Справа № 299/1557/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., КОЖУХ О.А.

при секретарі ДАШКОВСЬКІЙ С.О.

за участю прокурора Андрейчик А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом прокурора Виноградівського району Закарпатської області Ю. Беламута в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства в Закарпатській області до Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області та ОСОБА_1 про скасування розпорядження та визнання недійсним договору оренди землі, за апеляційною скаргою прокурора Виноградівського району Ю. Беламута в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства в Закарпатській області на ухвалу Виноградівського районного суду від 6 липня 2015 р., -

в с т а н о в и л а :

Прокурор Виноградівського району Ю. Беламут діючи інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства в Закарпатській області 26.05.2015 звернувся до суду із зазначеним позовом до Виноградівської райдержадміністрації Закарпатської області та ОСОБА_1 мотивуючи таким.

Прокуратурою Виноградівського району встановлено, що розпорядженням голови Виноградівської РДА від 01.06.2004 № 207 ОСОБА_1 передано в оренду на 15 років для сінокосіння земельну ділянку площею 15,1461 га, що знаходиться за межами міста Виноградова у міждамбовому просторі річки Тиси в контурах НОМЕР_1. На підставі цього розпорядження 29.10.2004 Виноградівська РДА уклала із ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки з орендною платою у 30,00 грн на місяць, в Державному реєстрі земель щодо договору вчинено запис за № 030 від 29.10.2004. Земельну ділянку було передано в оренду з порушенням вимог закону.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЗК України, ст.ст. 4, 88 Водного кодексу України, спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, позаяк розташована у прибережній захисній смузі р. Тиси. При наданні землі в оренду не були дотримані вимоги ст.ст. 20, 21, 60, 118, 123, 124 ЗК України, ст.ст. 9, 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» щодо порядку зміни цільового призначення землі, оскільки земельна ділянка залишилася в обліку земель водного фонду, землевпорядна документація не пройшла відповідної державної експертизи, не відповідала вимогам земельного законодавства. Земля була передана в оренду без урахування цих обставин.

В порушення вимог ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» не була проведена нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, що є необхідним для визначення орендної плати, тоді як станом на травень 2015 р. вартість земельної ділянки становить 486777,02 грн.

Надаючи в оренду земельну ділянку Виноградівська РДА втрутилася у повноваження Головного управління Держземагентства в Закарпатській області, оскільки відповідно до ст. 15 ч. 1 п. «є», ст. 122 ч. 4 ЗК України, положень інших нормативних актів розпорядником земельної ділянки є саме це Управління.

За правилами ст. 21 ЦК України, правовий акт індивідуальної дії може бути судом визнаний незаконним та скасований. Відповідно до ст. 229 ч. 1 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо предмету правочину, прав та обов'язків сторін.

З огляду на викладене, оспорене розпорядження підлягає скасуванню як незаконне, а договір оренди землі підлягає визнанню недійсним.

Посилаючись на ці обставини, на вищевказані норми законодавства та на положення ст.ст. 203, 204 ЦК України, на порядок представництва прокурором інтересів держави, позивач просив розпорядження голови Виноградівської РДА від 01.06.2004 № 207 скасувати, а договір оренди земельної ділянки, укладений 29.10.2004 Виноградівською РДА із ОСОБА_1 і зареєстрований в Державному реєстрі земель за № 030 від 29.10.2004, визнати недійсним.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 06.07.2015 провадження в справі закрито з підстави, передбаченої ст. 205 ч. 1 п. 1 ЦПК України, внаслідок підвідомчості справи адміністративному суду.

Прокурор Виноградівського району Ю. Беламут оскаржив ухвалу суду, вказує на порушення судом норм процесуального права. Так, суд не врахував суб'єктного складу сторін у справі, де відповідачем є фізична особа, а також підстав та предмету позову, суті не публічно-, а цивільно-правового спору, в якому вирішується питання про правомірність набуття фізичною особою права оренди земельної ділянки. Апелянт просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора Андрейчик А.М., яка апеляцію підтримала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, суд приходить до такого.

Закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що місцевий орган виконавчої влади здійснюючи управління комунальним майном і вирішуючи питання про передачу земельної ділянки в оренду діяв як суб'єкт владних повноважень, а тому між сторонами виник публічно-правовий спір, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Погодитись із таким вирішенням процесуального питання не можна, оскільки свого висновку суд дійшов без урахування дійсних обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, прокурор поставив питання про скасування розпорядження голови Виноградівської РДА від 01.06.2004 № 207 і про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 29.10.2004 Виноградівською РДА із ОСОБА_1 (а.с. 8-11), відповідно до яких відповідачу була передана в оренду на 15 років для сінокосіння земельна ділянка площею 15,1461 га, що знаходиться за межами міста Виноградова у міждамбовому просторі річки Тиси в контурах НОМЕР_1.

За обставинами справи, за ініціативою прокурора має місце спір щодо права оренди вищевказаної земельної ділянки, позивач поставив питання про позбавлення ОСОБА_1 права, правовстановлюючими документами щодо якого є оспорені розпорядження місцевого органу виконавчої влади та договір оренди землі. Відповідно до ст.ст. 11, 16, 201, 204, 316-319, 321, 328, 373, 386, ст. 395 ч. 1 п. 1, ст.ст. 396, 397, 972 ЦК України, ст.ст. 78, 81, 93, 95, 124, 152, 153 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), правомірність правочину та набуття права оренди земельної ділянки презюмуються, а орендар вправі в порядку, встановленому законом, захищати своє право на оренду землі (речове право на чуже майно) за правилами, встановленими для захисту права власності, в т.ч., і від власника майна.

Попри те, що місцеві органи виконавчої влади вирішуючи питання щодо розпорядження землями за межами населених пунктів діють як суб'єкти владних повноважень, реалізуючи відповідні повноваження, передбачені законами України (зокрема, ст. 17 ЗК України), ці органи одночасно діють і як власники землі, що належить державі, яка серед інших і через ці органи реалізує своє право власності, в т.ч., право розпорядження землею, передачі її в оренду фізичним особам (ст. 1, ст. 2 ч. 2, ст.ст. 167, 170, 326, 374 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 79, 84, 116, 124, п. 12 Перехідних положень ЗК України, наведені вище та інші норми законодавства).

Таким чином, має місце спір про право цивільне з приводу права оренди землі, який відповідно до ст. 15 ч. 1 п. 1 ЦПК України розглядається, а захист цивільних прав сторін у якому - здійснюється за правилами цивільного судочинства способами, передбаченими законом, на що участь у справі суб'єкта владних повноважень як такого не впливає. Спір не належить до тих, що передбачені ст. 17 ч. 2 п. 1 КАС України, як про це помилково зазначив суд в ухвалі, оскільки спору фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності немає як такого, фізичною особою спір не ініціювався, а навпаки, позов був пред'явлений прокурором в інтересах державі в особі визначеного в заяві органу до фізичної особи. З огляду на суть і характер спірних правовідносин, підстави та предмет позову, спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і у випадку, коли відповідачем у ньому є фізична особа (ст. 3 ч. 1 п.п. 1, 8, 9 КАС України). Тож доводи апелянта про те що такий спір є приватно-правовим, а не публічно-правовим, вірні.

Відтак, на підставі ст. 311 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію, доводи якої щодо правової природи спору та відсутності підстав для закриття провадження в справі заслуговують на увагу, слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 4, ст. 311 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Виноградівського району Ю. Беламута задовольнити, ухвалу Виноградівського районного суду від 6 липня 2015 р. скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді