АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Шебуєвої В.А.,

- Крижанівської Г.В.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності та визначення порядку користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення.

У мотивування вимог посилався, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 року, виданого Відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Згідно довідки форми №3, виданої КП «Вітряні Гори Подільського району м. Києва» в спірній квартирі зареєстровано 7 осіб.

У зв'язку з тим, що між сторонами постійно виникають сварки з приводу порядку користування квартирою, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.11.2014 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.03.2015 року, встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення ОСОБА_3 у користування ізольовану кімнату площею 17,4 кв.м., виділено ОСОБА_4 кімнату площею 12,3 кв.м. з лоджією, виділено ОСОБА_2 кімнату площею 12,3 кв.м. без лоджії. Кухня, ванна кімната, коридор, вбиральня залишені в спільному користуванні.

Після визначення порядку користування спірною квартирою ОСОБА_4 відмовляється звільняти кімнату площею 17,4 кв. м, змінила замки в спірну кімнату, тобто всіляко перешкоджає йому у вселенні в виділену йому кімнату.

На виконання рішення суду про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 від 05.11.2014 року 30.03.2015 року Подільським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист.

Проте постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві від 08.04.2015 року відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №758/4630/14, на підставі того, що в резолютивній частині виконавчого документу не містяться вказівки на заходи примусового виконання рішення суд зобов'язального характеру, які передбачені Законом України «Про виконавчого провадження».

З урахуванням наведеного просив суд ухвалити рішення про усунення йому і його неповнолітнім дітям перешкоди в користуванні кімнатою площею 17,4 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди в користуванні ізольованою кімнатою площею 17,4 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 зобов'язати ОСОБА_4 звільнити кімнату площею 17,4 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 вселити ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в житлову кімнату площею 17,4 кв.м, розташовану в квартирі АДРЕСА_1

ОСОБА_2 подала зустрічний позов про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності та визначення порядку користування житловим приміщенням, в якому вказала, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях. Тобто, кожному співвласнику належить по 13,96 кв.м (41,9 кв. м /3 особи = 13,96кв.м).

Кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток. У даному випадку це по 1/3 частині квартири за кожним, оскільки учасників спільної сумісної власності троє.

Виділення у користування ОСОБА_2 житлової кімнати площею 12,3 кв.м та ОСОБА_4 та її неповнолітній доньці ОСОБА_8 житлової кімнати площею 17,4 кв.м не призведе до штучного погіршення житлових умов двох співвласників і не викличе необхідності постановки їх на облік, як таких, що потребують поліпшення житлових умов.

Натомість виділення у користування ОСОБА_3 будь-якої житлової кімнати не поліпшить житлових прав його як наймача та членів його сім'ї, а тому виділення у користування йому кімнати площею 12,3 кв.м з лоджією є найбільш прийнятним варіантом порядку користування жилих кімнат для всіх співвласників, а відхилення від ідеальної частки у праві власності є незначним (13,96-12,3 = 1,66).

З урахуванням наведеного просила суд визнати за ОСОБА_2 частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 визнати за ОСОБА_3 частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 визнати за ОСОБА_4 частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 таким чином: виділити ОСОБА_2 житлову кімнату №4 на плані технічного паспорта площею 12,3 кв.м, ОСОБА_4 житлову кімнату №2 на плані технічного паспорта площею 17,4 кв.м, ОСОБА_3 житлову кімнату №3 на плані технічного паспорта площею 12,3 кв.м з лоджією; кухню, ванну кімнату, коридор, вбиральню залишити у спільному користуванні.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Усунуто ОСОБА_3, який діє від себе та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, перешкоди у користуванні ізольованою кімнатою площею 17,4 кв.м у квартирі АДРЕСА_1

Усунуто ОСОБА_3, який діє від себе та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, перешкоди у користуванні ізольованою кімнатою площею 17,4 кв.м у квартирі АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_4 звільнити ізольовану кімнату площею 17,4 кв. м в квартирі АДРЕСА_1

Вселено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з малолітніми дітьми: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в ізольовану кімнату площею 17,4 кв. м в квартирі АДРЕСА_1

В зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, а її зустрічний позов задовольнити повністю.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково виходив з того, що визначення ідеальної частки в праві спільної сумісної власності, яка згідно вказаної норми закону є рівною для всіх її співвласників, без виділу частки або поділу спільного сумісного майна в натурі не має самостійного правового значення, оскільки не оспорюється сторонами. При цьому не врахував, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права, і що в результаті визначення розміру частки позивача, між останнім та відповідачами припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності.

Вказує, що запропонований нею порядок користування квартирою враховує інтереси двох співвласників квартири, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка не заперечує проти такого порядку користування.

Виділення у користування ОСОБА_2 житлової кімнати площею 12,3 кв.м., ОСОБА_4, її чоловіка та їх неповнолітньої доньки ОСОБА_8 житлової кімнати площею 17,4 кв.м не призведе до штучного погіршення житлових умов двох співвласників і не викличе необхідності постановки їх на облік, як таких, що потребують поліпшення житлових умов.

Відхилення по площі з урахуванням ідеальної частки ОСОБА_2 в сторону зменшення є незначним (13,96-12,3=1,66), яку вона не заперечує передати на користь ОСОБА_4

Натомість виділення у користування ОСОБА_3 будь-якої житлової кімнати не поліпшить житлових прав його як наймача та членів його сім'ї, а тому виділення у користування йому кімнати площею 12,3 кв.м. з лоджією є найбільш прийнятним варіантом порядку користування квартирою, відхилення від ідеальної частки у праві власності є незначним (13,96-12,3=1,66).

Окрім того, виділення ОСОБА_3 кімнати площею більшою від розміру його ідеальної частки буде здійснено за рахунок обмеження прав ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Також посилається, що в порядку користування квартирою, запропонованому нею, співвласники користувалися з моменту заселення у квартиру і по сьогоднішній день.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях (а.с. 11).

У даній квартирі зареєстровані та проживають сім осіб, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що підтверджується довідкою форми №3 від 03.06.2015 року вих.. №2249, виданою Житлово-експлуатаційною дільницею 704 «Вітряні гори» Подільського району м. Києва (а.с. 70).

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 05.11.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.03.2015 року, для співвласників встановлений порядок користування вказаною квартирою, а саме: ОСОБА_3 виділена в користування ізольована кімната площею 17,4 кв.м, ОСОБА_4 - кімната площею 12,3 кв.м з лоджією, ОСОБА_2 - кімната площею 12,3 кв.м без лоджії; кухня, ванна кімната, коридор, вбиральня залишена у спільному користуванні (а.с. 14-20).

30.03.2015 р. на підставі вказаного судового рішення ОСОБА_3 був виданий виконавчий лист, однак у відкритті виконавчого провадження було відмовлено відповідно до п.8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 23-24).

Суд першої інстанції, задовольняючи первісні позовні вимоги, вірного дійшов висновку, оскільки матеріалами справи встановлено, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 порушує право позивача ОСОБА_3 та його малолітніх дітей на користування виділеним йому житловим приміщенням, співвласником якого він є.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підтвердили той факт, що й до тепер кімната площею 17,4 кв.м, яка визначена в користування ОСОБА_3 з неповнолітніми дітьми не звільнена і він туди не вселився.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Оскільки такої згоди між усіма співвласниками немає, ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про визначення ідеальної часток кожного із співвласників в спільній сумісній власності, а саме по 1/3 частці кожному.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції помилково виходив із того, що вимоги про виділ часток у праві спільної сумісної власності позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не заявляла, правове обґрунтування її позову (ст. ст. 368, 372 ЦК України) регулюють саме виділ частки та поділ майна; рівність же ідеальних часток вже встановлена свідоцтвом про право власності та з їх рівності суд виходив, встановлюючи порядок користування квартирою рішенням від 05.11.2014 року.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що виключно позивачу належить право обрати спосіб захисту порушеного права, і що в результаті визначення розміру частки позивача, між останнім та відповідачами припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях.

ОСОБА_2 у зустрічному позові порушила питання про визначення розміру частки кожному із співвласників, яка має складати по 1/3, оскільки в свідоцтві про право власності на житло зазначено, що квартира передається в спільну сумісну власність в рівних долях без визначення ідеальної частки кожного із співвласників.

Такі вимоги позивача не суперечать закону, відповідачі також визнали, що частка кожного із співвласників становить 1/3, тому рішення суду в частині відмови в задоволені позову про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цієї вимоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням з огляду на таке.

Як вбачається з зустрічної позовної заяви, ОСОБА_2 просила суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 таким чином: виділити їй житлову кімнату №4 на плані технічного паспорта площею 12,3 кв.м, ОСОБА_4 житлову кімнату №2 на плані технічного паспорта площею 17,4 кв.м, ОСОБА_3 житлову кімнату №3 на плані технічного паспорта площею 12,3 кв.м з лоджією, кухню, ванну кімнату, коридор, вбиральню залишити у спільному користуванні.

Згідно рішення Подільського районного суду м. Києва від 05.11.2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.03.2015 року, встановлений такий порядок користування спірною квартирою, а саме: ОСОБА_3 виділена в користування ізольована кімната площею 17,4 кв.м, ОСОБА_4 - кімната площею 12,3 кв.м з лоджією, ОСОБА_2 - кімната площею 12,3 кв.м без лоджії; кухня, ванна кімната, коридор, вбиральня залишена у спільному користуванні.

З значеного вище вбачається, що право ОСОБА_2 щодо користування кімнатою площею 12,3 кв.м без лоджії не порушено, воно встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

При вирішення спору Подільським районним судом щодо визначення порядку користування жилим приміщенням між сторонами, як співвласниками спільної сумісної власності в рівних частках, та ухваленні рішення 05.11.2014 року, яке є чинним, суд виходив з того, що частки трьох співвласників є рівними.

Отже, відсутні будь-які правові підстави для визначення порядку користування жилим приміщення по варіанту, запропонованому ОСОБА_9 в зустрічному позові.

Керуючись ч.1 ст. 368, ч.1,2 ст. 369 ЦК України, ст.ст.3,88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 10 серпня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право на частку в спільній сумісній власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право на частку в спільній сумісній власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право на частку в спільній сумісній власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 60,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 60,90 грн.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді