Справа № 211/652/15-ц
Провадження № 2/211/817/15
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н. О.

при секретарі: Дьяконовій Т.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Довгинцівського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області про визнання членом сім'ї наймача жилого приміщення, визнання права користування жилим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що ОСОБА_2, 27.09.1986 року уклала шлюб зі ОСОБА_3, відповідачем по справі, що вбачається зі свідоцтва про укладання шлюбу Серії І ІІ - КИ № 427457, виданого відділом ЗАГС Саксаганського райвиконкому м. Кривого Рогу. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх доньок ОСОБА_4, (до одруження ОСОБА_2), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. На підставі рішення Довгинцівського райвиконкому м. Кривого Рогу № 211 від 09.08.1987 р. позивач отримала ордер № 32 на вселення до трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, (далі - квартира). Так сталося, що 10.11.2003 р. шлюб між позивачем та ОСОБА_3 був розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу відділом РАГС Довгинцівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області зроблено запис за № 373. У звязку із такою прикрою подією у спільному з відповідачем житті, вони навіть визначили порядок користування квартирою, шляхом зміни договору найму жилого приміщення квартири. Позивач отримала у користування дві житлові кімнати площею 12,6 кв. м. та 17,00 кв. м., а відповідач житлову кімнату площею 9,2 кв. м., кухня, коридор, ванна кімната, туалет та інші підсобні приміщення залишились у їхньому спільному користуванні. Однак, фактично сімейне життя, тобто ведення спільного побуту та бюджету, продовжувалось до 2005 року. Після юридичного розірвання нашого шлюбу, сторони спільними з відповідачем зусиллями намагалися зберегти сімю, так як мали, на той час, неповнолітніх доньок та взаємні почуття. (даний факт підтверджується актом з місця проживання від 17.12.2014 р.).Незважаючи на всі старання залишитись однією сімєю з відповідачем, останній у 2005 року зібрав свої особисті речі та пішов від сімї. Отже, починаючи з 2005 р. ОСОБА_3 у квартирі не проживає, як відомо позивачеві, він переїхав на інше постійне місце проживання до нової родини. З позивачем він не спілкується та жодним чином не контактує. Всі ці роки, жодного разу відповідач не приходив до спільної квартири та не ставив питання про своє вселення до кімнати, наймачем якої він є юридично. Жодної копійки за житлово-комунальні послуги не сплатив. На сьогодні у квартирі проживає пятеро людей позивач, дві доньки, чоловік старшої доньки та онука. (даний факт підтверджується довідкою № 249 КП «ЖЕО № 45» від 29.01.2015 р.) Фактично порядок користування квартирою визначений був ще за шлюбного життя з відповідачем, а саме: позивач з останнім займали житлову кімнату площею 9,2 кв. м, дві інших були у користуванні їх доньок. Сьогодні позивач продовжує користуватись кімнатою, яка юридично є у користуванні відповідача, у більшій кімнаті проживає старша донька, ОСОБА_5, із чоловіком та онукою, іншою кімнатою користується менша донька, ОСОБА_6 . Зважаючи на той факт, що більше року, після офіційного розлучення з відповідачем, позивач проживала з ним однією сімєю, користувалася нарівні з ним його жилим приміщенням; що на протязі 10 ти років відповідач взагалі не цікавиться долею своєї кімнати: не сплачує за її утримання, не слідкую за дотриманням санітарно- технічних, протипожежних та інших вимог, які необхідні при експлуатації жилого приміщення; та той факт, що позивач з доньками хотіли би приватизувати квартиру,вона звертаєся до суду з цивільним позовом про визнання позивача членом сімї ОСОБА_3, наймача житлової кімнати площею 9,2 кв. м., визнання за нею права користування даною кімнатою та визнання ОСОБА_3, таким, що втратив право користування останньою.

Позивач в судове засідання не зявилася, раніше суду пояснювала, що квартиру вона отримала в 1988 році під знос дому батьків. Після розірвання шлюбу з відповідачем вони що проживали разом 1,6 років, а лише потому вона звернулася до суду. Коли відповідач виїздив з квартири обіцяв оплачувати комунальні послуги, але не сплачує. Між ними розділені особові рахунки та позивач сплачує за комунальні послуги, лише за своїм рахунком. Позивач вказує, що навіть після офіційного розірвання шлюбу вони проживали разом, так як вона намагалася зберегти сімю. Виїхав з квратири відповідач в 2005 році, з тих пір не повертався.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення відповідно позову, просила його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі.

Від третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та при винесенні рішення покладализя на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є донькою сторін по справі, що в квартирі по бул. Кірова вони жили сімєю вона , мати, батько та сестра з 1998 року. В 2005 році батьки розійшлися та батько виїхав з квартири їй не відомо куди. Мати жила з батьком в кімнаті, а вона з сестрою в інших кімнатах, на даний час мати продовжує проживати в їх кімнаті, речей батька там немає. За комунальні послуги сплачує мати.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що проживала з позивачем та її сімєю в одному будинку в одному підїзді з 1988 року. В 2003 році ОСОБА_6 розлучилися, але позивач хотіла зберегти сямю тому вони продовжували мешкати разом більше року, у них був спільний бюджет та сімейні витрати. В 2005 році відповідач виїхав з квартири та більше не повертався, де він на сьогодні їй не відомо.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу та свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, ОСОБА_2, 27.09.1986 року уклала шлюб зі ОСОБА_3, відповідачем по справі, що вбачається зі свідоцтва про укладання шлюбу Серії І ІІ - КИ № 427457, виданого відділом ЗАГС Саксаганського райвиконкому м. Кривого Рогу. (а.с. 14).

Від шлюбу вони мають двох повнолітніх доньок ОСОБА_4, (до одруження ОСОБА_2), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 9-12).

На підставі рішення Довгинцівського райвиконкому м. Кривого Рогу № 211 від 09.08.1987 р. позивач отримала ордер № 32 на вселення до трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, (далі - квартира). (а.с. 49).

10.11.2003 р. шлюб між позивачем та ОСОБА_3 був розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу відділом РАГС Довгинцівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області зроблено запис за № 373.(а.с. 15).

Сторони визначили порядок користування квартирою, шляхом зміни договору найму жилого приміщення квартири. Позивач отримала у користування дві житлові кімнати площею 12,6 кв. м. та 17,00 кв. м., а відповідач житлову кімнату площею 9,2 кв. м., кухня, коридор, ванна кімната, туалет та інші підсобні приміщення залишились у їхньому спільному користуванні. (а.с. 43). Однак, фактично сімейне життя, тобто ведення спільного побуту та бюджету, продовжувалось до 2005 року. Після юридичного розірвання нашого шлюбу, сторони спільними з відповідачем зусиллями намагалися зберегти сімю, так як мали, на той час, неповнолітніх доньок та взаємні почуття. (даний факт підтверджується актом з місця проживання від 17.12.2014 р.). Незважаючи на всі старання залишитись однією сімєю з відповідачем, останній у 2005 року зібрав свої особисті речі та пішов від сімї. Отже, починаючи з 2005 р. ОСОБА_3 у квартирі не проживає, як відомо позивачеві, він переїхав на інше постійне місце проживання до нової родини. З позивачем він не спілкується та жодним чином не контактує. Всі ці роки, жодного разу відповідач не приходив до спільної квартири та не ставив питання про своє вселення до кімнати, наймачем якої він є юридично. За житлово-комунальні послуги не сплатив. (а.с. 16).

На сьогодні у квартирі проживає пятеро людей позивач, дві доньки, чоловік старшої доньки та онука. (даний факт підтверджується довідкою № 249 КП «ЖЕО № 45» від 29.01.2015 р.) (а.с. 17, 48). Фактично порядок користування квартирою визначений був ще за шлюбного життя з відповідачем, а саме: позивач з останнім займали житлову кімнату площею 9,2 кв. м, дві інших були у користуванні їх доньок. Сьогодні позивач продовжує користуватись кімнатою, яка юридично є у користуванні відповідача, у більшій кімнаті проживає старша донька, ОСОБА_5, із чоловіком та онукою, іншою кімнатою користується менша донька, ОСОБА_6 . (згідно пояснень свідка та позивача).

Відповідно ст. 61 ЖК України, користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією, (а в разі відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем. Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо

вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Як пояснює ст. 64 Житлового Кодексу України, (далі - ЖК України), члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ч. 2 ст. 65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладенним договором найму жилого приміщення замість поперднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь якому членові сімї наймача.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. № 2, зокрема пунктом 9 визначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Право на житло тісно пов'язане з обов'язками інших фізичних та юридичних осіб і державних органів щодо створення відповідних умов охорони, захисту й відтворення житлових прав людини і громадянина. Конституція України покладає на державу обов'язок створювати умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Також, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_3 вже 10 років не проживає у квартирі, до нього мають бути застосовані приписи ст. 72 ЖК України, згідно якої, у судовому порядку проводиться визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Статтею 71 ЖК України такі строки встановлені у шість місяців, тому суд вважає, що можливо визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою кімнатою 9,2 кв. м. у квартирі 25 будинку 5 а по бульвару Кірова у м. Кривому Розі.

Зважаючи на той факт, що більше року, після офіційного розлучення з відповідачем, позивач проживала з ним однією сімєю, користувалася нарівні з ним його жилим приміщенням; що на протязі 10 ти років відповідач взагалі не цікавиться долею своєї кімнати: не сплачує за її утримання, не слідкую за дотриманням санітарно- технічних, протипожежних та інших вимог, які необхідні при експлуатації жилого приміщення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованити, доведеними та підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст.64,65,71,72,106 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 членом сім'ї ОСОБА_8, наймача житлової кімнати 9,2 кв.м у квартирі АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право користування житловою кімнатою 9,2 кв.м у квартирі АДРЕСА_2.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловою кімнатою 9,2 кв.м у квартирі АДРЕСА_2.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_9