Справа № 209/4225/15-ц
Провадження № 2/209/1796/15
03 листопада 2015 року м. Дніпродзержинськ
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Шендрика К.Л.,
за участю секретаря Драгунцевої С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором № 0310/1107/71-299 від 19 листопада 2007 року у розмірі 489268,96 грн. перед позивачем, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно: двокімнатну квартиру № 130, що знаходиться у будинку № 11 по вулиці 40 років Перемоги в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, загальною площею 53,1 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, шляхом визнання права власності на нього за позивачем; судові витрати покласти на відповідача.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявився та про причини неявки суду не повідомив, хоча про місце і час слухання справи був повідомлений належним чином.
У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав:
Відповідач не виконує свої обовязки за вказаним договором, через що у нього виникла заборгованість по кредитному договору № 0310/1107/71-299 від 19 листопада 2007 року перед позивачем, який направляв відповідачу вимогу про припинення порушення зобовязання, проте останнім до теперішнього часу порушення не усунуто. Ці обставини підтверджується розрахунком за вих. від 28 липня 2015 року, листом-вимогою за вих. № 31.4-08/0360/15 від 27 серпня 2015 року, реєстром № 28.08.2015/05.
Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства,
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 6 ст. 3 ЗУ "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Згідно ч. 1, 3 ст. 33 ЗУ "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 ЗУ "Про іпотеку". Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно ст. 35 ЗУ "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Згідно до абз. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.
Відповідно ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно.
У пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року зазначено: "З урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу".
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 ЗУ "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.
Відповідно ст. 3 ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.
Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, які підтверджені письмовими доказами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, в звязку з тим, що укладений кредитний договір та договір іпотеки відповідають вимогам закону, зобовязання по кредитному договору відповідачем у встановлений строк не виконуються, позивач виконав вимогу щодо повідомлення відповідача про необхідність припинення порушення зобовязань, тому задоволення вимог позивача, як іпотекодержателя, можливе шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем.
Позивачем не надано відомостей та доказів на їх підтвердження що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, не використовується відповідачем, як місце постійного проживання, або що у власності відповідача знаходиться інше нерухоме житлове майно, тому суд вважає необхідним призупинити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на майно до втрати чинності Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 182, 346, 512, 514, 525, 526, 530, 610, 611, 629, 1054 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ЗУ "Про іпотеку", ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року, ст.ст. 3, 61, 88, 158, 169, 212-214, 224-226 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність задовольнити у повному обсязі.
Зупинити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на двокімнатну квартиру № 130, загальною площею 53,1 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, що знаходиться у будинку № 11 по вулиці 40 років Перемоги в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, до втрати чинності Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (інші відомості про боржника суду не відомі) на користь держави судовий збір в розмірі 2657 (дві тисячі шістсот п'ятдесят сім) гривень 23 копійки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, шляхом подачі у десятиденний строк з дня отримання його копії письмової заяви відповідача про його перегляд.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.Л. Шендрик