АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Поліщук Н.В.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року про відмову в задоволенні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві Білоус Олександра Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

Старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві Білоус С.С. звернувся до суду з поданням, в якому просив постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 до виконання ним зобов'язань на підставі виконавчого листа № 757/1981/2014р., виданого 28.08.2014р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 2 630 793 грн.

Подання обґрунтовував тим, що на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 2 630 793 грн. Боржник може виїхати в іншу країну, і відповідно може ухилитись від виконання рішення суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2015 року в задоволенні подання державного виконавця Білоус О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, стягувач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та задовольнити подання в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилався на те, що ухвала постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що судом першої інстанції не було взято до уваги , що державним виконавцем вжито усіх можливих та необхідних заходів щодо виконання виконавчого провадження, тобто державний виконавець довів те, що боржник умисно не виконує рішення суду, а своєю бездіяльністю ставить під загрозу виконання виконавчого документа взагалі. Зазначив, що суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали не надав оцінки доказам, наданим державним виконавцем. Судом не прийнято до уваги та не спростовано жодного доказу, якими обґрунтовувалося подання.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення ОСОБА_1 та його представника, які підтримали доводи скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-ХІV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 2 630 793 грн.

Державним виконавцем 08.09.2014 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 757/28.08.2014р., виданого 28.08.2014 р Печерським районним судом м. Києва.

У поданні про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, державний виконавець зазначив, що боржник у наданий державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення, заборгованість стягувачу не погасив. Поведінка боржника у відносинах із стягувачем та ВДВС свідчить про його небажання виконувати судове рішення. Крім того божник не вчиняє будь-яких дій для погашення заборгованості, що доводить факт ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні подання виходив з того, що державним виконавцем в порядку ст. 60 ЦПК України не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що боржник може виїхати за кордон та дійсно ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням. Суд також вважав, що державним виконавцем виконавчі дії проведені не в повному обсязі, факт ухилення від виконання зобов'язань боржником ОСОБА_3 не підтверджено матеріалами виконавчого провадження і не доведено.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є передчасним та не в повній мірі відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 210 ЦПК України, ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд в порушення п. 3 ч. 1 ст. 210 ЦПК України не навів будь-яких мотивів, з яких він не приймає надані державним виконавцем докази, які містяться у виконавчому провадженні.

Судом не надано оцінки тому, що боржником не виконано обов'язку передбаченого ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: не надано у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

З врахування вищезазначеного, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді, про те підлягають частковому задоволенню, так як суд першої інстанції порушив порядок розгляду подання, та норми процесуального права, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України, подання повертається на новий розгляд до того ж суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року скасувати, а подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві Білоус ОлександраОлександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: