КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/1221/15-ц
Провадження №2/319/829/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року смт Куйбишеве

Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Солодовнікова Р.С.,

при секретарі Костенко А.В.,

за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області, треті особи: приватний нотаріус Куйбишевського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_2, управління Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 19 серпня 2015 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області (далі відповідач), треті особи: приватний нотаріус Куйбишевського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_2 (далі приватний нотаріус), управління Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області (далі - управління Держземагенства), про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що після смерті її батька - ОСОБА_3, який помер 14 листопада 2014 року, відкрилась спадщина. Спадкоємцем за заповітом є позивач. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 0,25 га, яка належала померлому батькові на праві приватної власності відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП-000009 № 1107, виданого Куйбишевською селищною радою 04 листопада 1994 року на підставі рішення виконкому Куйбишевської селищної ради №91 від 29 липня 1994 року. Протягом встановленого законом строку остання звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено через невідповідність документу на земельну ділянку вимогам Земельного кодексу України (ст.40,121 ЗК України). Таким чином, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєструвати своє право власності на землю в порядку встановленому законом, у звязку з чим звернулась до суду з позовом.

Позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову про визнання права на земельну ділянку наполягає, просить справу розглянути без її участі.

Представник відповідача до суду не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав, заперечень немає.

Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представників, проти задоволення позову не заперечують.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 14 листопада 2014 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 307512 від 18 листопада 2014 року (а.с.4).

Позивач є рідною донькою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами про народження та одруження (а.с.6-7).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, у тому числі земельна ділянка площею 0,25 га, розташована на території Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області по вул. Голуба, 22, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП-000009 № 1107, виданого Куйбишевською селищною радою 04 листопада 1994 року на підставі рішення виконкому Куйбишевської селищної ради №91 від 29 липня 1994 року (а.с.10).

У встановлений законом термін позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через невідповідність документу на земельну ділянку вимогам Земельного кодексу України (ст.40,121 ЗК України), тобто надання спадкодавцю земельної ділянки у більшому розмірі, ніж передбачено земельним законодавством, про що нотаріальною конторою прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 13).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент набуття ним права власності.

Відповідно до ст. 17 ЗК України (у редакції 1990 року), який діяв на момент набуття права власності спадкодавцем, передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: для ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно зі ст. 56 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.56 ЗК України від 1990 року для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара.

Згідно зі ст. 22 ЗК України (у редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст. 23 ЗК України (у редакції 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Частиною 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 ( далі Декрет) постановлено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Куйбишевської селищної ради Запорізької області від 29 липня 1994 року №91 передано ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку розміром 0,33 га, розташовану на території смт. Куйбишеве для ведення особистого підсобного господарства. Право власності спадкодавця посвідчене Державним актом на право власності на землю, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 361 ( а.с.9).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спадкодавець відповідно до вимог закону набув право власності на земельну ділянку та є її законним власником.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їхнього цільового призначення.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи те, що за спадкодавцем на праві власності зареєстрована спірна земельна ділянка, однак з обєктивних причин спадкоємець не має можливості оформити на неї право власності в порядку спадкування за законом, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача.

Позовні вимоги ОСОБА_1М є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами. Суд, виходячи із встановлених обставин справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216,1218,1225 ЦК України, ст.125 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 60,209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану на території Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області по вулиці Голуба, 22, яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП-000009 № 1107, виданого Куйбишевською селищною радою Куйбишевського району Запорізької області 04 листопада 1994 року на підставі рішення виконкому Куйбишевської селищної ради №91 від 29 липня 1994 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення, шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р.С.Солодовніков