У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Писаної Т.О., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними, встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу чоловіка та жінки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_8 на рішення Борівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив ході розгляду справи та просив визнати недійсними довіреність, видану на ім'я ОСОБА_7, договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку, укладеного 17 січня 2007 року між ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреності від імені позивача, та ОСОБА_6; встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 1 липня 2006 року по 29 грудня 2007 року.

Позов мотивовано тим, що позивач був власником недобудованого житлового будинку АДРЕСА_1. З метою добудови зазначеного будинку 10 червня 2004 року позичив у ОСОБА_7 кошти в сумі 2 000 доларів США. Для забезпечення виконання зобов'язань за договором позики позивач під впливом позичальника видав на його ім'я довіреність на право розпорядження зазначеним будинком. Частину боргу позивач повернув. Для забезпечення гарантії погашення заборгованості у повному обсязі між ОСОБА_7 та його співмешканкою ОСОБА_6 17 січня 2007 року було укладено договір купівлі-продажу спірного будинку, який у подальшому ОСОБА_6 заповіла дружині позивача - ОСОБА_11 Позивач вважає, що зазначені вище довіреність та договір купівлі-продажу є фіктивними, оскільки укладені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами. На підтвердження фіктивності зазначених правочинів позивач посилався на те, що відповідачами не заявлено вимог про його виселення; ціна будинку згідно договору купівлі-продажу становила 14 000 грн при реальній його вартості понад 200 000 грн; будь-яких коштів від повіреного він не отримував; згідно постанови про відмову у порушенні кримінальної справі ОСОБА_7 не заперечував того факту, що договір купівлі-продажу укладено в рахунок забезпечення виконання договору позики. Крім того, оспорюваний договір укладено без дотримання вимог ст. 331 ЦК України (в редакції, чинній на момент вчинення правочину), а також в інтересах родини відповідачів.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 13 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2013 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_12, подану в інтересах ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення судів скасовано з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

За результатами нового розгляду справи рішенням Борівського районного суду Харківської області від 8 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що невиконання сторонами правочину не свідчить про його фіктивність. Крім того, позивачем не доведено факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Апеляційний суд послався також на те, що із заповіту, складеного ОСОБА_6 вбачається, що остання заповіла спірний будинок дружині позивача - ОСОБА_11, тому фактично це майно не вибуло із власності позивача, а виступало лише гарантією повернення грошових коштів за договором позики.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 2 червня 2005 року ОСОБА_5 за згодою дружини видав ОСОБА_7 розписку про передачу йому майна, а 11 квітня 2006 року видав на ім'я ОСОБА_7 нотаріально посвідчену довіреність на продаж будинку АДРЕСА_1.

17 січня 2007 року між ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_5, та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 3 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 16 жовтня 2012 року, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_13 виселено зі спірного будинку. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу недійсними відмовлено.

Згідно заповіту, складеного ОСОБА_6, остання заповіла спірний будинок АДРЕСА_1 дружині позивача - ОСОБА_11 Тобто, фактично цей будинок не вибував і не повинен був вибувати із власності позивача, а виступав лише гарантією повернення грошових коштів за договором позики.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Фіктивний правочин вчиняється його учасниками без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину його учасники мають інші цілі, ніж ті, що ним передбачені. Фіктивним може бути визнано будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений.

Розглядаючи даний спір суди попередніх інстанцій надали належну оцінку змісту заповіту з урахуванням обставин, що виникли між сторонами, встановили відсутність головної ознаки фіктивного правочину, зокрема щодо наміру створити правові наслідки, обумовлені спірним договором купівлі-продажу, з'ясували, обставини щодо вчинення відповідачами дій, необхідних для чинності правочину, та дійшли обґрунтованого висновку щодо не доведеності заявлених позивачем позовних вимог про фіктивність правочину.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні даної справи судами правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржувані рішення судів без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 8 грудня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
Т.О. Писана
О.В. Умнова