Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/8050/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Лужецька О.Р.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Поліщук Н,В.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Мусійченка Данила Леонідовича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення банківського вкладу.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення банківського вкладу.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 суму банківського вкладу по Договору №SAMDN 5033 від 01 березня 2013 року в розмірі по 9 000 доларів США.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» в доход держави судовий збір у розмірі 1 901,17 грн.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Мусійченко Д.Л. просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не було взято до уваги те, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на території АРК та м. Севастополя не мав можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та не врахував доводи та посилання відповідача на законодавство України, відповідно до якого встановлено особливий правовий режим та території Кримського півострову та визначено порядок регулювання правовідносин. Вказує на те, що надана позивачем квитанція не містять необхідних реквізитів, зокрема, відбитку печатки (штампа) банку на квитанції, оригінального підпису відповідальної особи Банку та «мокрого» відбитку печатки Банку у договорі, отже не є належними доказами.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 01 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір строкового банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців» за №SAMDN 5033 на строк 365 днів до 01 березня 2014 року включно з автоматичною пролонгацією на новий термін у разі залишення вкладу на депозитному рахунку після закінчення терміну вкладу та з відсотковою ставкою. 9,75 % річних.

На виконання умов Договору ОСОБА_2 було внесено 9 000 доларів США на її депозитний рахунок за НОМЕР_1, що підтверджується копією квитанції №33 від 01 березня 2013 року.

24 червня 2014 року позивач звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою про видачу банківського вкладу, що підтверджується копією квитанції про направлення заяви поштою, проте в порушення умов договору банківського вкладу та норм цивільного законодавства вимоги позивача щодо повернення банківського вкладу відповідачем виконанні не були.

У жовтні 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 9 000 доларів США за строковим договором банківського вкладу, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на вказані обставини. Зазначала, що на виконання умов договору нею було внесено 9 000 доларів США на її депозитний рахунок, в подальшому відповідно до п. 9 договору вона виявила бажання достроково повернути свій вклад, проте на її неодноразові звернення відповідач не повернув вказані кошти.

Відповідач позові не визнав, його представник посилалась на те, що договір банківського вкладу з позивачем укладався на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасового окупованою територією, у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ "Приватбанк" на території АРК припинив свою діяльність. Крім того, окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію майнового комплексу ПАТ КБ "Приватбанк", що використовувався у банківській діяльності філії Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк", арештовані права та зобов'язання банку, в тому числі права вимоги і борги за всіма зобов'язаннями, майно ПАТ на території АРК окупаційною владою віднесено до майна, що підлягає націоналізації і обліковується як власність Республіки Крим. Відповідно до закону Російської Федерації №39-Ф3 від 04 квітня 2014 року зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам банківських установ на території Республіки Крим взяла на себе автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників", яка за офіційними повідомленнями замінила ГІАТ КБ "Приватбанк" за всіма зобов'язаннями, в тому числі депозитними, а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 року організації "Фонд захисту вкладників" у довірче управління переданий майновий комплекс філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Відповідач вважає, що зобов'язання за договорами ПАТ КБ "Приватбанк", укладеними Філією "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк", виконує автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників" за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК. Також зазначав, що не може ні підтвердити, ні спростувати існування невиконаних зобов'язань за договорами банківських вкладів перед позивачем, пославшись на відсутність у ПАТ КБ "Приватбанк" доступу до свого майна, в тому числі і до договорів з клієнтами, платіжних документів, каси і готівки. Крім того, ставить під сумнів існування правовідносин між сторонами, оскільки позивачем цього не доведено - не пред'явлено оригіналу договору, не надано доказів на підтвердження підпису даного договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає встановленим обставинам справи, умовам договору та вимогам закону, а саме положень ст. ст. 95, 96, 1058, 1066, 1050 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Так, умовами договору банківського вкладу, що був укладений сторонами, оригінал якого досліджений судом першої інстанції та апеляційним судом, визначено, що у випадку закінчення строку вкладу, якщо клієнт не заявив банку про відмову у продовженні строку вкладу, вклад автоматично рахується продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку.

Відповідно до ч. ч. 1.3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Як встановлено ч. 3 ст. 1066 ЦК України, банк не має права встановлювати не передбачені договором або законом обмеження права клієнта розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд, а за ч. 2 ст. 1050 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

З доводами апеляційної скарги про те, що у зв'язку з окупацією Криму, конфіскацією майна відповідача, яка знаходилось на території АРК, завдану позивачу внаслідок невиконання відповідачем договірних зобов'язань шкоду повинна відшкодовувати за законом Російської Федерації автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників", судова колегія не погоджується, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Як встановлено судом, договір строкового банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців» за №SAMDN 5033 від 01 березня 2013 року був укладений позивачем і відповідачем, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України філії не є юридичними особами.

За ч. 1, ч. 2 ст. 96 ЦК України, ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична особа - банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

З урахуванням обставин справи та наведених положень закону, відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за зобов'язанням, яке виникло з укладеного сторонами договору строкового банківського вкладу.

На думку судової колегії, не є підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги щодо нікчемності договору строкового банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців» за №SAMDN 503 від 01 березня 2013 року у зв'язку з тим, що надана позивачем квитанція №33 від 01 березня 2013 року на підтвердження внесення вкладу не містить необхідних реквізитів, передбачених Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами від 03 грудня 2003 року №516, Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах від 12 листопада 2003 року №492, Інструкцією про касові операції в банках України від 14 серпня 2003 року №337.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до вказаних нормативно-правових актів документ про внесення грошової суми на вкладний рахунок вкладника повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції та час її здійснення, якщо це було в післяопераційний час, підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

З оглянутого судом першої інстанції та судовою колегією оригіналу квитанції №33, копія якої міститься у матеріалах справи, вбачається, що квитанція містить найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, прізвище вкладника - ОСОБА_2., суму платежу - 9 000 доларів США, призначення платежу - до вкладу договір №SAMDN 5033, підпис працівника банку, який прийняв готівку.

При цьому, відповідачем не спростовано факт внесення грошових коштів позивачем у зазначеній сумі по квитанції №33, не надано доказів на спростування тієї обставини, що Філією "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк" видавались квитанції при внесенні грошових коштів вкладниками саме такого зразка, як надано позивачем, отже судова колегія вважає, що позивачем доведено факт внесення грошових коштів на вкладний рахунок.

Також позивачем доведено факт звернення до відповідача з вимогою про розірвання договору - на а.с. 8,9 міститься опис вкладення у цінний лист, де зазначено, що відповідачу 24 червня 2014 року позивачем було направлено вимогу про видачу банківських вкладів, а також квитанція про оплату поштового відправлення.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був з'ясувати питання щодо громадянства позивача на момент розгляду справи, оскільки відповідно до ст. 410 ЦПК України іноземці та особи без громадянства мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів, ці особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з громадянами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Мусійченка Данила Леонідовича відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: