Головуючий суду 1 інстанції - Гашинська О.А.
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 426/2437/13-Ц
Провадження № 22Ц/782/370/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року вересня «16» дня Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Оробцова Р.І., Дронська І.О.

при секретарі Ткаченко Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

агрофірми «Злагода»

на рішення

Сватівського районного суду Луганської області від 24 лютого 2014 року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до агрофірми «Злагода», третя особа ССГ «Маньківське» про стягнення вартості майнових паїв

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до АФ «Злагода», третя особа ССГ «Маньківське» про стягнення вартості майнових паїв.

В обґрунтування позову зазначала, що її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 працювали в колгоспі ім. 20 років Жовтня Сватівського району Луганської області, реорганізованого в ССГ «Маньківське». В 1994 році при розпаюванні цього сільськогосподарського підприємства батькові, матері та бабусі були видані свідоцтва про право власності на майнові паї: ОСОБА_3 - серія НОМЕР_1 - на суму 18711 грн., ОСОБА_4 - серія НОМЕР_2 на суму 3124 грн. , та ОСОБА_5 - серії НОМЕР_3 на суму 8866 грн., а всього частка її родичів з врахуванням їх стажу роботи в колгоспі на момент реорганізації складала 30701 грн. Майно в натурі на цю суму комісією по реформуванню батькам та другим власникам виділено не було, воно залишалось в користуванні створеного на базі реформованого ССГ «Маньківське», АФ «Злагода». Її батьки померли: матір ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1, батько ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та бабуся ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3. Спадкоємцем першої черги залишилась вона, яка прийняла спадщину на законних підставах. 26 листопада 2012 року вона отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на майнові паї своїх родичів в нотаріальній конторі, зареєструвала їх в Маньківській сільській раді Луганської області та отримала нові свідоцтва про право власності на майнові паї членів колективного сільськогосподарського підприємства на своє ім'я. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, згідно ст. 9 ч. 2, ч. 3 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майновий пай може бути успадкований згідно норм цивільного законодавства. Власник майнового паю у випадку виходу з підприємства має право витребувати своє майно в натурі, грошима або цінними паперами у відповідності з розміром та структурою майнового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Виходячи з норм ст. 9 цього Закону вона і вимушена вимагати його виконання, а саме стягнути вартість належного їй майна. Комісія по реформуванню колишнього ССГ «Маньківське» до теперішнього часу не ліквідована. 31.01.2004 року в особі уповноваженого від імені пайщиків ОСОБА_6 та АФ «Злагода» в особі Коник В.М. без відома її - спадкоємиці після смерті батька та матері, без погодження з її бабусею ОСОБА_5, укладено договір купівлі - продажу обігового майна, яке знаходилось в сумісній власності на загальну суму - 454164 грн. Строки виплати сум від продажу майна з пайщиками не оговорювались та не погоджувались і без врахування думки власників, строк виплати вартості був визначений в 5 років. Згідно цього договору строк виплати сум від продажу частини майна пайщиків закінчувався в 2009 році. Але до теперішнього часу АФ «Злагода» борг по договору купівлі - продажу не виплатила і на сьогоднішній день АФ «Злагода» не виплатила їй, як спадкоємцю 1223 грн. Крім цього в цей же день 31.01.2004 року був складений договір оренди майнових паїв між власниками майнових паїв в особі уповноваженого ОСОБА_6 та АФ «Злагода», згідно якого пайщики, тобто власники майна, передають належне їм майно (основні засоби виробництва) в оренду АФ «Злагода» строком на 5 років, а АФ «Злагода» взяла зобов'язання виплачувати орендну плату щорічно в розмірі 1 % від вартості майна кожного, починаючи з 2004 року. Орендні відносини регулюються Цивільним Кодексом України. Згідно ст. 761 ЦК України право передачі майна в найм має власник майна, або особа, якій належить майнове право. Вона та її бабуся ОСОБА_5 такого права уповноваженому реорганізаційною комісією ОСОБА_6 не надавали та за них ніхто не міг без їхнього відома та згоди вирішити питання оренди майна. З моменту підписання документів, тобто договорів оренди майнових паїв та договору купівлі - продажу частини майна пройшло більш ніж три роки. Але дізнавшись в травні 2012 року про порушення своїх прав, вона вже в червні 2012 року звернулась до суду за захистом своїх прав. Так, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність починається з дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення своїх прав або про особу, яка його порушила. А в січні 2013 року вона звернулась з заявою до Сватівського РВ ГУМВС та прокуратури Сватівського району Луганської області. Зі слів директора АФ «Злагода» Коник В.М. слідує, що стан нерухомого майна на сьогоднішній день знаходиться в непридатному стані, а рухоме майно в несправному стані, згідно постанови від 17.10.2013 року про закриття кримінального провадження. Вона вважає, що АФ «Злагода» користувалась всі ці роки майном та привела його із придатного стану в непридатний, а тому повинна сплатити вартість майна пайщику. І хоча майно залишилось на суму 19100 грн. в оренді та борг по договору купівлі - продажу в сумі 1223 грн., а всього на суму 20323 грн. вона ніяк не може стягнути вартість майна, оскільки АФ «Злагода» відмовляється виплатити його вартість . Всі ці роки з 2004 року майно знаходиться в користуванні агрофірми «Злагода» і доходи надходять цій фірмі, тому вона і вимушена вимагати у відповідача стягнення вартості майна на суму 20323 грн. В січні 2013 року при звернення до АФ «Злагода» дирекція повідомляє її про те, що вони купують основні засоби за 25% від вартості майна. Вона не згодна продати майно за таку вартість, оскільки воно повинно пройти експертизу і експерт повинен його оцінити, а не головний бухгалтер АФ «Злагода». Відповідачем на її вимогу даних про переоцінку майна не надано, бо такої переоцінки на законних підставах не було. Відповідач в добровільному порядку виконати її вимоги відмовляється, тому вона вимушена з даним позовом звернутись до суду. Уповноваженим від імені всіх пайщиків ОСОБА_6 до якого вона зверталась в телефонному режимі повідомлено, що він нічого не знає та документів (договорів) у нього немає. На офіційний запит на його адресу 25.10.2013 та 08.11.2013 року вона відповіді не отримала. Просить суд стягнути з АФ «Злагода» вартість майнових паїв, на суму 19100 грн. та борг по договору купівлі - продажу в сумі 1223, а всього 20323 грн., а також сплачений судовий збір.

В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по виплаті суми заборгованості по договору купівлі - продажу обігових засобів в розмірі 1222 грн., просила суд стягнути інфляційні виплати за період з 01.02.2009р. по 28.12.2013р., з урахуванням індексу інфляції, в розмірі 403, 65 грн., а також, оскільки відповідачем після звернення її до суду з даним позовом сплачено в добровільному порядку заборгованість по договору купівлі-продажу в розмірі 1222 грв., від позовних вимог в цій частині вона відмовилася.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 24 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Стягнуто з агрофірми «Злагода» на користь ОСОБА_2 вартість майнових паїв в сумі 19100 грн., інфляційні виплати в сумі 403,65 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн., а всього в сумі 19733,05 грн.

В апеляційній скарзі АФ «Злагода» порушує питання про скасування зазначеного рішення суду, оскільки суд допустив порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи рішення місцевий суд зазначив, що ОСОБА_2 є спадкоємцем, після смерті своїх батьків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та бабусі ОСОБА_5 отримала в нотаріальній конторі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадщина складається з майнових паїв пайового фонду ССГ «Маньківське» с. Маньківка Сватівського району Луганської області. Після цього, позивач отримала Свідоцтва про право власності на майнові паї члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості доводів позивача, як власника, після оформлення спадкових прав, щодо порушення його права власності відповідачем, в якого перебуває належне позивачу майно, при цьому позивач відповідної компенсації не отримує, орендна плата не виплачується. Майно не було розподіллено між співвласниками та в натурі не виділено позивачу, отримати майно не вдалось можливим, тому суд вважає, що єдиним способом захисту порушених прав позивача є стягнення суми вартості майнових паїв згідно наданих відповідачем довідок - в розмірі 19100грн. та стягнення суми інфляційних виплат по договору купівлі-продажу обігових засобів у розмірі - 403,65 грн.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак, ухвалене у справі судове рішення зазначеним вимогам закону в повному обсязі не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України).

Так, при вирішенні спору районний суд не застосував положення нормативно-правових актів, які регулюють майнові та пайові відносини членів КСП і правовий режим пайового фонду майна членів цих підприємств, про які йдеться в ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 р., не врахував, що до них, зокрема, відносяться локальні внутрішньопідприємницькі акти, прийняті вищими органами самоврядування КСП відповідно до статей 9 та 23 Закону від 14 лютого 1992р., а саме: статут та положення про пайовий фонд майна членів цього підприємства.

Проте зі змісту статей 7, 9 Закону від 14 лютого 1992 р. та зазначених нормативних актів вбачається, що: майно КСП належить його членам на праві спільної часткової власності і пайовий фонд їх майна складається з балансової вартості основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, а також коштів у грошовому виразі; майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання. Відповідно до статей 5, 8 Закону від 14 лютого 1992 р. право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд член КСП набуває лише після припинення членства в підприємстві. До припинення членства частка майна члена КСП є частиною майна цього підприємства, яке у статуті визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї і через свої органи здійснює право власності (володіння, користування, розпорядження).

Оскільки законодавством передбачено рівність прав та обов'язків членів КСП, щодо спільної виробничо-господарської діяльності та її результатів, а правочинність членів підприємств є похідною від правового статусу, завдань і функцій цих підприємств та правочинності останніх як юридичних осіб, то і право громадянина вимагати виділення його частки (паю) з володіння і користування аграрного підприємства, як і інші правовідносини члена КСП, зокрема щодо виділення-отримання майнового паю, складу цього паю, його юридичного оформлення, також мають гуртуватися на принципі рівності прав та обов'язків зазначених сторін.

Це означає, що праву члена КСП вимагати виділення майнового паю відповідає право цього КСП вирішувати питання складу та структури майнового паю, способу і терміну його виділення, при здійсненні яких (прав) повинні враховуватись інтереси обох сторін. Тобто законом передбачено додержання прав та інтересів обох сторін у процесі виділення-отримання майнового паю громадянином при виході з підприємства. Спосіб забезпечення цих прав та інтересів члена КСП і підприємства встановлено ст. 9 Закону від 14 лютого 1992р., якою визначено черговість видання громадянинові майнового паю, а саме: натурою (тобто будинками, спорудами, технікою, готовою продукцією, худобою тощо), грішми або цінними паперами.

Вирішуючи спір, місцевий суд не врахував, що визначення порядку виділення майнового паю члена колективного підприємства, а також структури і вартості паю віднесено до компетенції органу самоврядування колективного підприємства, який діє відповідно до статуту підприємства та затверджених ним актів.

Стягуючи грошову вартість майнового паю з АФ «Злагода» як з правонаступника ССГ «Маньківське», суд не встановив факту отримання правонаступником від реформованого підприємства саме грошових коштів як частки майна його членів та не врахував, що правонаступник має зобов'язання перед позивачем у межах складу і вартості переданого йому майна колективного підприємства, членами якого були батьки та бабуся позивача. До того ж, суд не врахував, що у разі виділення позивачеві майнового паю грішми порушуються інтереси інших власників паїв, розглянув справу без участі уповноваженої особи власників майнових паїв.

Окрім цього, суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин.

Представник відповідача наголошує на тому, що АФ «Злагода» є лише користувачем майна співвласників, членів ССГ «Маньківське», всі питання щодо отримання майнового паю вирішуються виключно загальними зборами членів ССГ «Маньківське», а суд безпідставно розпорядився майном підприємства АФ «Злагода», який є неналежним відповідачем по справі.

Згідно до Статуту ПП АФ «Злагода» п. 4.8. Приватна агрофірма «Злагода» є правонаступником ССГ «Маньківське» в частині боргів перед бюджетом, державними цільовими фондами, Пенсійним фондом України згідно з розподільчим балансом на 09.04.2000 року.

Так, представником АФ «Злагода» надані копії протоколів та перелік майна ССГ «Маньківське», що було передано АФ «Злагода» саме під погашення кредиторської заборгованості, проте, не встановлено факту отримання відповідачем по справі грошових коштів як частки майна його членів.

Крім того, позивач, як спадкоємець, 26.12.2012 року отримала спадщину, а 26.12.20012 року отримала Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що складається з майнових паїв пайового фонду ССГ «Маньківське».

Разом з тим, суд згідно ч. 1 ст. 33 ЦПК України лише за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, може замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Отже, оскільки позивач заявила позов тільки до АФ «Злагода» і не надала клопотання про залучення до участі у справі належного відповідача, а суд за своєю ініціативою не може цього зробити, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, у задоволенні такого позову слід відмовити з цих підстав, що не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але з залученням до справи всіх належних відповідачів.

Крім того, частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову в зв'язку з пред'явлення позову не до належних відповідачів та не надання позивачкою доказів на підтвердження пред'явлених вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, - підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки до висновків, щодо задоволення позовних вимог, місцевий суд дійшов внаслідок порушення та неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову у задоволені позовних вимог за необґрунтованістю.

Доводи позову стосовно заборгованості відповідача АФ «Злагода» за договором оренди основних засобів від 31.01.2004 року знаходяться поза межами заявленого позову, і з цих підстав судовою колегією не розглядаються.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Луганської області, ~

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу агрофірми «Злагода» ~ задовольнити.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 24 лютого 2014 року ~ скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до агрофірми «Злагода», третя особа ССГ «Маньківське» про стягнення вартості майнових паїв ~ відмовити за необґрунтованістю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді: