справа № 200/4094/15-ц 24.09.15
Рішення

Іменем України

21 серпня 2015 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Яковлева Д.О.

при секретарі Лопаті Н.О.

за участю: позивача ОСОБА_1; представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 27 січня 2015 року між ним та ТОВ «Євролізинг Україна» був укладений Договір фінансового лізингу №000293 з додатками, згідно якого предметом лізингу по даному договору є Kia Ceed. Відповідно до умов Договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодерждувачу на умовах, передбачених договором. В усній формі представник відповідача розяснила, що він повинен спочатку сплатити передплату за автомобіль в сумі 186000грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. Передплата була сплачена в той же день в повному розмірі. Однак представником відповідача не було розяснено призначення платежу, з якого сума в розмірі 31000грн. виявилася адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору. Даний адміністративний платіж передбачений договором, але йому не надали можливість детально ознайомитись в умовами договору до його підписання. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Просив визнати Договір фінансового лізингу №000293 з додатками від 27.01.2015 недійсним та стягнути з відповідача сплачені кошти в розмірі 186000грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. В подальшому просили слухати справу у їх відсутності та розглянути справу в заочному порядку.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В поданих до суду запереченнях просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позов є безпідставним, необґрунтованим, та таким, що не підкріплений жодним належним та допустимим доказом. Зазначають, що позивач свідомо перекручує або несвідомо помиляється в тлумачені своїх посилань через те, що недостатньо уважно читає та розуміє умови договору, що був укладений між ними, а також на невірні посилання позивача на норми Закону, які взагалі не стосуються виниклих між сторонами правовідносин.

Відповідно до ст..224 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи.

Суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27 січня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна», в особі представника ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності №71 від 14.03.2014 (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу №000293. (а.с.15-20).

На підставі вищевказаного договору ОСОБА_1 було сплачено Відповідачу авансовий платіж згідно умов договору фінансового лізингу №000293 у сумі 186000грн. та підтверджується квитанцією ПАТ КБ «Приват Банк» №0.0.342673257.1 від 27.01.2015 (а.с.22).

Згідно п.1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Пунктом 1.7 визначено, що предмет Договору передається в користуванння лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу ( 50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію оформлення даного договору (10% від вартості предмета лізингу), та комісії за передачу предмета лізину (3% від вартості предмета лізингу).

Згідно п.2.1 Договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами, але не більше 78 календарних місяців з моменту підписання даного договору.

Відповідно до п.2.2 Договору, строк лізингу починається з дати передачі та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання ОСОБА_3 приймання-передачі предмета лізингу і в останню дату платежу, зазначено у додатку №3 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору.

Пунктом 9.7 Договору визначено, що кошти, які сплачуються Лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізинку, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку:

а) Адміністративний платіж, тобто комісійна винагорода лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі «Адміністративний платіж»), яка розраховується як: як визначено у Додатку №1 до даного Договору становить 10% від вартості предмету лізингу,

б) ОСОБА_4 Предмета Лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у Додатку №1 до даного Договору та становить 50% від вартості предмета лізингу,

в) Комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізинга визначений в Додатку №1 до даного договору та становить 3% від вартості предмету лізингу.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що Лізингові платежі, інші Платежі, а також будь-які інші платіжні зобовязання, передбачені цим Договором розраховуються в Євро на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом Євро до української гривні, чинним на робочий день виписки рахунку або квитанції на сплату платежу.

Пунктом 11.2 Договору передбачено право лізингоодержувача при обов'язковій умові сплати в повному обсязі заборгованості за лізинговими платежами, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків, придбати у власність (викупити) предмет лізингу по його залишковій вартості за окремо укладеним Договором купівлі-продажу.

Розділом 12 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» (пункти 12.1-12.13), встановлена відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору. Зокрема, у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмету лізингу. Згідно п.12.1 Договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізингодавець повертає сплачені кошти в сумі 60% від сплаченої суми авансових платежів, 40% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. В такому випадку Адміністративний платіж лізингоодержувачу не повертається.

Згідно з квитанцією від 27.01.2015 №0.0.342673257.1, ОСОБА_1 на виконання умов даного договору сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна»,- 186000грн. (а.с.22).

Відповідно до ч.2 ст.1, ч.1 ст.2 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

У відповідності з ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

В силу ч.1 ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.6, ч.1 ст.7, ч.2 ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

У відповідності з ч.ч. 1, 2, п.п. 4, 7, 10 ч.3, ч.5 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до ч.1, п.п.1, 3 абз.1, абз.2 ч.2, ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством.

Загальними засадами цивільного судочинства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а ст. 13 ЦК України передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі та зловживання правом.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства.

Судом встановлено, що умови п.1.4 Договору про те, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець, - суперечать вимогам ч.1 ст.808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця.

Пунктом 12.1 розділу 12 Договору встановлено жорстку односторонню відповідальність позивача - лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням визначених пунктами 3,6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, а також передбачених ч.1 ст.7, п.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» прав даного споживача на розірвання договору.

Такі порушення призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін і в силу положень частин 1,2, п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими для ОСОБА_1 та відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають визнанню недійсними. Однак визнання їх недійсними зумовить і зміну інших, взаємопов'язаних з ними положень Договору, тому суд відповідно до положень, визначених в ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.203, ч.3 ст.215 ЦК України,- визнає недійсним оспорюваний Договір в цілому.

Відповідно з вищенаведеного, суд вважає обгрунтованою вимогу позивача про визнання договору недійсним.

На підставі ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищевказану норму, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним суму платежів згідно Договору фінансового лізингу в розмірі 186000грн.

На підставі ст.88 ЦПК України та ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь державного бюджету судовий збір у сумі 1860грн.00коп.

Керуючись ст.ст.10,11,57-60, 88, 209, 213-215,223-224 ЦПК України, ст.ст.15,16,216,808 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №000293 від 27.01.2015, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) грошові кошти в розмірі 186000 (сто вісімдесят шість тисяч) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» () в доход держави 1860грн.00коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом десяти днів із дня отримання копії заочного рішення.

Суддя Д.О. Яковлев