У х в а л а

іменем україни

3 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В., Дем'яносова М.В., Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до приватної фірми «Арго», третя особа - ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення коштів, за касаційною скаргою приватної фірми «Арго» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до приватної фірми «Арго» (далі - ПФ «Арго») про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що у липні 2003 року вони уклали із відповідачем ПФ «Арго» договори оренди, за якими передали в оренду приватній фірмі строком на 5 років належні їм земельні ділянки.

Зазначали, що у листопаді 2013 року відповідач в односторонньому порядку прийняв рішення про укладання з ними договорів про спільну діяльність щодо використання належних їм земельних ділянок. Однак вони такого рішення не приймали і не мали намір укладати договори про спільну діяльність з відповідачем.

Вказували, що у січні 2014 року вони уклали договори оренди належних їм земельних ділянок із фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, який запропонував їм більш вигідні та прозорі умови співпраці. Дані договори було укладено відповідно до чинного законодавства та проведено їх державну реєстрацію. Однак ПФ «Арго» у 2014 році приступила до обробки належних позивачам ділянок, а на їхні вимоги про повернення ділянок відмовила, чим порушила їхні права як власників ділянок на користування і розпорядження цими земельними ділянками.

Враховуючи вказане, позивачі просили зобов'язати ПФ «Арго» звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, належні їм земельні ділянки та стягнути з відповідача частку прибутку за користування ділянками.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 січня 2015 року, позов задоволено. Зобов'язано ПФ «Арго» звільнити та привести до стану, придатного за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після збору врожаю 2014 року, земельні ділянки, які розташовані на території Дерев'янської сільської ради Обухівського району Київської області, а саме: земельну ділянку площею 3,5401 га, кадастровий номер НОМЕР_2, належну ОСОБА_1; земельну ділянку площею 3,6400 га, кадастровий номер НОМЕР_1, належну ОСОБА_2

Стягнуто із ПФ «Арго» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 2 143 грн 46 коп.

Стягнуто із приватної фірми «Арго» на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 2 143 грн 46 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПФ «Арго» просить скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що у зв'язку із закінченням строку дії договорів оренди, укладених у 2003 році, у відповідача відсутні правові підстави для використання земельних ділянок, належних позивачам.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5401 га, кадастровий номер НОМЕР_2, в межах Дерев'янської сільської ради Обухівського району Київської області.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6400 га, кадастровий номер НОМЕР_1, в межах Дерев'янської сільської ради Обухівського району Київської області.

22 липня 2003 року між ОСОБА_1 та відповідачем ПФ «Арго» було укладено договір оренди земельної ділянки терміном на 5 років.

23 липня 2003 року між ОСОБА_4 та відповідачем ПФ «Арго» було укладено договір оренди земельної ділянки терміном на 5 років.

06 листопада 2013 року між позивачами та ПФ «Арго» було укладено договори про спільну діяльність, які в органах державної податкової інспекції не були зареєстровані, а саме: договір № 76 із ОСОБА_1, договір № 86 із ОСОБА_2

В січні та травні 2014 року позивачі звертались до відповідача із письмовими заявами про припинення договірних відносин щодо оренди землі.

В січні 2014 року позивачі уклали договори оренди землі із ФОП ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_2 успадкував спірну земельну ділянку від своєї матері ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

Договір оренди землі із позивачем ОСОБА_2 не укладався, а укладений із попереднім власником цієї ж ділянки - ОСОБА_4

Пунктом 2.5 договору від 23 липня 2003 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПФ «Арго» було передбачено, що перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для розірвання договору оренди.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що право користування відповідачем земельною ділянкою площею 3,6400 га, кадастровий номер НОМЕР_1, було припинено внаслідок смерті власника ділянки - ОСОБА_4, а дійсний на цей час власник - позивач ОСОБА_2 у передбаченому законом порядку не передавав відповідачеві таке право, цивільно-правових угод щодо оренди земельної ділянки не укладав.

Крім того, згідно з п. 2.1 укладених із ПФ «Арго» договорів оренди землі їх чинність може бути автоматично продовжена на наступний термін - 5 років за умови, якщо сторони не виявили бажання припинити дію цього Договору.

Пункт 4.1 укладених позивачами із ПФ «Арго» договорів оренди землі передбачає, обов'язок орендодавця попередити письмово орендаря про свої наміри щодо продовження чи припинення дії договору оренди земельної ділянки за один рік до закінчення терміну його дії.

Із матеріалів справи вбачається, що будь-якої додаткової угоди, в тому числі щодо поновлення дії договору оренди землі, між сторонами не укладалось, пропозицій про укладення такої угоди жодна із сторін не висловлювала, відмови чи зволікання в укладенні додаткової угоди не мали місце, при цьому ОСОБА_1 письмово повідомила ПФ «Арго» про відсутність згоди на продовження дії будь-яких правовідносин із ПФ «Арго» щодо користування належною їй на праві власності земельною ділянкою в лютому 2014 року.

Крім того, договори оренди землі між ПФ «Арго» та позивачем ОСОБА_1, померлою ОСОБА_4 реєструвались лише один раз, в 2003 році, Дерев'янською сільською радою Обухівського району Київської області, при цьому строк їх дії обмежувався п'ятьма роками, надалі по закінченню їх дії в 2008 році договори оренди у сільській раді не перереєстровувались.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що у зв'язку із закінченням строку дії договорів оренди, укладених у 2003 році, у ПФ «Арго» відсутні правові підстави для використання земельних ділянок, належних позивачам.

Враховуючи вказане, рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання ПФ «Арго» звільнити та привести до стану, придатного за цільовим призначенням спірні земельні ділянки є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства.

Проте, задовольняючи вимоги позивачів в частині стягнення з ПФ «Арго» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошових коштів у якості прибутку від використання земельних ділянок, суди посилалися на положення ст. 288.5.1 Податкового кодексу України.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за № 6 (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, стягуючи із ПФ «Арго» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти на кожного в розмірі 2 143 грн 46 коп., в рішенні належним чином не обґрунтував за який саме період використання земельної ділянки стягнуто зазначені грошові кошти та не провів відповідного розрахунку стягнутої суми.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в частині стягнення з ПФ «Арго» грошових коштів, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. 303 ЦПК України не перевірив чи підтверджені обставини, якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами, чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права.

Таким чином, ухвала суду апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо стягнення з ПФ «Арго» грошових коштів підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

В іншій частині рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватної фірми «Арго» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 січня 2015 року в частині залишення без змін рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 вересня 2014 року щодо стягнення з приватної фірми «Арго» грошових коштів скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

М.В. Дем'яносов

О.В. Cтупак