Справа № 477/988/15-ц
Провадження № 2-о/477/37/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2015 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Федоровській Л.А.,

за участю:

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника Жовтневого РВ Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області Кардашевої О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , зацікавлена особа Жовтневий районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, про встановлення факту проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2015 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 , уточнивши яку в ході розгляду справи, останній просив про встановлення факту постійного проживання на території України в неповнолітньому віці його брата ОСОБА_3 до 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування своєї заяви вказував, що він прибув до України у 2001 році з Азербайджану. 6 липня 2012 року отримав Тимчасову посвідку на постійне проживання на території України № НОМЕР_1 з безстроковим терміном дії.

Його старший брат, нині покійний ОСОБА_3 прибув до України в червні 1991 році, та з вересня 1991 року був прописаний в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 . З 1990 року ОСОБА_3 проживав у свого дядька - ОСОБА_4 .

Встановлення вказаного факту має правові наслідки для заявника та його неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , такі як право на отримання громадянства України.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 та його представник вищевказану заяву підтримали та пояснили про вищевикладене.

Заявник зазначав, що його брат ОСОБА_3 прибув до України в 1990 році у сімнадцятирічному віці. Спочатку він проживав у їх дядька та бабусі в с.Калинівка Жовтневого району Миколаївської області, потім у рідного дядька ОСОБА_6 в м.Миколаєві по пр. Жовтневому, а з 17 вересня 1991 року - у гуртожитку ДП «Будівельник», та по 24.09.1994 року був зареєстрований за вказаною адресою. Також його брат проходив військову службу у збройних силах України. В 2010 році Теймур помер у віці 36 років.

Нині постало питання щодо отримання громадянства ним ( ОСОБА_2 ) та його неповнолітніми дітьми, та право на набуття ними громадянства України пов`язане із підтвердженням факту постійного проживання ОСОБА_3 на території України до 24 серпня 1991 року.

Представник заінтересованої особи - Жовтневого РВ Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області Кардашева О.Є. пояснила, що управлінням не оскаржується громадянство України самого ОСОБА_3 , який помер в 2010 році. Заявник звернувся до міграційної служби з питання отримання громадянства України його неповнолітніми дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Натомість встановлення факту постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року ОСОБА_3 не має значення для набуття громадянства України його племінниками, натомість встановлення цього факту має наслідки для набуття громадянства України заявником, у разі підтвердження родинних стосунків із ОСОБА_3 . Разом із батьком набути громадянство України можуть і його неповнолітні діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що його племінник ОСОБА_3 у неповнолітньому віці прибув до України в 1991 році та з червня 1991 року проживав разом із ним за адресою: АДРЕСА_2 . Влітку 1991 року племінник був призваний до військової служби, яку проходив у військовій частині біля м.Севастополя, а потім переведений до військової частини у м.Миколаєві. З червня 1991 року його племінник постійно проживав на території України. З вересня 1991 року проживав та був зареєстрований у гуртожитку по АДРЕСА_1 . Також він отримав паспорт громадянина України. В 2010 році його племінник Теймур помер.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснили, що мешкають у с.Калинівка Жовтневого району Миколаївської області. У 1991 році по сусідству із ними по АДРЕСА_3 разом із дядьком на ім`я ОСОБА_11 та бабусею проживав ОСОБА_12 .

Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, є громадянами України з 24 серпня 1991 року.

Умови набуття громадянства за територіальним походженням передбачені ст.8 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 року, відповідно до якої особа, яка сама чи брат народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України.

Проживання на території України на законних підставах згідно зі ст.1 Закону України «Про громадянство»- це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Натомість, на час проголошення Україною незалежності ОСОБА_12 був неповнолітнім, а тому був обмежений у самостійному вирішенні питань щодо внесення даних реєстрації до його паспортного документу та реєстрації свого місця проживання у відповідних установах.

При цьому, прийняття на облік як військовозобов`язаного та проходження військової служби у збройних силах України, свідчать про законність перебування ОСОБА_3 на території України.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001, передбачає, що для встановлення належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає до відповідного органу також рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Підстави, з яких заявник був змушений звернутися до суду із вищевказаною заявою, підтверджуються відомостями Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, згідно яких, у разі встановлення факту постійного проживання громадянина Мамедова ОСОБА_13 на території України до 24.08.1991 року, його брат ОСОБА_2 та його діти, за умови доведення родинних стосунків, можуть набути громадянство України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України», а діти також набути громадянство на підставі ч.4 ст. 14 вказаного Закону у разі набуття громадянства України їх батьком (а.с. 34).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_12 був громадянином колишнього СРСР, що підтверджується паспортом зразка 1974 року (а.с.4). Свідоцтво про народження ОСОБА_3 підтверджує той факт, що останній народився в с. Бегімлі Зардобського району Азербайджанської РСР (а.с.24-25).

У паспорті ОСОБА_3 зразка 1974 року проставлено штамп «паспорт громадянина України».

За даними форми-26 (заява про видачу паспорта), ОСОБА_12 отримав паспорт громадянина України вдруге після втрати. Паспорт видано 25 грудня 2008 року.

Відповідно до відомостей Ленінського районного військового комісаріату ОСОБА_14 1974 року народження перебував на військовому обліку в Ленінському РВК м. Миколаєва з 23.09.1991 року та проходив військову службу у Збройних Силах України з 03.06.1992 року.

За відомостями Державного підприємства житлово-експлуатаційної дільниці «Будівельник» від 27.08.2014 року № 329, ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований у гуртожитку по АДРЕСА_1 з 17.09.1991 року по 24.03.1994 року (а.с. 3).

Облік ОСОБА_14 як військовозобов`язаного, проходження військової служби у Збройних Силах України і паспортування документом громадянина України дають обґрунтовані підстави вважати про його постійне проживання після прибуття в червні 1991 року на території, яка стала територією України.

Згідно п.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту постійного проживання на території України брата заявника - ОСОБА_3 необхідно заявнику для набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст. 8 Закону України "Про громадянство України".

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги виникнення юридичних наслідків для заявника за заявленими вимогами, за досліджених в ході судового розгляду обставин, суд вважає доведеним факт постійного проживання ОСОБА_3 з червня 1991 року на території, що стала територією України з 24 серпня 1991 року.

Керуючись ст.ст.11, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт постійного проживання на території України до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис про смерть № 11 від 19.03.2010 року).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії учасником справи, що не був присутній при його проголошенні.

Повний текст рішення виготовлено 21 вересня 2015 року.

Суддя Л.М. Семенова