РІШЕННЯ

Іменем України

11.12.2015 р. м.Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі :

головуючої-судді: ОСОБА_1

при секретарі : Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Львівській області

про стягнення невиплаченої заробітної плати,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату(оплаті лікарняного листка) в сумі 26498,98 грн.. Оскільки відповідач добровільно її не сплатив, просить стягнути суму заборгованості в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 26498,98 грн..

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечив представник позивача.

Заслухавши пояснення позивач, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював на посаді начальника управління матеріального забезпечення.

04.12.2012 року ОСОБА_2 був звільнений із займаної посади під час перебування на лікуванні з 02.12.2012 року у звязку із чим позивачу не буди проведенні виплати за час перебування на лікарняному.

15.06.2015 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою та у звязку із чим наказом ГУМВС України у Львівській області від 01.07.2015 року №465о/с позивачу перенесено дату звільнення на 31.01.2013 року та повідомлено позивача листом від 07.07.2015 року за №Оп-918 та ознайомлено позивача з наказом про внесення змін до Наказу ГУМВС від 04.12.2012 року №413 о/с у частині звільнення ОСОБА_2і., начальника управління матеріального забезпечення ГУМВС, а саме: уважати звільнення з 31.01.2013 року.

Відповідно до ч.4 ст.7 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно, в робочі дні, у строки передбачені колективним договором, але не більше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Лікарняні листи непрацездатності АВН № 117633 від 03.01.2013 р. та АВИ № 735376 від 04.01.2013 р. до даного часу оплачені відповідачем не були.

Листи непрацездатності АВН № 117633 від 03.01.2013 р. та АВИ № 735376 від 04.01.2013 р. на час слухання справи в суді в установленому порядку анульовані або визнані недійсними не були. Вимог про їх скасування чи визнання недійсними заявлено не було.

Наведені фактичні обставини справи підтверджені документально і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів.

Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням і похованням» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: 1) тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві. Підлягають оплаті листки непрацездатності за весь період хвороби незалежно від перерваних під час хвороби трудових відносин у порядку і розмірах, встановлених чинним законодавством, якщо їх видано з одного і того ж захворювання і між ними немає перерви, а тому всі наступні листи, видані після первинного, є його продовженням.

Відповідно до ст. 50 вказаного Закону матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, застрахованим особам призначаються та надаються за основним місцем роботи.

Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року № 455 і зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 р. за N 1005/6196, встановлено, що документом, який посвідчує непрацездатність особи є листок непрацездатності.

Як вбачається із довідки №1953 від 23.07.2015 року позивача середній заробіток у 2012 році становить 13249, 49 грн., відповідно у відповідача утворилася перед позивачем заборгованість по заробітній платі( оплаті лікарняного листка) за два місяці грудень 2012 року січень 2013 року в сумі 26498,98 грн..

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник, або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, передбачені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, за відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних сум спір може бути вирішено судом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. ,,Про практику застосування судами законодавства про оплату праці при визначенні розміру такого відшкодування необхідно враховувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інші обставини справи.

Однак, в порушення вищевказаних вимог трудового законодавства, відповідач не виконав свого обовязку по виплаті позивачеві коштів по лікарняним листам у сумі 26498,98 грн. за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності, оскільки відповідачем не було своєчасно направлено відповідні документи до Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності для нарахування та виплати суми заборгованості по листкам непрацездатності позивачеві.

Відповідно до Порядку оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації оплата днів тимчасової непрацездатності застрахованій особі цей Порядок визначає умови та розмір оплати власником або уповноваженим ним органом перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві (далі - дні тимчасової непрацездатності), за рахунок коштів підприємства, установи, організації чи фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників. Така виплата провадиться за основним місцем роботи у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати за робочі дні (години) згідно з графіком роботи, що припадають на дні тимчасової непрацездатності. Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності.

Обчислення розміру заробітної плати для здійснення оплати днів тимчасової непрацездатності провадиться у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, роботодавець оплату перших п'яти днів тимчасової непрацездатності працівнику внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснює за рахунок коштів підприємства, установи, організації та повинен вчинити для цього певні дії, зокрема - отримати лікарняний лист від працівника; провести розрахунок суми оплати за перші п'ять днів тимчасової непрацездатності за рахунок своїх коштів та суми допомоги по тимчасовій непрацездатності; заповнити та подати до Фонду соціального страхування заяви-розрахунку про нараховані застрахованій особі суми матеріального забезпечення за їх видами; отримати фінансування від Фонду соціального страхування на спеціальний рахунок, що відкривається роботодавцем, та здійснити виплату лікарняних позивачу.

Однак, відповідачем не було направлено до Фонду соціального страхування заяви-розрахунку про нараховані застрахованій особі - позивачу суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, у звязку з чим і не було отримано відповідачем фінансування від Фонду соціального страхування на спеціальний рахунок, що відкривається роботодавцем, та не здійснено виплату лікарняних позивачу у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а саме слід стягнути із відповідача на корить позивача заборгованість по заробітній платі( оплаті лікарняного листка) за два місяці грудень 2012 року січень 2013 року в сумі 26498,98 грн..

Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави 1218 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 31, 57, 60, 88, 169, 209, 214-215, 218 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Стягнути з Головного управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 26498(пятдесят шість тисяч чотириста девяносто всім) грн. 98 коп.

Стягнути з Головного управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Львівській області в користь держави 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мартинишин М.О.