Справа № 342/1571/14-ц
Провадження № 2/342/71/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

секретаря судового засідання Петруняк Н.А.,

з участю: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представників відповідачів: Бабчук І.Р., Боднарчука В.В.,

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області, територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Городенківської районної державної адміністрації про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом про поновлення її на роботі на посаді чергової медсестри Тишківського стаціонарного відділення Городенківського територіального центру соціального обслуговування та стягнення в користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі десять тисяч гривень. В позові покликається на те, що 20.03.2001 року вона була прийнята на роботу в Тишківське стаціонарне черговою медсестрою. 03.10.2014 р. при погодженні з директором Городенківського територіального центру Боднарчуком В.В. вона звернулася до Пенсійного фонду в Городенківському районі з заявою для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", долучивши до заяви документи, які підтверджують її медичний стаж. В пенсійному фонді документи перевірили, сказали, що треба розрахуватись з роботи в зв'язку з виходом на пенсію, відкрити рахунок в банку і чекати на нарахування пенсії. Через півтори місяця її запросили в пенсійний фонд, де повідомили, що стаж медичної сестри з 2001 р. по 2014 р. їй не зараховано в зв'язку з тим, що соціальна лікарня, в якій вона працювала черговою медичною сестрою, не значиться в переліку закладів згідно Постанови Кабміну від 04.11.1993 р. № 999. В результаті непрофесійних і незаконних дій працівників Пенсійного фонду позивачка залишилася без пенсії, без роботи, з хворим чоловіком-чорнобильцем, для його лікування потрібні дорогі ліки, які сім'я не має змоги придбати. У поновленні на роботі позивачці було відмовлено; в Пенсійному фонді їй не повертали надані нею документи, посилаючись на те, що останні знаходяться в обласному Пенсійному фонді. Після звільнення з роботи позивачка та її сім'я перебували у стресовому стані без засобів на існування. Через постійні переживання в неї погіршився стан здоров'я. Позивачка вважає, що з роботи її звільнили незаконно, по вині Городенківського Пенсійного фонду, тому суд має підстави поновити на її на роботі і стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану незаконним звільненням.

В судовому засіданні позивачка та його представник підтримали позовні вимоги з наведених в позові підстав, але тільки до відповідача - управлніння Пенсійного фонду України в Городенківському районі. Суду позивачка пояснила, що вона працювала черговою медичною сестрою Тишківського стаціонарного відділення Городенківського територіального центру соціального обслуговування, а до того працювала в лікарнях в м. Івано-Франківську. В Тишківському стаціонарному відділенні разом з нею працювало п'ять медсестер. У зв'язку з сімейними обставинами, для здійснення догляду за чоловіком після операції, прийняла рішення про вихід на пільгову пенсію. В липні 2014 р. вирішила звернутись до управління Пенсійного фонду в Городенківському районі, щоб їй порахували, чи вистачає наявного в неї стажу для виходу на пенсію за вислугу років. В каб. № 106 працівник УПФ ОСОБА_5 їй рекомендувала зібрати довідки про стаж. В кінці вересня 2014 р. в УПФ району в кабінеті № 106 переглянули подані нею документи і сказали, що вона має 26 років стажу і що для того, щоб була призначена пенсія за вислугу років, їй треба звільнитись з роботи. З положеннями Постанови КМУ № 909, якою визначені заклади, установи та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, вона не була ознайомлена. 02 жовтня 2014 р. вона звернулась до відділу кадрів за місцем роботи, написала заяву про звільнення з роботи в зв'язку з виходом на пенсію. Того ж дня за власним бажанням була звільнена з роботи. 03.10.2014 р. звернулась до управління Пенсійного фонду в Городенківському районі, там заповнила бланк заяви про призначення пенсії, на звороті якого за вказівкою працівника управління Пенсійного фонду власноручно записала, що на даний час не працює, в разі виходу на роботу зобов'язалась повідомити УПФ. Також її зобов'язали відкрити рахунок в банку та подати дані про це до УПФ, що вона того ж дня й зробила. В УПФ її запевнили, що пенсія буде поступати на рахунок. 13 жовтня 2014 р. їй зателефонували з Пенсійного фонду, сказали, що слід принести довідку з Територіального центру про те, що вона не перебувала у відпустках без збереження заробітної плати. Таку довідку вона подала того ж дня і надіялась на те, що вже всі документи для призначення пенсії оформлені. 03.11.2014 р. по телефону її викликали в УПФ, вона прибула за викликом наступного дня, в каб. № 106 працівник УПФ сказала, що необхідно подати довідку з Територіального центру соціального обслуговування про те, коли вона працювала на посаді чергової медсестри територіального центру, так як робота лаборантом не дає підстав для пільгової пенсії. Звернувшись до Територіального центру, 04.11.2014 р. отримала довідку, з якої слідує, що вона працювала на посаді чергової медсестри до 02.10.2014 р.

Після отримання 15.11.2014 р. поштою з управління Пенсійного фонду письмової відмови в призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на те, що територіальні центри соціального обслуговування одиноких громадян похилого віку не передбачені в Переліку закладів, робота в яких дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, вона звернулась до управління Пенсійного фонду в районі, там працівник управління вибачилась перед нею. Також позивачка поскаржилась до начальника головного управління Пенсійного фонду в області Назарова, в задоволенні скарги їй було відмовлено. Тому 12.12.2014 р. звернулась до начальника територіального центру Боднарчука В.В., щоб поновитись на попередній роботі, однак її не поновили, так як вже була прийнята нова медсестра. Внаслідок неправомірних дій працівників пенсійного фонду вона втратила роботу, через це почались проблеми в сім'ї, вона переживала, підвищився цукор в крові, мусить вживати заспокійливі препарати.

Як представник позивачки, так і позивачка наполягають на тому, що відносно неправомірності звільнення позивачки претензій до керівництва територіального центру соціального обслуговування Городенківської районної державної адміністрації вони претензій не мають, а тільки до управління пенсійного фонду, і просять задовольнити позов.

Представник відповідача - управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області Бабчук І.Р. позов не визнала, просить відмовити в задоволенні. Суду пояснила, що ОСОБА_1 звернулась в управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області з заявою про призначення пенсії 03 жовтня 2014 року, до заяви долучила документи, які підтверджують страховий стаж та довідку про заробітну плату згідно розписки-повідомлення №1/977, в заяві зазначила, що на даний час не працює, в разі виходу на роботу зобов'язується повідомити у УПФУ. На прийнятті заяви та документів до неї ОСОБА_1 наполягала, оскільки була переконана, що має право на пенсію за вислугу років. Документи, які позивачка подавала до Пенсійного фонду їй повернуті, про що є відмітка в розписці-повідомленні № 1/977 від 03.10.2014р. Згідно наданих документів позивачка працювали на посаді медичної сестри з 01.09.1984 р. по 30.11.1984 р. в Івано-Франківській обласній лікарні, з 19.03.1985 р. по 31.12.1986 р. в Івано-Франківській міській клінічній лікарні, з 01.01.1987 р. по 07.04.1998 р. в Івано-Франківській обласній лікарні та з 20.03.2001 р. по 02.10.2014 р. на посаді медичної сестри Територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів, інвалідів та одиноких непрацездатних громадян. Періоди роботи з 01.09.1984 р. по 30.11.1984 р., 19.03.1985 р. по 31.12.1986 р. та з 01.01.1987 р. по 07.04.1998 р. їй зараховано до спецстажу, а період роботи з 20.03.2001 р. по 02.10.2014 р. враховано до загального стажу, так як Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 р. (з наступними змінами) територіальні центри соціального обслуговування одиноких громадян похилого віку не передбачено. Загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 30 років 23 дні, в тому числі 13 років 03 місяці спеціальний стаж, що є менше, ніж передбачено законодавством для призначення пенсії медичному працівнику за вислугу років. 12 листопада 2014 року управлінням Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області прийнято рішення № 4622/03 про відмову в призначенні пенсії. За скаргою ОСОБА_1 рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.12.2014 №717/М-15 було відмовлено в задоволенні скарги, враховуючи, що стаж роботи ОСОБА_1 за вислугу років становить лише 13 років З місяці при необхідних 25 роках, тому призначити пенсію ОСОБА_1 за віком відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" немає підстав. Одночасно представник пояснила, що в кабінеті № 106 управління Пенсійного фонду в районі знаходиться відділ з обслуговування та розгляду звернень громадян, начальником якого є ОСОБА_5, де приймають документи на призначення пенсій. Для зручності громадян, які звертаються з приводу пенсій, їм надається перелік, які документи необхідні для призначення пенсії. Працівник УПФ ОСОБА_5 не вповноважена приймати рішення про призначення чи відмову в призначенні пенсії. В трьохмісячний термін з дня подання заяви працівники УПФ мають право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі. В кабінеті № 105 УПФ працюють спеціалісти з контрольно-перевірочної роботи. Після проведення зустрічних перевірок рішення щодо призначення/відмови в призначенні пенсії приймає начальник управління ПФ. Повноважень заставити звільнити особу з роботи працівники Пенсійного фонду не мають. Вирішуючи питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди представник відповідача просить суд врахувати загальні підстави цивільно-правової відповідальності: наявність причиненої шкоди, протиправні дії відповідача, які призвели до її заподіяння, причинний зв'язок між цими діями та шкодою. Позивачкою не доведено вини Пенсійного фонду в заподіянні шкоди ОСОБА_1 представник просить відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача - територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Городенківської районної державної адміністрації Боднарчук В.В. позов не визнав, суду пояснив, що він з 10.08.2010 р. працює на посаді директора. Медсестра Тишківського стаціонарного відділення для постійного проживання одиноких непрацездатних Городенківського територіального центру соціального обслуговування ОСОБА_1 02.10.2014 р. звернулась до нього з заявою про звільнення її з роботи в зв'язку з виходом на пенсію. Так як вона зазначила підставу звільнення, пояснила, що неодноразово консультувалась в Пенсійному фонді з приводу пенсії за вислугу років, тому згідно наказу вона була звільнена з роботи 02.10.2014 р. із зазначенням причини звільнення - в зв'язку з виходом на пенсію. Протягом 10 днів посада медсестри була вакантна, а потім на цю посаду була прийнята по переводу з Тишківської амбулаторії ОСОБА_6 Якби ОСОБА_1 звернулась протягом перших десяти днів з моменту звільнення, вона би була прийнята на роботу, а вона звернулась після того, як посада медсестри, яку вона займала раніше, була заповнена. Їй була запропонована посада прачки, з іншим графіком роботи, не позмінним, а щоденним, від якої ОСОБА_1 відмовилась. Також представник пояснив, що ОСОБА_1 не зверталась до керівництва територіального центру з питанням, чи відноситься посада медичної сестри стаціонарного відділення, підпорядкованого територіальному центру, до тих посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Це питання постало після того, як ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії, в зв'язку з чим від територіального центру 24.11.2014 р. були звернення до департаменту соцполітики облдержадміністрації і до народного депутата України Матвієнка А.С. Одночасно представник пояснив, що Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право за вислугу років, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 р., не містить закладів і установ, які мають назву - стаціонарне відділення для постійного проживання одиноких непрацездатних громадян та інвалідів, а містить тільки назву - інтернатні заклади для інвалідів, дітей-інвалідів і перестарілих. Відмінність таких закладів в порядку фінансуванні і назві, хоча в Тишківському стаціонарному відділенні медсестри виконують таку ж роботу, як і в інтернатних закладах.

Вислухавши позивача та його представника, представників відповідачів, свідка ОСОБА_5, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного.

Ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, можуть бути: визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального захисту при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджений у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 4 листопада 1993 року (зі змінами) затверджений «Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років». П. 2 Переліку визначає, що в закладах охорони здоров'я таке право має середній медичний персонал (незалежно від найменування посад). До закладів охорони здоров'я Перелік відносить: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичні центри, медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи. П. 3 Переліку визначає, що в закладах соціального захисту, до яких відносяться «інтернатні заклади для інвалідів, медичні працівники дітей-інвалідів і престарілих», право на пенсію за вислугу років мають медичні працівники (незалежно від найменування посад).

Відповідно до ст. 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. З трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 встановлено, що за №№ 11- 13 були внесені записи про прийняття її 20.03.2001 р. на роботу в Городенківський територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів, інвалідів та одиноких непрацездатних громадян на посаду чергової медсестри Тишківського стаціонарного відділення згідно наказу № 11-к, про перейменування організації згідно наказу від 01.10.2010 р. та про її звільнення 02.10.2014 р. з роботи в зв'язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, згідно наказу № 04-02/18 від 02.10.2014 р. (а.с. 4-5).

Судом встановлено, що згідно з наказом № 11-к по територіальному центру соцобслуговування пенсіонерів від 20.03.2001 р. «Про прийняття ОСОБА_1» позивачку було прийнято черговою медсестрою в Тишківське стаціонарне відділення постійного і тимчасового проживання одиноких малозабезпечених громадян та інвалідів з посадовим окладом 0,75 ставки з 20.03.2001 р. згідно поданої заяви (а.с. 31).

З довідки № 548/01-10 від 04.11.2014 р., виданої територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Городенківської районної державної адміністрації слідує, що ОСОБА_1 згідно наказу № 11-к від 20.03.2001 р. працювала в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) за основним місцем роботи на посаді 0,75 ставки чергової медсестри Тишківського стаціонарного відділення, з 07.05.2002 р. по суміщенню додано 0,25 ставки лаборанта, з 01.04. 2004 р. згідно наказу № 37-к від 01.04.2014 р. переведена на повний оклад чергової медсестри, де працювала до 02.10.2014 р. (а.с. 47).

Положення «Про Тишківське стаціонарне відділення для постійного проживання одиноких непрацездатних громадян та інвалідів Городенківського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» затверджене наказом директора № 45 від 01.11.2013 р. (а.с. 52- 54).

Згідно наказу № 04-02/18 від 02.10.2014 р. територіального центру соціального обслуговування Городенківської районної державної адміністрації ОСОБА_1 звільнено з роботи в зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років з 02.10.2014 р. згідно ст. 38 КЗпП України на підставі її заяви від 02.10.2014 р. (а.с. 33). Копія заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що вона просила директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) звільнити її з роботи саме в зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років з 2 жовтня 2014 р. (а.с. 32).

З показань свідка ОСОБА_5, начальника відділу з обслуговування та розгляду звернень громадян УПФ в Городенківському районі, слідує, що дійсно у вересні 2014 р. до УПФ зверталась ОСОБА_1, їй був наданий перелік документів, які необхідні для призначення пенсії за вислугу років, та роз'яснено, що згідно з Законом «Про пенсійне забезпечення» право на призначення пенсії за вислугу років виникає при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію. Свідок не зобов'язувала, не примушувала позивачку, не чинила на неї тиск, щоб звільнятись з роботи. До повноважень начальника відділу з обслуговування та розгляду звернень громадян не входить обов'язок визначення стажу осіб, які звертаються до УПФ, а тільки прийом документів від них. Її вибачення перед ОСОБА_1 викликане не тим, що вона винна у відмові в призначенні пенсії, а тим, що позивачка зверталась у вищі органи влади, і чисто по-людськи, їй стало шкода людини.

Судом не встановлено, що ОСОБА_1 примушували подавати заяву про розірвання трудового договору ні посадові особи Городенківського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), ні посадові особи (працівники) управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області. В судовому засіданні не знайшов підтвердження факт звільнення позивачки без законної підстави, тому відсутні визначені ст. 235 КЗпП України підстави для поновлення її на роботі.

Положення ст. 237 КЗпП України, на яку покликається позивачка в позовній заяві, як на підставу стягнення з управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області в її користь моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, не поширюються на правовідносини, що виникли між сторонами, оскільки регулюють питання покладення на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язку покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

За статтею 237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Судом не встановлено визначених законом підстав для стягнення з управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області в користь позивачки моральної шкоди.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити за безпідставністю вимог.

На підставі ст.ст. 38,48, 221,233,235,237,237-1 КЗпП України, ст.ст. 16, 23, 1167 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11,60,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення її на роботі на посаді чергової медсестри Тишківського стаціонарного відділення Городенківського територіального центру соціального обслуговування та стягнення в користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі десять тисяч гривень відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ничик Г.І.