Справа № 359/4891/15 Головуючий у І інстанції Величко В.П.
Провадження № 22-ц/780/5172/15 Доповідач у 2 інстанції Лащенко В. Д.
Категорія 26 17.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Ігнатченко Н. В., Фінагєєва В. О.

при секретарі Бобко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування своїх вимог позивач просилася на те, що 28 вересня 2012 року відповідач взяла у неї у борг 111000 гривень, що на день отримання позики, становило 13620 доларів США. Строк у розписці сторонами вказаний не був, однак позивач листом повідомила відповідача про повернення коштів.

Оскільки борг відповідач не повернула, просила суд стягнути з ОСОБА_2 320 206 грн. 20 коп., при цьому посилалася на вимоги ст.. 533 ЦК України.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 320 206, 20 гривень та судовий збір у розмірі 3202,06 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду про стягнення з неї боргу в сумі 320 206 грн. 20 коп. і ухвалити нове рішення про стягнення 111 000 грн., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення є, зокрема, неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих відносин.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач за договором позики передала позивачу 111 000 грн., що на день отримання позики становило 13 620 доларів США. Оскільки борг не було повернуто, з відповідача підлягають стягненню кошти в сумі 320 206, 20 грн. При цьому суд послався на вимоги ч. 2 ст. 533 ЦК України і зазначив, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З такими висновками не може погодитися колегія суддів, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 28 вересня 2012 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала у борг ОСОБА_2 111 000 грн. Вказане підтверджується письмовою розпискою, яку видала ОСОБА_2 (а.с. 4).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 в борг були передані 111 000 грн., саме таку суму грошових коштів остання і повинна повернути позикодавцеві.

Вимоги ст.. 533 ЦК України до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані, оскільки у зобов'язанні зазначено, що в борг передавалися кошти у гривнях, а не в іноземній валюті. За таких обставин відсутні підстави для стягнення боргу в сумі 320 206,20 грн., що на думку суду першої інстанції становить 13 620 доларів США.

З урахуванням викладеного рішення суду підлягає скасуванню як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального права і відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України необхідно ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з позивача на користь відповідача відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України підлягає стягненню судових збір, сплачений при апеляційному оскарженні рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживаючої за адресою: 08321, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 111 000 (сто одинадцять тисяч) грн. боргу та 1110 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1046 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді