АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 671/13/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1394/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Юзюка О.М.,

суддів: Ярмолюка О.І., Власенка О.В.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.,

з участю: сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №22-ц/792/1394/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 травня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Продінвест до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю „Продінвест (далі ТОВ „Продінвест) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 113672,37 грн. Посилалось на те, що 5 жовтня 2012 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ТОВ „Продінвест на посаду водія-експедитора з перевезення вантажів, а з 21 жовтня 2013 року трудовий договір з ним припинено.

19 жовтня 2012 року між ТОВ „Продінвест і ОСОБА_1 було укладено договір безпроцентної позики, за умовами якого останній отримав грошову позику в розмірі 60000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером. Відповідно до цього договору сума позики підлягала поверненню щомісячно в сумі 500 грн. з жовтня 2012 року по вересень 2022 року включно, або в разі необхідності на вимогу позикодавця достроково. У випадку звільнення позичальника, незалежно від обставин звільнення, останній зобовязувавсь погасити залишок позики в день

______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_2 Категорія № 19, 27

Доповідач Юзюк О.М.

звільнення. 31 січня 2013 року між цими ж сторонами було на таких же умовах відповідачу було надано 6600 грн., які він був зобовязаний повернути до 28 лютого 2013 року, 30 травня 2013 року на таких же умовах був укладений договір за умовами якого відповідач отримав 3000 грн., ця сума підлягала поверненню щомісячно в сумі 1000 грн. з червня по серпень 2013 року. Згідно вказаних вище договорів при простроченні повернення позики позичальник зобовязувавсь сплатити штраф у розмірі 1% від неповернутої суми позики за кожний прострочений день та додатково проценти в розмірі 19% річних, а за договором від 30 травня 2013 року 20% річних. Крім цього, вказаними договорами було встановлено, що несплачена сума боргу збільшується на індекс інфляції за весь строк прострочення. Заборгованість за цими договорами відповідач добровільно не погасив. Загальна сума позики склала 69600 грн., з яких відповідачем сплачено 19418,62 грн. (останній день оплати 21 жовтня 2013 року), в результаті чого у нього станом на момент звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 113672,37 грн.

Рішенням Волочиського районного суду від 27 травня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ „Продінвест заборгованість за договорами безпроцентної позики від 19 жовтня 2012 року, 31 січня 2013 року та 30 травня 2013 року в розмірі 113672,37 грн., та 1136,72 грн. судових витрат, а всього 114809,09 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, стверджує, що товариство грошових коштів на умовах позики йому не надавало, а він їх не отримував, просив скасувати рішення та відмовити в позові.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В силу ст. ст. 10, 60 цього Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 цього Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 599 даного Кодексу передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 вказаного Кодексу позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознакам, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Встановлено, що ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів про не укладення між ним і позивачем договорів позики, не отримання коштів та відсутності, у звязку з цим, підстав для задоволення позову.

Не спростовані висновки місцевого суду і додатковими доказами (журнал реєстрації касових ордерів, журнал-ордер, відомість по рахунку), які були витребувані апеляційним судом, по клопотанню відповідача у ТОВ „Продінвест.

Зазначення в апеляційній скарзі про запис у договорах даних недійсного паспорту, так як ОСОБА_1 05.12.2012 року був виданий інший паспорт, не дає підстав для відмови в позові, оскільки по місцю роботи у ТОВ „Продінвест були дані паспорту відповідача який у нього був до видачі 05.12.2012 року нового.

Посилання апелянта на реєстрацію касових документів у журналі за 2012 рік спростовується сукупністю доказів, а саме заявами ОСОБА_1 про видачу позики, договорами про це, видатковими касовими ордерами від 19.10.2012 року, 31 січня і 30 травня 2013 року (а. с. 11-20).

Крім того, із названого журналу видно про відповідність дат касових ордерів із записами про них у цьому журналі (а. с. 123-125).

Наявність боргу у сумі 4200 грн., на який звертає увагу апелянт у скарзі, пояснюється тим, що ОСОБА_1 у 2011 році працював вже у ТОВ „Продінвест і отримував також у лютому і березні місяцях позику на суму 3000 грн. та 1200 грн.

Ці обставини підтверджені копіями заяв ОСОБА_1 і договорів про позику.

Суд звертає також увагу на те, що 19418,62 грн. ОСОБА_1 сплатив із отриманих у 2012-2013 роках грошових коштів у ТОВ „Продінвест за договорами позики.

Відхиляються судом і посилання в скарзі на неможливість нарахування штрафу за кожний день прострочення, оскільки у п. 5.1. договору передбачається неустойка. Також і плата процентів за користування коштами не є подвійною відповідальністю разом з неустойкою, як видом забезпечення виконання зобовязання.

Апеляційна скарга, в межах її доводів, не містить підстав для скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Волочиського районного суду від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.М. Юзюк