих документів відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно: