АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І.. Перепелюк Л.М.

секретар Паучек І.І.

за участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, Кутровської Н.М. яка діє в інтересах державного підприємства «Чернівецький лісгосп»

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Чернівецький лісгосп» про скасування наказів, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою державного підприємства «Чернівецький лісгосп» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 липня 2015 року,

встановила:

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом.

Просив:

- скасувати наказ директора державного підприємства «Чернівецький лісгосп» (далі - ДП «Чернівецький лісгосп») №33-к від 25 березня 2015 року про його переведення з посади лісничого Тарнавського лісництва на посаду інженера лісового господарства першої категорії лісгоспу;

- скасувати наказ виконуючого обов'язки директора лісгоспу №53 від 5 травня 2015 року про звільнення позивача з роботи;

- поновити позивача на роботі на посаді лісничого Тарнавського лісництва ДП «Чернівецький лісгосп»;

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 5 травня 2015 року до дня ухвалення судового рішення у справі з урахуванням середньоденного заробітку в сумі 151 гривні 62 копійки.

Посилався на те, що 23 березня 2015 року згідно наказу № 33-к директора ДП «Чернівецький лісгосп» Тимофєєва О.П. позивача було переведено з посади лісничого Тарнавського лісництва на посаду інженера лісового господарства першої категорії лісгоспу з 25 березня 2015 року на підставі рішення профкому.

7 травня 2015 року він отримав поштою копію наказу виконуючого обов'язки директора ДП «Чернівецький лісгосп» Хащевого В.І. від 5 травня 2015 року №53-к про те, що його звільнено з роботи з посади інженера відділу лісового господарства першої категорії лісгоспу з 30 квітня 2015 року на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання службових обов'язків, порушення трудової дисципліни.

Вважав, що вказані накази видано з порушенням його трудових прав та вимог трудового законодавства.

Зазначав, що оскаржувані накази були видані в період його непрацездатності.

Позивач не є керівником підприємства і не допустив порушення законодавства про працю, про колективні договору і угоди, Закону України «Про професійні профспілки, їх права та гарантії діяльності».

Своєї згоди на переведення його з посади лісничого Тарнавського лісництва на посаду інженера лісового господарства першої категорії лісгоспу позивач не надавав.

Жодного наказу про накладення на позивача дисциплінарного стягнення за останніх дванадцять місяців до дня його звільнення не могло бути за відсутності позивача на роботі з поважних причин.

Позивач зазначав, що він є депутатом Чернівецької обласної ради шостого скликання та був звільнений без відповідного попередження, що передбачено законом.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 липня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ директора ДП «Чернівецький лісгосп» №33-к від 25 березня 2015 року про переведення ОСОБА_2 з посади лісничого Тарнавського лісництва на посаду інженера лісового господарства першої категорії.

Скасовано наказ виконуючого обов'язки директора лісгоспу №53 від 5 травня 2015 року про звільнення з роботи ОСОБА_2

Поновити на роботі ОСОБА_2 на посаді лісничого Тарнавського лісництва ДП «Чернівецький лісгосп».

Стягнути з ДП «Чернівецький лісгосп» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 5 травня 2015 року по 21 липня 2015 року в сумі 6 618 гривень 64 копійки.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_2 з ДП «Чернівецький лісгосп» заробітної плати за один місяць в сумі 2685 гривень.

В апеляційній скарзі ДП «Чернівецький лісгосп» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволення позову відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивача на підставі наказу №33-к від 25 березня 2015 року без його згоди переведено на інше місце роботи, яке знаходиться по вулиці Руській, 203 А в місті Чернівці.

Звільнення позивача відбулося в період його тимчасової непрацездатності.

Відповідач не попередив місцеву раду не менш ніж за 15 днів, про звільнення позивача, як депутата обласної ради.

З 5 травня 2015 року по день поновлення на роботі позивач вимушено прогуляв 53 дні.

Середньоденна заробітна плата позивача складала 124 гривні 88 копійок, а середній заробіток за місяць становив 2685 гривень.

З дні попереднього поновленні на роботі до дня ухвалення рішення ОСОБА_2 жодного дня не працював, а тому позовні вимоги про збільшення розміру посадового окладу лісничого при нарахуванні суми, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу не підлягає задоволенню.

Однак з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, згідно частин 1, 2 стаття 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;

Відповідно до частини 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року, N 9 правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП ( 322-08 ) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це правильно встановлено судом першої інстанції наказом директора ДП «Чернівецький лісгосп» №31к від 24 березня 2015 року поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді лісничого Тарнавського лісництва з 8 вересня 2014 року (а.с.24).

Наказом директора ДП «Чернівецький лісгосп» №33к від 25 березня 2015 року переведено позивача, лісничого Тарнавського лісництва, на посаду інженера лісового господарства першої категорії ДП «Чернівецький лісгосп» з 26 березня 2015 року (а.с.25).

Наказом директора ДП «Чернівецький лісгосп» №53к від 5 травня 2015 року звільнено ОСОБА_2, інженера відділу лісового господарства першої категорії з 5 травня 2015 року на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України (а.с.32).

Згідно витягу з протоколу конференції трудового колективу ДП «Чернівецький лісгосп» №5 від 16 квітня 2015 року надано згоду на дострокове розірвання трудового договору з ОСОБА_2 у звязку з неодноразовим порушенням ним трудової дисципліни та Правил внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві згідно ст.ст. 147, 152 КЗпП України (а.с.33).

З листків непрацездатності серії АВЦ №664196 від 25 березня 2015 року, серії АГГ №924123 від 17 квітня 2015 року, серії АВЦ №664233 від 21 квітня 2015 року, серії АВЦ №651996 від 15 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 був тимчасово непрацездатний в період з 25 по 30 березня 2015 року, з 6 по 18 квітня 2015 року, з 21 квітня по 1 травня 2015 року, з 5 по 16 травня 2015 року (а.с.36-39).

З довідки ДП «Чернівецький лісгосп» №410 від 20 липня 2015 року вбачається, що останніми двома місяцями роботи на підприємстві Тарнавського лісництва ОСОБА_2 були листопад - грудень 2013 року і його посадовий оклад, згідно штатного розкладу, складав 2685 гривень за один місяць (а.с.135).

Колегія суддів вважає правильними висновки суду про те, що позивача на підставі наказу №33-к від 25 березня 2015 року незаконно без його згоди переведено на інше місце роботи, яке знаходиться по вулиці Руській, 203 А в місті Чернівці.

Звільнення позивача відбулося в період його тимчасової непрацездатності.

Однак суд першої інстанції не врахував, що не може бути підставою для поновлення позивача на роботі порушення відповідачем приписів статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» щодо попередження відповідної місцевої ради про його звільнення, з огляду на те, що чинним законодавством не передбачено такої підстави для поновлення працівника на роботі як порушення вимог вказаного Закону у цій частині.

Враховуючи зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання на ту обставину, що підставою для скасування наказу директора ДП «Чернівецький лісгосп» №53 від 5 травня 2015 року та поновлення ОСОБА_2 на роботі є порушення державним підприємством «Чернівецький лісгосп» приписів статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» щодо попередження відповідної місцевої ради про його звільнення.

В решті рішення слід залишити без змін.

Помилковими є доводи апелянта про те, що переведення ОСОБА_2 на іншу посаду згідно наказу ДП «Чернівецький лісгосп» №33к від 25 березня 2015 року відповідає вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що таке переведення було здійснено без згоди позивача.

Повідомлення позивача про вищевказаний наказ підприємства, що підтверджується актом №10 від 26 березня 2013 року не свідчить про згоду ОСОБА_2 на переведення на роботу в іншу місцевість.

Також помилковими є доводи апелянт про те, що неповідомлення позивачем відповідача про свою тимчасову непрацездатність 5 травня 2015 року свідчить про законність наказу №53к від 5 травня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушив правила частини 3 статті 40 КЗпП України, а саме звільнив позивача в період його непрацездатності та не вчинив ніяких дій щодо відновлення його порушеного права після отримання листка непрацездатності серії АВЦ №651996 від 5 травня 2015 року, який свідчить про його тимчасову непрацездатність в період з 5 по 16 травня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Чернівецький лісгосп» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 липня 2015 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на ту обставину , що підставою для скасування наказу директора державного підприємства «Чернівецький лісгосп» №53 від 5 травня 2015 року про звільнення позивача з роботи та поновлення ОСОБА_2 на роботі є порушення державним підприємством «Чернівецький лісгосп» приписів статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» щодо попередження відповідної місцевої ради про звільнення позивача з роботи.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: