АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9654/2015 Головуючий у І інстанції - Гаврилова О.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фінексбанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_2, про визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фінексбанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним кредитного договору та іпотечного договору,

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство „Фінексбанк" звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просило звернути стягнення на предмет іпотеки , визнавши за ПАТ „Фінексбанк" право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2, звертаючись із зустрічною позовною заявою до суду, просив визнати недійсним Кредитний договір № К/041-0000 від 05.04.2007 року, укладений між ним та ПАТ „Фінексбанк", а також просив визнати недійсним іпотечний договір від 14.02.2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 969, укладений між ПАТ „Фінексбанк" та ОСОБА_5, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.04.2007 року між ним та ПАТ „Фінексбанк" було укладено Кредитний договір № К/041-0000 про надання в позику грошових коштів в сумі 50 000,00 доларів США зі строком повернення до 04.04.2012 року. Згодом до вищезазначеного Кредитного договору були внесені зміни шляхом укладення між сторонами додаткових угод № 1 від 09.10.2007 року, № 2 від 27.11.2007 року, № 3 від 14.02.2008 року, якими позивачу було відкрито мультивалютну відновлювальну лінію з лімітом до 330 000,00 доларів США та встановлено новий строк погашення заборгованості до 04.04.2017 року. З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за Кредитним договором № К/041-0000, між ПАТ „Фінексбанк" та ОСОБА_5, на час укладення Договору - дружиною позивача, було укладено Іпотечний договір від 14.02.2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 969, відповідно до якого ОСОБА_5 передала ПАТ „Фінексбанк" в іпотеку трикімнатну квартируАДРЕСА_1, яка була придбана ОСОБА_2 та ОСОБА_5 під час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя. Оспорюваний Кредитний договір № К/041-0000 від 05.04.2007 року є таким, що не відповідає вимогам законодавства, діючого на час укладення Договору, тому має бути визнаний недійсним у судовому порядку, оскільки зобов'язання в оспорюваному кредитному договорі виражені в іноземній валюті та не містять посилання на розмір зобов'язання в національній валюті України - гривні, крім того, використання іноземної валюти, як засобу платежу, можливе лише при дотриманні законодавства щодо одержання кредитором відповідної індивідуальної ліцензії, яку сторони не мали під час укладення Кредитного договору № К/041-0000 від 05.04.2007 року, та зважаючи на той факт, що Іпотечний договір від 14.02.2008 року за своєю правовою природою є похідним зобов'язанням, спрямованим на забезпечення основного зобов'язання виконання оспорюваного Кредитного договору, тому позивач просив суд визнати недійсним зазначений Іпотечний договір, укладений між ПАТ „Фінексбанк" та ОСОБА_5 (а.с. 165-170)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.05.2015 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства „Фінексбанк" до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності на нерухоме майно - залишено без розгляду. (а.с. 241)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Повідомлену позивачем ОСОБА_2 причину неявки в судове засідання - відрядження - колегія суддів не може розцінювати як поважну, оскільки вона не підтверджена будь-якими доказами . Представник апелянта належним чином повідомлений, причину неявки не повідомив.

На підставі ст.. 305 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з'явилися, так як вони повідомлені про час та місце розгляду справи, їх явка до суду апеляційної інстанції не є обов'язковою.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством „Фінексбанк" та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № К/041-0000, відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого Банк надає позичальнику кредит в сумі 50000,00 доларів США на строк з 05.04.2007 року по 04.04.2012 року, зі сплатою 14% річних із врахуванням умов п.п.8.4 цього Договору. (а.с. 7-10)

Згідно змісту додаткових угод до кредитного договору № 1 від 09.10.2007 року, № 2 від 27.11.2007 року, № 3 від 14.02.2008 року, ОСОБА_2 відкрито мультивалютну відновлювальну лінію з лімітом до 330000,00 доларів США, ліміт в розрізі валют становить 100000,00 доларів США та 1161500,00грн., на строк з 05.04.2007р. по 04.04.2017р. (включно), зі сплатою 14% річних у доларах США, 17% річних у гривні. (а.с. 11-12, 13-14, 15-18)

14.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством „Фінексбанк", правонаступником якого є ПАТ „Фінексбанк", та ОСОБА_5, яка є майновим поручителем ОСОБА_2 за Кредитним договором № К/041-0000 від 05.04.2007 року, укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А., зареєстрований в реєстрі за № 969.

Відповідно до п. 2. Іпотечного договору, у забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві спільної сумісної власності нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 57,70кв.м., загальною площею 95,90кв.м. (а.с. 20-23).

Судом встановлено, що 03.10.2005 року Відкритому акціонерному товариству „Фінексбанк", зареєстрованому Національним банком України в Державному реєстрі банків 08.10.1991 року за номером 19, видано банківську ліцензію № 180 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність" (а.с. 234, 235).

26.01.2007 року Відкритому акціонерному товариству „Фінексбанк", зареєстрованому Національним банком України 08.10.1991 року за номером 19, який має банківську ліцензію за номером 180, видану Національним банком України 03.10.2005 року, видано дозвіл № 180-3 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність", згідно з додатком до цього дозволу (а.с. 236).

Згідно додатку до дозволу № 180-3 від 26.01.2007 року наведено перелік операцій з валютними цінностями, які має право здійснювати Відкрите акціонерне товариство „Фінексбанк", серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; відкриття кореспондентських рахунків в уповноважених банках України в іноземній валюті та здійснення операцій з ними; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України (а.с. 237).

Публічне акціонерне товариство „Фінексбанк" є правонаступником усіх прав та зобов'язань Відкритого акціонерного товариства „Фінексбанк", реорганізованого шляхом перетворення в публічне акціонерне товариство в результаті зміни його найменування та приведення його Статуту у відповідність до вимог Закону України „Про акціонерні товариства" згідно рішення чергових Загальних зборів акціонерів від 23.04.2010 року (протокол № 47) (а.с. 210-233).

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України.

Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що договори кредиту та іпотеки, укладені між сторонами по справі, відповідають вимогам ст..ст. 203, 215 ЦПК України.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р.. правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі статтею 227 ЦК є оспорюваним і може бути визнаний судом недійсним.

Згідно Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 12.04.2012 року № 180-2, ПАТ „Фінексбанк" надано право здійснення валютних операцій згідно з Додатком до даної Ліцензії, а саме: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівкою іноземною валютою та чеками (купівля, продаж, обмін, прийняття на інкасо), що здійснюються в касах і пунктах обміну іноземної валюти банків; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; відкриття кореспондентських рахунків в уповноважених банках України іноземній валюті та здійснення операцій з ними; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; торгівля іноземною валютою на валютному ринку України (за винятком операцій з готівковою іноземною валютою та чеками (купівля, продаж, обмін), що здійснюється в касах і пунктах обміну іноземної валюти банків і агентів); валютні операції на валютному ринку України, які належать до фінансових послуг згідно зі статтею 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та не зазначені в абзацах другому - сімнадцятому розділу другого Положення про порядок надання банкам і філіям іноземних банків генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.08.2011 № 281(а.с. 238, 239).

Таким чином судом першої інстанції встановлено, що банк мав право на кредитування фізичних осіб в іноземній валюті, оскільки мав генеральну ліцензію.

Пунктами 10, 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що згідно згідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення цих операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до оформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 II Закону України від 15 лютого 201 1 року N 3024-V1 „Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті .

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на викорикористання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Така ж позиція, викладена в Постанові Верховного Суду України від 21.03.2011 року № 6-7цс11, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету К МУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов'язані з іноземною валютою.

Посилання апелянта на ту обставину, що валюта не може використовуватися як засіб платежу, оскільки це є порушенням законодавства, а він повинен був сплачувати тіло кредиту та проценти за користування кредитом у валюті, що є порушенням закону, не може бути прийнято до уваги, оскільки це твердження спростовується вищевикладеними доводами.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання апелянта на Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки в своїх позовних вимогах позивач не посилався на зазначений закон, а суд першої інстанції не вирішував даний спір відповідно до цього Закону.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :