УХВАЛА

іменем україни

04 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - садове товариство «Самарський розлив», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року,

встановила:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в обґрунтування посилаючись на те, що їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_9 від 29 жовтня 1997 року належить земельна ділянка НОМЕР_1 площею 0,0547 га в садовому товаристві «Самарський розлив» (далі - СТ «Самарський розлив»). Суміжна земельна ділянка НОМЕР_3 перебуває у власності ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_8 від 27 жовтня 1995 року.

Позивач зазначала, що з лютого 2009 року її права користування, володіння та розпорядження частиною належної їй земельної ділянки порушуються зі сторони відповідача, який на межі ділянок вздовж 36 м самочинно зайняв частину її земельної ділянки загальною площею 30 кв. м, демонтував існуючу огорожу та звів на її земельній ділянці цегляний паркан із фундаментом висотою 2,5 м.

Враховуючи викладене та уточнивши вимоги, позивач просила зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні частиною належної їй земельної ділянки площею 12 кв. м шляхом демонтажу паркану; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 в СТ «Самарський розлив», виданий на ім'я ОСОБА_4, та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 в СТ «Самарський розлив», виданий на ім'я ОСОБА_3, та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року, позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою НОМЕР_1 у СТ «Самарський розлив» Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області шляхом звільнення частини земельної ділянки площею 12 кв. м та демонтування цегляного паркану з фундаментом шириною 0,34 м з боку вказаної земельної ділянки. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказані судові рішення та закрити провадження в справі, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення таким вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що діями відповідача порушено право позивача на користування частиною належної їй земельної ділянки, тому це право підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та демонтування паркану.

Однак з такими висновками судів у повній мірі погодитись не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_9 від 29 жовтня 1997 року належить земельна ділянка НОМЕР_1 площею 0,0547 га в СТ «Самарський розлив», розташована на території Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Суміжна земельна ділянка НОМЕР_3 перебуває у власності ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_8 від 27 жовтня 1995 року.

У лютого 2009 року ОСОБА_4 на межі ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_3 впродовж 36 м демонтував існуючу огорожу та звів на її місці цегляний паркан з фундаментом висотою 2,5 м.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 15 жовтня 2013 року № 1630-13 фактична площа земельної ділянки НОМЕР_3, яка належить ОСОБА_4 та розташована в СТ «Самарський розлив» у с. Олександрівка Дніпропетровського району, згідно з проведеними геодезичними вимірами становить 597 кв. м та має розміри на плані: від т. 1 до т. 2 (ширина зі сторони дороги) - 2,23 м; від т. 2 до т. 3 (ширина зі сторони дороги) - 14,94 м; від т. 3 до т. 4 (довжина зі сторони ділянки НОМЕР_1) - 4,99 м; від т. 4 до т. 5 (довжина зі сторони ділянки НОМЕР_1) - 2,45 м; від т. 5 до т. 7 (довжина зі сторони ділянки НОМЕР_1) - 29,44 м; від т. 7 до т. 8 (ширина зі сторони ділянки НОМЕР_7) - 14,61 м; від т. 8 до т. 1 (довжина зі сторони дороги) - 37,36 м. Фактична площа земельної ділянки НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_3 та розташована в СТ «Самарський розлив» в с. Олександрівка Дніпропетровського району, згідно з проведеними геодезичними вимірами становить 543 кв. м та має розміри на плані: від т. 3 до т. 9 (ширина зі сторони дороги) - 16,67 м; від т. 9 до т. 10 (довжина зі сторони ділянок НОМЕР_4 та НОМЕР_5) - 17,16 м; від т. 10 до т. 11 (довжина зі сторони ділянки НОМЕР_5) - 18,33 м; від т. 11 до т. 7 (ширина зі сторони ділянки НОМЕР_6) - 13,9 м; від т. 7 до т. 5 (довжина зі сторони ділянки НОМЕР_3) - 29,44 м; від т. 5 до т. 4 (довжина зі сторони ділянки НОМЕР_3) - 2,45 м; від т. 4 до т. 3 (довжина зі сторони ділянки НОМЕР_3) - 4,99 м.

Відповідно до геодезичних замірів площі фактичного користування земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_3 в СТ «Самарський розлив» у с. Олександрівка Дніпропетровського району не відповідають площам, зазначеним в державних актах на дані земельні ділянки. Площа земельної ділянки НОМЕР_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3, на 4 кв. м менша площі земельної ділянки, зазначеної в державному акті на дану земельну ділянку, а площа земельної ділянки НОМЕР_3, яка належить на праві власності ОСОБА_4, на 12 кв. м менша площі, зазнаної в державному акті на дану земельну ділянку.

Згідно з кадастровою зйомкою межі фактичного користування земельною ділянкою НОМЕР_3 не відповідають межам, визначеним в державному акті, кадастровий НОМЕР_2, а саме: власник земельної ділянки НОМЕР_3 займає земельну ділянку зі сторони земельної ділянки НОМЕР_1 площею 12 кв. м, яка йому згідно з проведеними геодезичними вимірами не належить. На даній ділянці встановлений паркан з фундаментом шириною 0,34 м; зі сторони дороги по всій довжині земельної ділянки НОМЕР_3 власник земельною ділянки не користується належною йому на праві приватної власності ділянкою площею 24 кв. м та по даній ділянці проходить водопровідна мережа.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 212 ЗК України зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ч. 3 ст. 212 ЗК України).

Дійшовши обгрунтованого висновку про те, що фактичні розміри земельних ділянок сторін не відповідають розмірам, зазначеним в державних актах на право власності на них, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 15 жовтня 2013 року № 1630-13, площа земельної ділянки НОМЕР_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3, на 4 кв. м менша площі земельної ділянки, зазначеної в державному акті на дану земельну ділянку, та зобов'язав відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем належною їй земельною ділянкою шляхом звільнення частини зазначеної земельної ділянки площею 12 кв. м.

Крім того, поза увагою судів залишились заперечення відповідача про те, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2006 року було закрито провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними державних актів на право власності на землю та рішення сільської ради, відновлення меж земельних ділянок та відшкодування моральної шкоди на підставі п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суди не з'ясували, чи була постановлена вищевказана ухвала суду про закриття провадження в справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, та не перевірили, чи наявні підстави для закриття провадження в справі.

За таких обставин, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, ухвалюючи рішення, та апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення, у порушення вимог ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказані положення закону та обставини справи уваги не звернули; не з'ясували, який розмір земельної ділянки, належної позивачу, перебуває у користуванні відповідача; не надали належної оцінки зібраним у справі доказам та не перевірили їх, тому передчасно дійшли висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук