Справа № 642/6288/15-ц
Провадження № 2/642/1943/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Грінчук О.П.,

За участю секретаря Радько В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

позивачі подали до суду позов та просять визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, на те що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1999 року належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ОСОБА_4 в жовтні 1999 року виїхала в Сполучене Королівство ОСОБА_8, де вийшла заміж за громадянина ОСОБА_8 і з того часу проживає там, вже має громадянство. На даний час відповідач припинила виконувати обовязки, повязані з утриманням квартири, оплатою комунальних платежів. Оскільки за вказаною адресою відповідач не проживає з жовтня 1999 року, у позивачів виникають проблеми зі сплатою надмірно високих комунальних послуг, які нараховуються і на відповідача. У звязку з вищевикладеним, позивачі звернулися з вказаним позовом до суду та просять визнати ОСОБА_7 такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_2.

У судове засідання позивачі не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позові.(а.с.24)

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якій позовні вимоги визнав, та не заперечував проти їх задоволення. (а.с.25)

Відповідно до ст.. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

у відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25 березня 1999 року (а.с.4).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої комунальним підприємством «Жилкомсервіс» Дільниця №26 від 14.07.2015 року, ОСОБА_7 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.7)

Відповідно до Акту, складеного Начальником дільниці № 26 КП «Жилкомсервіс», ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, зі слів сусідів фактично не проживає завказаною адресою більш ніж 14 років, у звязку зі зміною місця проживання (а.с.8).

Крім того, позивачами у якості доказів надано копію свідоцтва про укладення шлюбу TF 704156, від 16 березня 2000 року, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ОСОБА_4(а.с.10,11).

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п.3.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, який затверджено Наказом МВС України від 22.11.2012 року:" Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою".

Зазначені вище положення дублюються також у ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача у домоволодінні, власником якого є позивач, порушує його права на вільне володіння та користування приватною власністю, тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_3.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 130, 174, 209, 212, 214, 215 ЦПК України; ст. ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1, ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_4.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення, а особами які були відсутні при його оголошенні в той же самий строк з часу його отримання.

Головуючий: