Справа № 465/5878/14 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/1219/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника відповідача ОСОБА_2 -ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2014 року про забезпечення позову ,-

В С Т А Н О В И Л А:

18 вересня 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення боргу. З посиланням на ст..ст. 541, 543, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3 247 042, 50 грн. боргу, судові витрати покласти на відповідача.

У клопотанні про забезпечення позову, долученому до позовної заяви, просив накласти арешт на майно (рухоме та нерухоме), що належить ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) та ОСОБА_5 (АДРЕСА_1/ в межах суми позову 3 247 042, 50 грн.

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2014 року, яка підшита не в хронологічному порядку, після залишення ухвалою Франківського районним судом м. Львова від 19 вересня 2014 року матеріалів позовної заяви без руху, заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) та ОСОБА_5 (АДРЕСА_1/ в межах суми позову 3 247 042, 50 грн.

Ухвалу суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 Вважає її незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовити.

Свої вимоги мотивує тим, що клопотання про забезпечення позову не містить ідентифікації майна, на яке просить накласти арешт та забезпечити позов. Суд наклав арешт на все майно відповідача, про цьому не врахував предмет позову і характер спірних правовідносин, не пересвідчився у тому, чи між сторонами виник майновий спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та наявність у позивача права на заявлений даний позов про стягнення боргу. Суд належно не перевірив обставин справи в частині наявності чи відсутності боргу перед третьою особою, яка на момент винесення оскаржуваної ухвали ще не була залучена до участі у справі.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Задовольняючи клопотання про забезпечення позову суд першої інстанції безпідставно посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може у подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду не навівши жодних мотивів та обґрунтувань таким висновкам.

Окрім того зазначає, що клопотання про забезпечення позову розглянуто з порушенням встановленого порядку вирішення питання про забезпечення позову, з недотриманням вимог процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі було відкрито 26 вересня 2014 року, а оскаржувана ухвала винесена 18 вересня 2014 року. Так, відповідно до ч.4 ст. 151 ЦПК України, за заявою заінтересованої особи, суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності. Зазначений спір до такої категорії не належить. Відтак суд першої інстанції з порушенням порядку для його вирішення розглянув клопотання про забезпечення позову до відкриття провадження у справі.

В судовому засіданні представник апелянта висловився у підтримання доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з»явились. У відповідності до вимог ЦПК України повідомлені про дату розгляду справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання судової повістки. У клопотанні від 05.06.2015 року позивач ОСОБА_4 просить розгляд справи за апеляційною скаргою відкласти по причині перебування на лікуванні, про що вважає надав належні докази, а також припинення співпраці із представниками ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з 01.05.2015 року

Судова колегія вважає, що справу можна розглянути у відсутності учасників процесу, які не з»явились. Клопотання позивача про відкладення розгляду справи вважає необґрунтованим. До клопотання в підтвердження захворювання заявника долучено ксерокопію виписки із медичної картки хворого на прізвище позивача із даними про знаходження на стаціонарі з 05.06.2015 року по даний час. Однак на копії відтиску штапму медичної установи значиться - Комунальна міська поліклініка, що виключає перебування особи на стаціонарному лікуванні у цій установі. Зазначення на звороті копії документу про звернення 05.06.2015 року певної особи із скаргами на головний біль та загальну слабкість - не дає підстав для висновку про звернення за медичною допомогою саме позивача, а отже поважну причину його неявки в судове засідання призначене на 08.06.2015 року.

Щодо мотивів клопотання про припинення стосунків представництва з переліченими у довіреності особами, то із змісту довіреності на цих осіб убачається, що така не передбачала надання позивачу правової допомоги /надання юридичних послуг/. Крім того, позивач не надав доказів відкликання довіреності, котра посвідчена нотаріально. У випадку дійсного припинення правовідносин, що випливають із довіреності, у позивача було достатньо часу з 01.05.2015 року для оформлення представництва своїх інтересів на інших осіб по довіреності.

Враховуючи вимоги ст.303-1 ЦПК України, якою визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом п»ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду, колегія суддів вважає, що розгляд справи можна продовжувати у відсутності осіб, що не з»явились, визнавши причини їх неявки не поважними.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення 3 247 042, 50 грн. боргу.

У клопотанні, долученому до позовної заяви просив вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно (рухоме та нерухоме), що належить ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) та ОСОБА_5 (АДРЕСА_1/ в межах суми позову 3 247 042, 50 грн.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

До заяви додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову, та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, така оформлена з порушенням вимог ч.4 ст. 151 ЦПК України, а саме, не оплачена судовим збором у розмірі передбаченому п.п. 13 ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», на що суд першої інстанції увагу не звернув.

Із долученого до матеріалів справи меморіального ордеру №а/761707 про сплату судового збору на суму 121 грн. 80 коп. /а.с.17/, є підстави вважати, що такий сплачений за подання клопотання про забезпечення позову після постановлення судом оскаржуваної ухвали, що є неприпустимо.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції, в порушення ч.2 ст. 151 ЦПК України, прийняв у своє провадження заяву, яка не відповідає вимогам закону і в порушення вимог ч.3 ст. 15 ЦПК України не витребував у заявника додаткові матеріали та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не звернув уваги на те, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, подану разом із позовною заявою, суд не звернув увагу на дані положення процесуального закону та вирішив питання про забезпечення позову без вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскільки як вбачається із матеріалів справ, провадження у такій відкрито лише 26 вересня 2014 року.

Відповідно до роз»ясень, що у абзаці 2-му п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній /за винятком випадку, передбаченого ч.4 сит. 151 ЦПК України, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Тобто стосується лише позовних заяв щодо порушення права інтелектуальної власності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Згідно п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася в суд з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В порушення вище зазначених вимог процесуального закону, суд першої інстанції перелічених вище норм не врахував та постановив незаконну ухвалу, котра підлягає безумовному скасуванню. Правових підстав для вирішення заяви про забезпечення позову по суті, судова колегія не вбачає, оскільки питання забезпечення позову вирішено до відкриття провадження у справі. Тому апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч. 1 ст. 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2014 року скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді