Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 314/5236/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Кіяшко В.О.
Номер провадження 22-ц/778/2775/15 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору удаваним та визнання недійсним кредитного та іпотечного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В ході розгляду справи позивач змінив предмет позову та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 подав до суду з зустрічним позовом, який в процесі розгляду справи уточнював до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору удаваним.

В обґрунтування зустрічного позову позивач зазначав, що 21 листопада 2007 року між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладений кредитний договір № ZPVLGA00000119 на суму 25 606,20 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 20 листопада 2014 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язання за договором про надання кредиту 21 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладений договір іпотеки № ZPVLGA00000119 відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 76.2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу.

21 листопада 2007 року після отримання кредиту в сумі 129 311,30 грн., що еквівалентно 25 606, 20 доларів США, сума у розмірі 100 400,00 грн. була переведена на рахунок ВАТ «Луцький автомобільний завод» як оплата за автомобіль, відповідно договору № 284 від 15 листопада 2007 року, інша сума сплачена за страхування транспортного засобу, особисте страхування та страхування майна, як передбачено згідно чинного законодавства, і того ж дня він отримав автомобіль.

ОСОБА_3 вважає, що кредитний договір № ZPVLGA00000119 від 21 листопада 2007 року із відповідними додатками, укладеними до нього, а також договір іпотеки не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки, кредитний договір вчинений з метою приховання іншого правочину, а саме надання позивачу кредиту із цільовим призначенням для купівлі автомобіля.

Відповідно до листа НБУ від 22 січня 2009 року № 40-511/442-919 щодо постанови Правління Національного банку України від 01 грудня 2008 № 406 «Про затвердження змін до Положення про порядок формування та використання .резерву для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків» цільове використання кредиту є одним із принципів банківського кредитування.

Отже, на момент укладення кредитного договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відомо про наміри ОСОБА_3 отримати кредит на купівлю автомобіля CERATO, 2007 року випуску, але був укладений кредитний договір із цільовим призначенням для ремонту будинку, оскільки в разі настання заборгованості за кредитним договором відповідач згідно іпотечного договору, який виступає в якості забезпечення кредитного договору, зможе звернути стягнення на предмет іпотеки.

Також відповідач допустив порушення положень про єдиний законний засіб платежу на території України, оскільки грошове зобов'язання має бути виражене та виконане у гривнях.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати кредитний договір № ZPVLGA00000119 від 21.11.2007 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 удаваним. Встановити, що кредитний договір № ZPVLGA00000119 від 21.11.2007 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був вчинений із цільовим використанням на покупку автомобіля CERATO, 2007. Визнати кредитний договір № ZPVLGA00000119 від 21.11.2007 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, а саме, в гривні. Встановити, що кредитний договір № ZPVLGA00000119 від 21.11.2007 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 був вчинений у частині надання грошових 129 311, 31 грн. Визнати недійсними правочин договір іпотеки від 21.11.2007 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» виключити з реєстру обтяжень нерухомого майна запис про заставу нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_1, яке було передано у заставу за договором іпотеки від 21.11.2007 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» користь ОСОБА_3 судовий збір.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання кредитного договору удаваним відмовлено.

Додатковим рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання кредитного договору удаваним та визнання недійсним договору іпотеки відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд не врахував, що кредит видався на ремонт житлового будинку та на сплату страхових платежів, однак частина з цих коштів була перерахована банком на купівлю автомобіля який він отримав в той же день. Таким чином, був прихований інший правочин, а тому на підставі ст. 235 ЦК України має бути визнаний недійсним. Крім того, законодавство не передбачає надання кредиту на споживчі цілі та його погашення в іноземній валюті, тому насправді банком йому був виданий кредит у гривні, а валюта в даному випадку є сертифікатом або засобом видачі гривні, оскільки безпосередньо його ціль була придбати автомобіль за гривню, а не отримати валюту. Також, при укладанні кредитного договору між сторонами не досягнута згода щодо всіх умов кредитного договору - ціни договору, загальної вартості кредиту, а також порядок плати за кредит. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.11.2007 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № ZPVLGA00000119, згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 25 606,20 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.11.2014 року (а.с. 15-17).

В якості забезпечення виконання зобов'язання за договором про надання кредиту 21.11.2007 року, міжОСОБА_3 та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладений договір іпотеки № ZPVLGA00000119, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку Банку нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 76,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на праві власності відповідно договору купівлі-продажу (а.с. 18-21).

Відповідно до п.1.1 кредитного договору ПАТ КБ "ПриватБанк" зобов'язується надати ОСОБА_3 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 25 606,20 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що волевиявлення сторін при укладенні кредитного договору було вільним, ОСОБА_3 повністю усвідомлював умови кредитування та самостійно за власним бажанням обрав кредитування у доларах США, що не суперечить законодавству, оскільки Банк має ліцензію на здійснення валютних операцій, а тому мав право на укладення кредитного договору у іноземній валюті - долар США. Обґрунтовуючи відсутність підстав для визнання правочину удаваним, суд першої зазначив, що між сторонами укладений кредитний договір та позивачу надані грошові кошти в кредит, а тому ним не доведено, що цей правочин є удаваним, з метою приховати інший правочин.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

При вирішенні спору судом першої інстанції правильно застосовані норми ст. 627 ЦК України, відповідно якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог діючого законодавства України.

Згідно п. 7.1 кредитного договору № ZPVLGA00000119 від 21.11.2007 р. ПАТ КБ "ПриватБанк" зобов'язався надати ОСОБА_3 кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 21.11.2007 р. по 20.11.2014 р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 25 606,20 доларів США на наступні цілі: ремонт житлового будинку в розмірі 23600,00 доларів США, а також у розмірі 2006,20 доларів США у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 донного договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом. Погашення заборгованості за цим кредитом здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати Банку кошти у сумі 453,69 доларів США для погашення заборгованості за кредитом. Детальний порядок погашення кредиту та процентів, зазначений в частині 3 та 7 цього договору (а.с.15-17).

Таким чином, за волевиявленням двох сторін було досягнуто усіх умов кредитного договору (правочину). Будь-яких заперечень на момент укладення зазначеного правочину позивач не мав та погодився із зазначеними умовами кредитування поставивши свій підпис на договорі.

За таких обставин доводи апелянта відносно того, що між сторонами не досягнута згода щодо істотних умов договору - ціни та загальної вартості кредиту є безпідставними та суперечать матеріалам справи.

Крім того, при укладанні кредитного договору, позивач, обираючи валюту кредитування свідомо вибрав саме долар США. Перед укладанням Кредитного договору він був ознайомлений з усіма умовами кредитування, а саме з терміном кредитування, валютою кредитування, процентними ставками у цих валютах тощо, а тому усвідомлював умови кредитування та самостійно за власним бажанням обрав кредитування у доларах США.

Статті 47 та 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Судом встановлено, що відповідач діяв відповідно до положень чинного законодавства та підзаконних нормативно-правових актів України та отримав банківську ліцензію N 22 від 05.10.2011 р. та Дозвіл N 22-2 від 29.07.2003 р. з відповідним Додатком на здійснення операцій з валютними цінностями, в тому числі з розміщення іноземної валюти на валютному ринку України (а.с. 26)

Таким чином, відсутні перешкоди для укладання кредитних договорів та видачі кредиту у іноземній валюті ПАТ КБ «Приватбанк».

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про визнання кредитного договору удаваним, з метою приховати інший правочин, то судом першої інстанції правомірно зазначено, що за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Позивач не заперечує проти того, що між ним та Банком укладений кредитний договір, за яким він отримав грошові кошти у кредит. Підставами удаваного правочину позивач вважає надання кредиту у валюті кредитування не долар США, а гривня та цільове призначення кредиту не на ремонт житлового будинку і сплати страхових платежів, як зазначено в договорі, а на придбання автомобіля на заводі ВАТ «Луцький автомобільний завод».

Посилаючись на ці обставини, позивач не зазначив та не надав належних і допустимих доказів, який насправді договір укладений між ним та Банком, якщо не кредитний договір. В силу ст. ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Крім того, посилаючись на те, що після отримання кредиту у сумі 129 311,31 грн., які є еквівалентом 25 606,20 доларів США, сума 100 400,00 грн. була переведена на рахунок ВАТ «Луцький автомобільний завод» як оплата за автомобіль, позивач не надав доказів, що перерахування здійснено саме Банком. Із наданих позивачем доказів - договору купівлі - продажу автомобіля № 284 від 15.11.2007 року, специфікації товару, акту приймання-передачі автомобіля, рахунку-фактури не вбачається, що оплата та укладення договору купівлі продажу автомобіля здійснено позивачем ОСОБА_3(а.с.39-45), а тому не можна вважати, що ПАТ КБ «Приватбанк» перерахував грошові кошти ВАТ «Луцький автомобільний завод» на купівлю автомобіля ОСОБА_3 На виконання вимог п.7.1 кредитного договору Банком кредитні кошти видані позивачу, який розпорядився ними на свій розсуд. Використання позичальником кредитних коштів не за цільовим призначенням не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, за яким позичальником кредитні кошти отримані.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання кредитного договору удаваним та визнання його недійсним є правильним та обґрунтованим. Оскільки, вимоги про визнання іпотечного договору недійсним з цих же підстав є похідними від вимог про визнання кредитного договору недійсним, відсутні підстави і для визнання іпотечного договору недійсним.

За таких обставин, доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи. Докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанцій. При їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: