АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8301/15 Справа № 194/256/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Пономаренко І. П. Доповідач - Повєткін В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

В с т а н о в и в :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини посилаючись на те, що з відповідачем від спільного життя мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем. В свідоцтві про народження дитини відповідач записаний його батьком. Відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини в добровільному порядку не надає, аліменти на користь третіх осіб не сплачує. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму в місяць для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі до суду позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4-5).

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2015 року позовні вимоги задоволенні частково, з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/5 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму в місяць для дитини відповідного віку (а.с.29-30).

В апеляційній скарзі (а.с.38-40) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задоволено позовні вимоги в повному обсязі, оскільки:

- суд не взяв до уваги те, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, має можливість працевлаштуватись та забезпечувати як свій рівень життя, так і мінімальний рівень життя своєї малолітньої дитини;

- жодних доказів щодо неможливості працевлаштуватись відповідачем суду не надано;

- позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує лише соціальні виплати.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що сторони мають спільну дитину, відповідач не працює, тому суд врахував матеріальне становище сторін.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є подружжям (а.с.6), від шлюбу мають неповнолітню сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7), на цей час проживають окремо, дитина мешкає разом з матір'ю окремо від відповідача (а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Врахувавши запре речення відповідача про те, що він не працює у якості підстави для зниження розміру стягнутих аліментів, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.214,215 ЦПК України не навів мотивів для прийняття пояснень відповідача у якості доказу.

Посилання відповідача на те, що він не може надавати допомогу на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його доходу з тих підстав, що він не працює, не є підставою для їх врахування, оскільки ці доводи не свідчать про відсутністть у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в зазначеному розмірі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав суду доказів того, що він не має ніяких доходів і не може надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини.

З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення на користь позивача аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2015 року змінити в частині розміру стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітної дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів ОСОБА_3, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму в місяць для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі до суду позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: