Справа № 159/3168/15-ц
Провадження № 2/159/900/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 21 вересня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Окостень І.В.,

при секретарі Федчик К.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про зобов'язання до вчинення дій на захист порушеного права та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася у суд із указаним позовом до ОСОБА_3, залучивши у ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_5 Просила зобов'язати вказаних осіб звести на належній їй земельній ділянці господарську спору - хлів із дерева розміром 3,5 кв.м на 3,5 кв.м., покритий шифером. Такі вимоги обґрунтувала тим, що вказаний хлів належав попереднім власникам належної їй квартири і був розташований на приватизованій нею земельній ділянці. 06 травня 2016 року відповідачі без її дозволу та у її відсутності розібрали цей хлів. Також, просила стягнути із відповідачів 3000грн. завданої порушенням права власності моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлений позов, просили його задовольнити. Позивач пояснила, що у 2000 році придбала квартиру у двоквартирному жилому будинку. При купівлі квартири продавець вказала на земельну ділянку, вбиральню та хлів, які перебували у її користуванні. Після придбання квартири нею було проведено приватизацію земельної ділянки, призначеної для обслуговування частини будинку. Вказана ділянка складається із трьох окремих частин, на одній із яких був розташований на момент купівлі квартири і приватизації землі згаданий хлів. Цей хлів був із дерев'яних дощок, покритий шифером, розміром 3,5 кв.м на 3,5 кв.м. Відповідачі без її дозволу та у її відсутності розібрали цей хлів, тому повинні відновити його.

Відповідачі та представник відповідача позов не визнали, просили відмовити у його задоволені. Відповідачі пояснили, що дійсно розібрали вказану споруду, яка примикала однією стіною до належного ОСОБА_3 хліва. Ці хліви побудував батько ОСОБА_3 у 1960-х роках для зберігання твердого палива, один з яких надав у тимчасове користування попередньому власнику квартири, що належить позивачу ОСОБА_1 Остання самовільно зайняла вказаних хлів. Оскільки обидва хліви були старими, похилилися та створювали небезпеку, вони їх розібрали.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд відмовив у задоволенні позову з таких підстав.

З пояснень позивача встановлено, що з часу придбання нею квартири АДРЕСА_1, у її користуванні перебував хлів розміром 3,5 кв.м на 3,5 кв.м., зведений з дерев'яних дощок, покритий шифером, з дверима та навісним замком. Хлів був розташований на належній їй на праві приватної власності земельній ділянці та 06 травня 2015 року знесений відповідачами. Позивач просить захисти її право на вказану споруду шляхом зобов'язання відповідачів звести такий же хлів.

За положеннями ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист у судовому порядку своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом покладено на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Названий позивачем хлів за своїми ознаками відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України належить до нерухомих речей та, виходячи із змісту ст. 186 цього кодексу, є приналежною річчю, тобто є нерухомим майном, що призначене для обслуговування головної речі - належної позивачу частини будинку.

Згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 26 вересня 2000 року позивач придбала у громадянки ОСОБА_6 квартиру в будинку АДРЕСА_1 За договором вказана квартира складається із однієї кімнати, кухні та коридору. Відомості про належні до квартири господарські споруди і приміщення у договорі відсутні (а.с.6).

02 липня 2001 року позивачем виготовлено держаний акт про право власності на землю, що знаходиться за адресою квартири (а.с.7). Земельна ділянка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і складається з трьох окремих частин, на одній з яких, розміром 3,5 кв.м на 3,5 кв.м. (позначена - И К Л М), за поясненнями позивача був розташований спірних хлів. Проте, об'єктивні докази про належність позивачу такого майна, визначеного родовими ознаками, у матеріалах справи відсутні.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6, яка є попереднім власником належної позивачу квартири, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, підтвердили вказану відповідачем ОСОБА_3 обставину, що спірний хлів був побудований її батьком у 1960 роках, наданий у тимчасове користування сусідам для зберігання твердого палива і на початку 1970 років ними йому повернутий, за роки хлів постарів і похилився.

Будь-які документи на цю господарську споруду суду не представлені.

Посилання позивача на наявність відомостей про вказаний хлів у Генеральному плані проекту забудови земельної ділянки індивідуальним жилим будинком від 2002 року та у викопіровці з будівельного кварталу від 05 вересня 2000 року за адресою АДРЕСА_1, - безпідставні. Як встановлено у судовому засіданні з пояснень позивача та відповідачів, зображений на Генеральному плані господарський хлів під № 2 (а.с.8) та позначений на викопіровці з будівельного квартиру хлів «б», не є одним і тим же, і жоден із них не є тим, який позивач просить відновити. Крім того, вказані документи не належать до інвентаризаційних документів щодо об'єкту нерухомого майна і не можуть стверджувати наявність господарських споруд, призначених для обслуговування житлового будинку.

Таким чином, суд вважає не доведеною позивачем ту обставину, що вказаний нею хлів належав їй на праві приватної власності.

Належність позивачу на праві приватної власності земельної ділянки, на якій був розташований хлів, також не підтверджує належність їй останнього, оскільки за змістом ч. 3 ст. 373 ЦК України право власності на земельну ділянку як на об'єкт права власності поширюється лише на наявні на ній природні об'єкти.

Таким чином, судом не встановлено правових підстав виникнення цивільного права позивача на вказаний хлів, а відповідно і порушення її прав та інтересів, тому суд відмовляє у задоволенні вимоги про зобов'язання відповідача до вчинення дій на захист порушеного права.

Вимога позивача про стягнення моральної шкоди має похідний характер і пов'язана з встановленням факту порушення майнових прав особи, тому в цій частині позову суд також відмовляє.

На підставі ст. ст. 15, 16, 181, 186, 373 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:І. В. Окостень