УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розірвання договору довічного утримання,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просив:

- розірвати договір довічного утримання № 3-916 від 28 травня 2004 року укладений між ним, його дружиною ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідчений державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Папуш П.С.;

- визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним, його дружиною ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено договір довічного утримання (догляду), за яким він з ОСОБА_8 передали у власність ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_9 в свою чергу, зобов'язався довічно утримувати та доглядати його та його дружину, забезпечувати харчуванням, одягом, необхідною допомогою (вартість матеріального забезпечення визначена у розмірі 50 грн на місяць кожному) та зберегти в безкоштовному довічному користуванні за ним - ОСОБА_4 жилу кімнату у розмірі 12,9 кв.м, та ОСОБА_8 - жилу кімнату розміром 16,6 кв.м.

Позивач вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина - ОСОБА_8, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9

Також позивач зазначав, що відповідачі, які є спадкоємцями ОСОБА_9, зобов'язання за договором довічного утримання не виконують.

Посилаючись на вищевикладене, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір довічного утримання № 3-916 від 28 травня 2004 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_9, посвідчений державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Папуш П.С.

Визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_11 відхилено, рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_4 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 757 ЦК України обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачами, як спадкоємцями ОСОБА_9, не доведено суду належність виконання умов договору довічного утримання від 28 травня 2004 року, а тому, на вимогу позивача договір підлягає розірванню відповідно до приписів ст. 755 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

Т.О. Писана