Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/1374/15-ц Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року позивачка звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що згідно з нотаріально посвідченим договором позики від 29.07.2011 року відповідачка ОСОБА_2 отримала від неї позику в сумі 5000,00 дол. США, а 25.05.2012 року вона надала у борг останній ще 3300,00 дол. США, які боржник зобов'язалася повернути до 29 січня 2012 року.

Оскільки борг й досі не повернуто, просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у сумі 9047,00 дол. США (в тому числі три відсотки річних у сумі 747,00 дол. США), що еквівалентно 149275,00 грн., 50000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

В подальшому ОСОБА_1 свої позовні вимоги уточнила та просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість у сумі 3300,00 дол. США та три відсотки річних з часу невиконання зобов'язань по день подання позову до суду, а також стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у сумі 5000,00 дол. США та три відсотки річних у сумі на день подання позову до суду.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40000,00 грн. та 3300,00 дол. США заборгованості за договорами позики, три проценти річних від прострочених сум у розмірі 7050,21 грн. та судовий збір у розмірі 996,85 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 липня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у договорі позики від 29.07.2011 року зазначено, що вона надала позику відповідачці у сумі 5000 доларів США, що на день надання позики становило 40000 грн. При укладенні договору позики та передачі коштів був присутній ОСОБА_4, який підтвердив у судовому засіданні факт надання позики у доларах США.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,

визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За правилами ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не передбачено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, згідно з яким відповідачка позичила у позивачки грошові кошти в сумі 40000,00 грн., що станом на 29 липня 2011 року еквівалентно 5000,00 дол. США, з терміном повернення до 29 січня 2012 року. Вказана обставина підтверджується договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Шевчук Л.М. та зареєстрованим у реєстрі за № 991.

Судом обґрунтовано не було взято до уваги покази свідка ОСОБА_4, так як умови договору позики від 29 липня 2011 року щодо предмета позики були погоджені сторонами, внаслідок чого відбулося укладення договору та його нотаріальне посвідчення. Зміст договору свідчить, що ОСОБА_1 було передано в позику відповідачці саме грошові кошти в сумі 40000,00 грн., а не 5000,00 доларів США, як зазначає позивачка, і ця сума визначена в договорі як грошовий еквівалент позичених коштів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки в договорі позики чітко зазначено, що відповідачка отримала позику в гривнях, у зв'язку з цим у боржника виник обов'язок повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Судом правомірно відмовлено у задоволенні позову в частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням договорів, оскільки їхніми умовами, а також нормами закону, які регулюють спірні правовідносини, не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення боржником своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення отриманих у позику коштів.

При розгляді справи судом дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та дана їм належна оцінка.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,308, 313-315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді: