Справа № 200/2747/15-ц
Провадження №2/200/1586/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "УКРЕКО-ОЙЛ" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він працював головним фахівцем Південного регіонального представництва ДП «УКРЕКО-ОЙЛ» з 12.08.2014 року по 13.01.2015 року включно. Наказом №55 від 14.01.2015р. він був звільнений з ДП «УКРЕКО-ОЙЛ» звязку зі скороченням штату згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для скорочення був наказ №29 від 24.10.2014 року «Щодо скорочення штату працівників та зміни суттєвих умов праці».

Своє звільнення вважає незаконним, в звязку з тим, що був порушений встановлений діючим трудовим законодавством України, порядок вивільнення та звільнення працівників, а саме в супереч ст. 49-2 КЗпП України, роботодавець про вивільнення його персонально не попереджав та іншу роботу на підприємстві не пропонував. В день звільнення роботодавець належно оформленої трудової книжки не видав та остаточного розрахунку не провів, що є порушенням ст. ст. 47, 116 КЗпП України.

Середньомісячна заробітна плата за останні два місяці роботи згідно довідки відповідача складає 8300 грн., а середньоденна заробітна плата, згідно розрахунку позивача за 23 дні, складає 193 грн.

Незаконне звільнення та не проведення з ним остаточного розрахунку порушило його трудові права, тому в порядку ст.237-1 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Позивач в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 169, 224, 225 ЦПК України - заочно.

У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на підставі наказу виконуючого обовязки генерального директора ДП «УКРЕКО-ОЙЛ» №18 від 12.08.2014 року ОСОБА_1 було призначено на посаду головного фахівця Південного регіонального представництва ДП «УКРЕКО-ОЙЛ».

Згідно наказу виконуючого обовязки генерального директора ДП «УКРЕКО-ОЙЛ» № 55 від 14 січня 2015 року, ОСОБА_1 був звільнений з посади головного фахівця Південного регіонального представництва ДП «УКРЕКО-ОЙЛ» з 13 січня 2015 року у звязку зі скороченням штату згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення та винесення наказу №29 від 24.10.2014 року є скорочення штату працівників та зміни суттєвих умов праці.

Разом з цим, судом встановлено, що ДП «УКРЕКО-ОЙЛ» не провів остаточного розрахунку при звільненні та перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 22 362 гривні 76 копійок, а належно оформлена трудова книжка видана лише 16.02.2015 року.

Відповідно до посвідчення №041423 виданого Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради від 14.02.2013р. позивач є батьком багатодітної родини.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або переоформлення підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частинами 1,3 ст. 49-2 КЗпП України, передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонал попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

В силу ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ч. 1 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів"від 06 листопада 1992 року № 9, При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до ч. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів"від 06 листопада 1992 року № 9, Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно трудової книжки позивача, 14.01.2015 року під №8 внесено запис про звільнення ОСОБА_1 з ДП «УКРЕКО-ОЙЛ» звязку зі скороченням штату згідно п.1 ст. 40 КзпП України.

В порядку ст.60 ЦПК України, відповідач не представив суду ані наказу №29 від 24.10.2014 року «Щодо скорочення штату працівників та зміни суттєвих умов праці», ані доказів попередження ОСОБА_1 за 2 місяці про можливе вивільнення та відмови останнього від переведення на іншу роботу або неможливості роботодавця перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, у звязку з чим суд вважає, що порядок вивільнення працівників не був дотриманий, отже у відповідача не було права на звільнення позивача у звязку з скороченням штату.

Суд також звертає увагу, що запис в трудовій книжці про дату звільнення позивача з підприємства не відповідає даті звільнення, що вказана в наказі №55 від 14.01.2015р. Згідно тексту наказу, ОСОБА_1 звільнений з підприємства 13.01.2015р., тобто за день до винесення самого наказу про звільнення, трудова книжка в день звільнення позивачу не видана, остаточний розрахунок з ним не проведений, у звязку з чим суд вважає, що звільнення відбулося незаконно.

Отже, вимоги позивача про поновлення на роботі обґрунтовані та підлягають задоволенню, а наказ про звільнення позивача підлягає скасуванню, як незаконний.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Розрахунок середнього заробітку проведено судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100.

У відповідності з абз. 3 п. 2 вказаної норми, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов'язана відповідна виплата.

В силу абз. 1 п. 8 Порядку обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно із довідкою ДП «УКРЕКО-ОЙЛ» №21 від 13.02.2015 року, середньомісячна заробітна плата за останні два календарні місяці роботи ОСОБА_1, що передували звільненню, а саме за листопад та грудень 2014 року, склала 8300 грн. При визначенні середньоденної заробітної плати суд виходить з наступного розрахунку: 8300 грн. (середньомісячна заробітна плата за останні два повні календарні місяці роботи) / 43 (кількість робочих днів за листопад та грудень 2014 року) = 193 грн.

Разом з цим, підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.01.2015 року по 05.06.2015 року, що становить 99 робочих днів. Отже загальна сума заборгованості за час вимушеного прогулу складає 99*193=18914,00 грн.

В силу ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи суть спору, що виник між сторонами, а також ступінь моральних страждань, заподіяних незаконними діями відповідача позивачеві, який є батьком багатодітної родини та який змушений витрачати час та додаткові зусилля на захист своїх порушених прав, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, шляхом стягнення 5000 грн. на користь позивача.

За змістом ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягненню середнього заробітку за один місяць.

Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 730 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства "УКРЕКО-ОЙЛ" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного фахівця Південного регіонального представництва Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» ().

Наказ №55 від 14.01.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного фахівця Південного регіонального представництва Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» - скасувати.

Стягнути з Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» (), на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) заборгованість за час вимушеного прогулу в сумі 18914 грн., моральну шкоду у сумі 5000 грн. 00 коп., а всього 23 914 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді головного фахівця Південного регіонального представництва Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» та стягненню з Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР НОМЕР_1) середнього заробітку за один місяць у сумі 4150 грн.

Стягнути з Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» () на користь держави судовий збір в розмірі 730 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено відповідачем шляхом подачі заяви до Бабушкінського районного суду про його перегляд, протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя Єлісєєва Т.Ю.