АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 5726/2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Шаховніна М.О.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8.06.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

При секретарі - Осмолович В.С.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 р.

в справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 р. задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме : в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2619/0708/71-051 від 4.07.2008 р. у розмірі 1 012 633,09 грн. звернуто стягнення користь ПАТ «Альфа-Банк» на предмет іпотеки, відповідно до іпотечного договору від 4.07.2008 р. на належну відповідачу двокімнатну квартиру АДРЕСА_1; початкову ціну продажу предмету іпотеки визначити на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його продажу; стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір.

Також, судом першої інстанції зазначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3.06.2014 р.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ПАТ «Сведбанк» є правонаступником ВАТ«Сведбанк».

25 травня 2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», а 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (а.с. 9-17).

4 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 2619/0708/71-051 (а.с. 18-22).

Згідно п.1.1, 1.2 кредитного договору позивач зобов'язався надати позичальникові грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 125 000, 00 дол. США на строк до 04 липня 2034 р. включно та на умовах передбачених у цьому договорі, зі сплатою 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитома та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

Згідно п.1.4 даного договору кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та гр.ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з метою придбання квартири АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором 04 липня 2008 р. сторони уклали іпотечний договір № 2619/0708/71-051-2-1 на двокімнатну квартиру, загальною пл. 48,50 кв.м., житловою пл.. - 31.30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та яка належить відповідачу на праві власності (а.с. 26-28).

Згідно п.11 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основою зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, у тому числі, у випадку одноразового прострочення основою зобов'язання.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим у відповідача станом на 25.09.2013 року виникла заборгованість у розмірі 1 012 633 грн. 09 коп., яка складається з : 961 087,35 грн. - заборгованості за кредитом; 45 845,37 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 5 700,37 грн. - пені.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, відповідачем порушено умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, не проводилися належні платежі по кредитному договору.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержніель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних нитрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв»язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 27 грудня 2012 р. позивач направив відповідачу повідомлення про усунення порушень за кредитним договором протягом 30 днів з дня його отримання, та попередив про можливість, у разі непогашення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 34), чим дотримався вимог ст.38 ЗУ «Про іпотеку».

Згідно ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється па підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Згідно п.9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,- право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявления відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявления вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Згідно п.12 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставах : рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

За таких обставин, суд правильно дійшов висновку про обгрунтованість за законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду як це передбачено умовами договору, ст. 589 ЦК України та ст. 33 ЗУ «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано у ст. 39 ЗУ«Про іпотеку».

Так, згідно ст.39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно п.5 договору іпотеки зазначено, що за згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 696791,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за кредитним договором становить 1012633,00 грн.

Постановлюючи рішення, враховуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (ч.1 ст.3 ЦК України), суд виходив із засад співмірності вимог позивача з вартістю предмету іпотеки.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи представника відповідача про те, що розрахунки заборгованості позивача не відповідають дійсності, оскільки, відповідно до вимог ст.ст.58, 60 ЦПК України, ним не було надано належних та допустимих доказів того, що на дату постановления рішення суду у відповідача відсутня заборгованість по даному кредитному договору, або щодо іншого розміру заборгованості.

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував та у нього утворилася заборгованість за кредитним договором, суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі, та що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 липня 2008 р., укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №2619/0708/71-051-/-1 від 04 липня 2008 р., а саме : на двокімнатну квартиру, загальною пл. 48, 50 кв.м., житловою пл. 31,30 кв. м., АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів. Початкову ціну продажу предмету іпотеки слід визначити на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його продажу.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що зважаючи на набрання чинності 7 червня 2014 р. ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та враховуючи вимоги ст.217 ЦПК України дане рішення не підлягає виконанню на час дії цього Закону, про що зазначив у резолютивній частині рішення.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :