Справа №489/586/15-ц 09.07.2015 09.07.2015 09.07.2015
Провадження №22-ц/784/1476/15
Головуючий у першій інстанції-Губницький Д.Г.
Категорія 30 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Гордійчук С.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2015 року у цивільній справі за позовом

державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект»(далі НВКГ «Зоря»-«Машпроект») до ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної шкоди

У С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року НВКГ «Зоря-Машпроект» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

Позивач зазначав, що ОСОБА_2, працюючи водієм підприємства, у період 24-27 серпня 2011 року перебував у відрядженні у м. Києві, а після повернення подав до бухгалтерії підроблені документи на підтвердження витрат на проживання у готелі у розмірі 2016 грн. Компенсацію цих витрат ОСОБА_2 отримав в повному обсязі. За даним фактом порушено кримінальну справу, ОСОБА_2 висунуте обвинувачення за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 190 та частиною 4 статті 358 КК України. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 вересня 2014 року кримінальне провадження закрито у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Посилаючись на те, що діями ОСОБА_2, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному провадженні, підприємству заподіяно матеріальну шкоду, НВКГ «Зоря-Машпроект» просив стягнути з відповідача 2016 грн.

Відповідач ОСОБА_2, діючи через свого представника, позов не визнав, посилаючись на недоведеність його вини у скоєнні злочину з підробки фінансових документів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2015 року позов задоволено. З ОСОБА_2 на користь НВКГ «Зоря-Машпроект» стягнуто 2016 грн. матеріальної шкоди та 243,6 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення скасувати та відмовити у позові. Апелянт посилався на те, що суд не встановив обставин, які би підтверджували його вину у скоєнні злочину, вийшов за межі підстав заявленого позову та належним чином не дослідив докази фіктивності наданих підприємству фінансових документів.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників, а також випадки їх повної матеріальної відповідальності встановлені главою ІХ Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП ).

За змістом статті 130 КЗпП загальними підставами та умовами матеріальної відповідальності працівника є порушення покладених на працівника обовязків, в тому числі і обовязку щодо збереження матеріальних цінностей підприємства, наявність прямої дійсної шкоди, причинного зв'язку між порушенням та шкодою та винні дії працівника.

Відповідно до статті 134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (пункт 3).

Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди і в тих випадках, коли шкоду завдано діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у звязку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом (пункт 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29 грудня 1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам , організаціям їх працівниками»).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працює водієм автотранспортних засобів цеху № 60 ДП «НВКГ «Зоря»-«Машпроект».

Згідно наказу підприємства № 06-499 від 19 серпня 2011 року відповідача було направлено у службове відрядження до м. Києва строком на 4 дні з 24 серпня 2011 року (а.с. 10). Того ж дня ОСОБА_2 отримав аванс на витрати у відрядженні у розмірі 1500 грн. (а.с. 12).

Після повернення з відрядження ОСОБА_2 подав до бухгалтерії підприємства звіт про використання коштів, за яким добові склали 200 грн. , витрати на проживання у готелі «Адрія» -2016 грн. (а.с.10 зворот). На підтвердження витрат на проживання ОСОБА_4 надав рахунок № 4396/2011 та фіскальний чек про сплату за рахунком (а.с.11).

На підставі наданих документів ОСОБА_4 отримав додаткову компенсацію у розмірі 716 грн. (а.с. 13).

У березні 2014 року відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190, частиною 1 статті 191 та частиною 4 статті 358 КК України (а.с. 9).

Постановою слідчого СУ УМВС України в Миколаївській області від 3 липня 2014 року призначена судово-технічна експертиза документів кримінальне провадження №0000215, а.с. 74).

Експертним висновком № 1194 від 9 липня 2014 року встановлено, що відбиток прямокутного штампу ТОВ «Єврохотелсістем» у номері рахунку на імя ОСОБА_2 № 4396/2011 від 24 серпня 2011, нанесені не штампом ТОВ «Єврохолсістем», експериментальні зразки відбитків якого надані на експертизу, а іншим штампом. Зображення друкованого тексту у фіскальному чеку № 4396 від 24 серпня 2011 року оплата за номер 718 готелю «Адрія» ТОВ «Єврохотелсістем» отримані за допомогою друкувального пристрою матрично-голчастого принтера. Зображення друкованого тексту у фіскальному чеку № 4396 від 24 серпня 2011 року за номер 718 готелю «Адрія» ТОВ «Єврохотелсістем» та зображення друкованого тексту у фіскальних чеках за 24 серпня 2011, що містились у наданому рулоні касової стрічки реєстратора розрахункових операцій готелю «Адрія» ТОВ «Єврохотелсістем» за період часу з 9 серпня 2011 по 24 серпня 2011 року отримані за допомогою різних друкувальних пристроїв-матрично-голчастого принтера та термопринтера (а.с. 48-52; кримінальне провадження № 0000215, а.с. 79-83).

15 липня 2014 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчинення шахрайства, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (частина 1 статті 190 КК), а також у використанні завідомо підробленого документа (частина 4 статті 358 КК) (кримінальне провадження № 0000215 а.с. 89).

31 липня 2014 року складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 1 статті 190 КК, тобто заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), та частиною 4 статті 358 КК, тобто використання завідомо підробленого документа (а.с. 61-64).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 вересня 2014 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 за частиною 1 статті 190 та частиною 4 статті 358 КК закрито у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 6).

Цивільний позов НВКГ «Зоря-Машпроект» на суму 2016 грн., поданий підприємством 22 липня 2014 року (а.с. 7-8), залишено без розгляду (а.с. 64).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_2 безпідставно отримав грошову компенсацію за проживання в готелі у розмірі 2016 грн., що є прямою дійсною шкодою, заподіяною позивачу внаслідок незаконних та винних дій працівника, які мають ознаки злочину, та обґрунтовано поклав на нього повну матеріальну відповідальність за пунктом 3 статті 134 КЗпП.

Доводи апелянта про недоведеність його вини у підробці офіційних документів (рахунку та фіскального чеку) правового значення не мають, оскільки ознакою вчинення злочину за частиною 4 статті 358 КК є використання підробленого документу.

Фактом використання відповідачем цих документів є їх додання до звіту про використання коштів на відрядження та отримання на їх підставі грошової компенсації (а.с.10,12,13).

Висновок про підробленість використаних відповідачем документів (рахунку та чеку) суд обґрунтував висновками судової технічної експертизи № 1194 від 9 липня 2014 року (а.с. 48-52).

Колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта про те, що висновок експерта є неналежним доказом, бо експертиза проводилась в рамках кримінального провадження та не за ухвалою суду.

Так, відповідно до статті 1 Закону «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Жодних відмінностей за принципами, умовами, порядком проведення, вимогами до експертиз в залежності від органу, який її призначив, або виду судочинства (кримінального, цивільного) діюче законодавство не передбачає.

Посилань на порушення порядку проведення експертизи, неповноти, необґрунтованість чи інших недоліків висновку експерта №1194 від 9 липня 2014 року, а також додаткових питань, які потребують вирішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає висновок експерта №1194 належним та допустимим доказом у цивільній справі.

Крім того, судом апеляційної інстанції досліджені нові докази матеріали кримінального провадження №0000215 за підозрою ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України СУ МВС України в Миколаївські області, а також справа № 489/6199/14-к, провадження 1-кп/489/500 Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Відповідно до протоколу огляду документів від 11 червня 2014 року при огляді електронної бази даних клієнтів готелю «Adria» за перод 24-27 серпня 2011 року рахунки на проживання громадян не видавались ( а.с. 139-141).

За довідкою ТОВ «Єврохотелсістем» від 27.01.14 вих.№27-01/14 ОСОБА_2 в готелі «Aдрія» не проживав ( а.с. 142).

Від дачі показань на стадії досудового розслідування ОСОБА_2 відмовився (кримінальне провадження № 0000215, а.с. 91, 94).

9 вересня 2014 року захисником обвинуваченого ОСОБА_2 до Ленінського районного суду м. Миколаєва подане клопотання про закриття кримінального провадження у звязку з закінченням строків давності, виходячи з невеликої тяжкості вчиненого злочину. У клопотанні зазначено, що сам ОСОБА_2 не заперечує проти закриття провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК ( а.с. 143).

Таким чином, досліджені судом апеляційної інстанції нові докази, поряд з доказами, на які послався суд, також свідчать про наявність в діях ОСОБА_2 ознак діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

При цьому колегія суддів не може погодитись з твердженням апелянта про те, що задоволення позову судом першої інстанції є порушенням презумпції невинуватості, закріплених статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статтею 11 Загальної декларації прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтею 62 Конституції України та статтями 7, 17 КПК.

Умовою застосування правил пункту 3 статті 134 КЗпП є заподіяння шкоди внаслідок дій, переслідуваних у кримінальному порядку, тобто склад трудового правопорушення, а не доведеність вини у скоєнні злочину та склад цього злочину, які дійсно можуть встановлюватись лише вироком суду.

Не можна прийняти до уваги і посилання апелянта про вихід суду за межі заявленого позову.

Так, підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а не норми права, на які він посилається.

Отже, застосувавши до спірних правовідносин правила частини 3 статті 134 КЗпП з урахуванням підстав, зазначених в позовній заяві, суд першої інстанції розглянув справу у відповідності до статті 11 ЦПК в межах заявленого позову.

Фактичними втратами позивача є грошові кошти, виплачені підприємством без належних правових підстав як компенсація витрат на проживання. Документами бухгалтерського обліку, якго то вимагає стаття 135-3 КЗпП, є звіт про використання коштів, виданих на відрядження (а.с. 10 -зворот) та платіжні відомості № 1839 від 10 серпня 2011 року та № 1916 від 30 серпня 2011 року (а.с. 12,13) про отримання ОСОБА_2 спірної суми.

Зазначений висновок спростовує доводи представника відповідача про недоведеність заподіяння шкоди підприємству.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає порушень судом норм матеріального та процесуального права, а тому і підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В АЛ И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді