Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/2237/14-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 53 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Радомишльське автопідприємство 11848» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Радомишльське автопідприємство 11848» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що наказом відповідача №36/к від 04 вересня 2014 року було прийняте рішення про скорочення чисельності і штату працівників у зв'язку з виробничою необхідністю та згідно наказу №42/к від 04 листопада 2014 року його та інших механіків звільнено із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вважає накази незаконними так як звільнені працівники, посади яких були скорочені, залишилися працювати на підприємстві на інших посадах, при цьому виконують функції механіків, а також вважає що наказ про його звільнення винесений з порушенням процедури звільнення так як він письмово не був попереджений за два місяці про наступне вивільнення, а також тому, що його як голову профспілки ПАТ «Радомишльське автопідприємство 11848» звільнили з роботи за ч.1 ст.40 КЗпП України без попередньої згоди первинної профспілкової організації. Враховуючи вищевикладене, просив визнати незаконними та скасувати накази ПАТ «Радомишльське автопідприємство 11848» №36/к від 04 вересня 2014 року та №42/к від 04 листопада 2014 року; поновити його на роботі на посаді механіка ПАТ «Радомишльське автопідприємство 11848»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 2 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 працював у відповідача на посаді механіка.

Наказом від 04 листопада 2014 року за №42-к ОСОБА_2 був звільнений з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником, або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відмовляючи у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що при звільненні позивача з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України, відповідачем дотримані всі вимоги, передбачені трудовим законодавством, зокрема ст.ст.43, 43-1, 49-2 КЗпП України.

Згідно указаної норми, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Наказом голови правління ПАТ «Радомишльське автопідприємство 11848» №36/к від 04 вересня 2014 року у зв'язку з виробничою необхідністю, виходячи з рентабельності підприємства на підприємстві було скорочено посади механіків чисельністю 4 особи.

Позивач ОСОБА_2 відмовився ознайомитися з цим наказом, що підтверджується актом від 04 вересня 2014 року.

Інші посади позивачу не пропонувались за відсутністю таких. Доказів, які підтверджують факт того, що на підприємстві були вакантні посади, позивач суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.43-1 КЗпП України звільнення працівника без згоди профспілки допускається в тому числі і у випадку звільнення з підприємства, де немає первинної профспілкової організації.

Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, з послідуючими змінами та доповненнями роз'яснив, що розірвання трудового договору з ініціативи власника допускається лише за згодою профспілкового органу. Крім випадків, передбачених ст.ст.43, 43-1 КЗпП України.

Суд першої інстанції правильно вважав, що на час звільнення ОСОБА_2, первинна профспілкова організація в ПАТ «Радомишльське автопідприємство 11848» була відсутня, повноваження активу профспілки закінчились, в тому числі і самого позивача як голови.

Так згідно протоколу засідання членів профспілки ВАТ «Радомишльське автопідприємство 11848» №1 від 29.03.2005 року головою профспілки обраний ОСОБА_2 строком на п'ять років, з 29.03.2005 року по 29.03.2010 року. Тобто, повноваження ОСОБА_2 як голови профспілки закінчилися 29.03.2010 року. Позивач був звільнений з роботи 04.11.2014 року.

Статтею 3 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що колективний договір укладається між роботодавцем з однієї сторони і одним або кількома профспілковими органами, а у разі відсутності таких органів - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони.

Із витягу з протоколу № 2 від 06.03.2012 року загальних зборів трудового колективу ПАТ «Радомишльське автопідприємство 11848», на яких вирішувалося питання затвердження колективного договору товариства вбачається, що позивач виступав на зборах і підписав протокол, не як голова профкому, а як представник трудового колективу.

Про це ж зазначено у реєстраційному написі на колективному договорі, вчиненому управлінням праці та соціального захисту населення Радомишльської РДА від 19 березня 2012 року, де зафіксовано укладення колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом працівників на період 2012-2017 p.p.

Не погоджуючись з судовим рішенням ОСОБА_2 посилався на те, що він звільнений з роботи з порушенням вимог ст.43 КЗпП України та Закону України „Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", оскільки на час звільнення був головою профспілкового комітету підприємства. До апеляційної скарги додав протокол №1 звітно-виборчих зборів профспілкової організації ПАТ «Радомишльське автопідприємство 11848» від 29.04.2010 року про обрання його головою профспілкового комітету.

В апеляційній інстанції представник відповідача ОСОБА_3 пояснила, що протокол №1 звітно-виборчих зборів профспілкової організації від 29.04.2010 року був виготовлений нею на пропозицію ОСОБА_2 В цей день збори профспілкового комітету працівників ПАТ «Радомишльське автопідприємство 11848» не проводилися.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 серпня 2015 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.358 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно неї закрито. В ході проведення досудового розслідування доведена вина ОСОБА_3 в підробці протоколу №1 звітно-виборчих зборів профспілкової організації від 29.04.2010 року.

Виходячи з встановлених обставин справи суд дійшов правильного висновку, що звільнення ОСОБА_2 проведено у відповідності до вимог діючого трудового законодавства, підстави для визнання звільнення незаконним, зазначені позивачем у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для поновлення ОСОБА_2 на роботі, оскільки звільнення позивача здійснено без порушень вимог трудового законодавства.

При розгляді справи судом дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та дана їм належна оцінка.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді