Справа № 363/3152/14-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С.І.
Провадження № 22-ц/780/1859/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко
Категорія 38 07.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

7 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області про визнання договору довічного утримання розірваним та визнання права на спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно заповіту від 9 липня 2012 року вона є спадкоємцем всього майна після смерті ОСОБА_3 13 серпня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, за умовами якого відповідач зобов'язувався забезпечувати ОСОБА_3 утриманням довічно, а у разі втрати здоров'я - довічним доглядом, взамін чого остання передає йому у власність житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Позивач вказала, що відповідач не виконував належним чином умови договору, і в основному вона та її діти здійснювали догляд за ОСОБА_3 Тому просила суд визнати розірваним договір довічного утримання від 13 серпня 2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, та визнати за нею право на спадкування майна за заповітом від 9 липня 2012 року після смерті ОСОБА_3

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що суд першої інстанції не дослідив та не надав належної правової оцінки доказам, які були пред'являлися відповідачем. Вважає, що цивільна справа позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання має вагоме значення для розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимагати розірвання договору може сторона за договором. Позивач не є стороною спірного договору, а договір довічного утримання було укладено між ОСОБА_3 й відповідачем в установленому законом порядку і до смерті відчужувача в судовому порядку його розірвано не було.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 серпня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, за умовами якого відповідач зобов'язувався забезпечувати ОСОБА_3 утриманням довічно, а у разі втрати здоров'я також довічним доглядом, взамін чого остання передає йому у власність належний їй житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

9 липня 2012 року ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все майно, що буде належати їй на день смерті заповідала ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

За правилом ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Поруч з цим, істотним порушенням стороною договору є коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За змістом ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договір довічного утримання припинився зі смертю відчужувача, а ст. 755 ЦК України не передбачено можливість розірвання договору за позовом особи, яка не є стороною договору, з врахуванням того, що відчужувач за життя вимоги про розірвання договору не пред'явила.

Разом з тим, судова колегія враховує, що позивач за дорученням ОСОБА_3 у 2013 році зверталася до суду з позовом до відповідача пророзірвання договору довічного утримання, однак вказаний спір не вирішений по суті, провадження у справі було закрито у зв'язку відмовою позивача від позову.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки відповідач став власником житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, переданих йому за договором довічного утримання (догляду) відповідно ст. 334 ЦК України, і цей договір є правомірним та не розірваним в судовому порядку, то вказане майно не входить до складу спадщини після смерті заповідача.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: