Номер провадження: 22-ц/785/3561/15
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Погорєлової С.О., Сидоренко І.П.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - виконавчий комітет Іллічівської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення та зустрічного позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Іллічівської міської ради, ОСОБА_2, треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради та визнання недійсним ордеру на службову житлову площу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - виконавчий комітет Іллічівської міської ради про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення - відмовлено в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до виконавчого комітету Іллічівської міської ради, ОСОБА_2, самостійні вимоги на предмет спору третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради та визнання недійсним ордеру на службову житлову площу - задоволено.

Визнано недійсним ордер від 28.03.2014 року НОМЕР_1, виданий виконавчим комітетом Іллічівської міської ради на ім'я ОСОБА_2.

Скасовано рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 27.03.2014 року за №86 «Про переведення в розряд службових квартир АДРЕСА_1 та надання її ОСОБА_2.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 лютого 2015 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 і відмовити у задоволенні позовів ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи вказаний спір, суд повно та всебічно з'ясував всі обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, обґрунтовано керувався нормами ЦК України.

Так, судом першої інстанції було достовірно встановлено, що згідно із копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували у шлюбі, зареєстрованому 14 листопада 1970 року другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.

Згідно із копіями платіжних доручень №440193 та№440194 від 11 листопада 1994 року, вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 переказали організації орендарів ОП «Антарктика» грошову суму у розмірі два мільйони сто тисяч карбованців.

Чорноморським виробничим об'єднанням рибної промисловості «Антарктика» ОСОБА_8 було видано ордер НОМЕР_2 на вселення в квартиру АДРЕСА_1.

Згідно із довідкою, ОСОБА_8 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 12.06.1991 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10 була зареєстрована за вказаною адресою з 29.06.1991 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно акту від 01.04.2014 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1 вбачається, що з 2008 року по день складання акту, в квартирі АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_10 проживав її онук ОСОБА_3.

Після смерті подружжя відкрилася спадщина у вигляді рухомого та нерухомого майна.

Згідно копії спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_5.

Державний нотаріус Білоброва О.М. листом №2115/01-16 від 19.11.2014 року відмовила ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого ОСОБА_8, мотивуючи тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно та роз'яснено право звернення до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом про визнання права власності на спадкове майно ОСОБА_8, як спадкоємця за законом II черги.

Відповідно до копії спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 до нотаріальної контори звернулися із заявами про прийняття спадщини:

брат ОСОБА_13,

брат ОСОБА_14,

сестра ОСОБА_15,

племінниця ОСОБА_6 (за правом представлення).

двоюрідний онук ОСОБА_3.

Після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, квартира АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради №86 від 27.03.2014 року була переведена в розряд службових.

На підставі вказано рішення, 28 березня 2014 року ОСОБА_2 видано ордер НОМЕР_1 на вселення в квартиру АДРЕСА_1, на підставі якого 28.03.2014 року ОСОБА_2 28.03.2014 року зареєструвалася за вказаною адресою та 01.04.2014 року уклала договір найму вказаної квартири з КП «МУЖКГ» м. Іллічівська.

Згідно копії акту від 31.03.2014 року, працівниками ЖЕУ-3 двері квартири АДРЕСА_1 було опечатано та на ім'я ОСОБА_3 видано припис про звільнення квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Встановивши вищенаведені обставини справи, судом першої інстанції були правомірно застосовані наступні норми права, які їх регулюють.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною четвертою статті 5 Закону України "Про приватизацію державною житлового фонду" передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

У силу статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Пленум Верховного Суду України в частині п'ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Про саме таке застосування Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" йдеться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.12.2013 року .

Так, відповідно копії заяви, квитанцій, що знаходяться в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 14 листопада 1994 року звернулися до керівника органу приватизації про оформлення передачі у приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_1. На вказаній заяві є печатка Чорноморського виробничого об'єднання рибної промисловості «Антарктика», підписи заявників та керівника підприємства по обслуговуванню житла.

В 1993-1996 роках мешканцям будинку свідоцтва про право власності на житло видавалося Чорноморським виробничим об'єднанням рибної промисловості «Антарктика», а в подальшому свідоцтва про право власності видавалося іншим приватизаційним органом Іллічівською міською радою.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про те, що у 1994 році, за життя, ОСОБА_8 га ОСОБА_16 зверталися до органу приватизації про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1, яким на той час було Чорноморське виробниче об'єднання рибної промисловості «Антарктика», але померли до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію. Таким чином, до їхніх спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на квартиру, що повністю спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Тому, виконавчий комітет Іллічівської міської ради приймаючи рішення про переведення в розряд службових квартири АДРЕСА_1 та надання її ОСОБА_2 на підставі ордеру, не переконався про наявність вказаних обставин, не впевнився про коло спадкоємців та осіб, які проживали за вказаною адресою, при цьому виконавчим комітетом Іллічівської міської ради проігноровано шестимісячний строк для прийняття спадщини спадкоємцями, передбачений ч. 1 ст.1270 ЦК України, оскільки ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а вже 27.03.2014 року рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради за №86, квартира АДРЕСА_1 була переведена в розряд службових та на підставі ордеру від 28.03.2014 року ( тобто на слідуючий день) надана ОСОБА_2

Згідно із ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до положень ст.58 Житлового Кодексу Української PCP, ордер може бути виданий лише на вільне житлове приміщення.

Згідно із ст.59 Житлового Кодексу Української PCP. ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу у поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері житлове приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Доводи апеляційної скарги про те, що ордер на жиле приміщення видано правомірно, оскільки в спірній квартирі ОСОБА_3 проживав без достатніх для цього правових підстав є неспроможними, оскільки ордер на вселення в приміщення може бути видано тільки в тому випадку, якщо жиле приміщення є фактично та юридично вільним. Ця норма розповсюджується і на ті випадки, коли в приміщенні проживають особи без достатніх для цього підстав, на що наголошувалось в численних ухвалах ВСС України.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вищевказані дії виконавчого комітету Іллічівської міської ради є грубим порушенням прав спадкодавців та осіб, які проживають у спірному приміщенні та підставою для визнання недійсним ордеру від 28.03.2014 року НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Іллічівської міської ради на ім'я ОСОБА_2 і скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 27.03.2014 року за №86 «Про переведення в розряд службових квартири АДРЕСА_1, надання її ОСОБА_2.

Відповідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому, колегія не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - виконавчий комітет Іллічівської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення та зустрічного позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Іллічівської міської ради, ОСОБА_2, треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради та визнання недійсним ордеру на службову житлову площу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.О. Погорєлова

І.П. Сидоренко