АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.09.2015 м. Чернівці
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Міцнея В.Ф.

секретар: Шерівська Ю.А.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника Міністерства Оборони України Сосни О.М., представника військової частини пп НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Дячука О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), Державної казначейської служби України, третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями службової особи органу виконавчої влади, за апеляційними скаргами військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) та Міністерства оборони України на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01 липня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, військової частини пп НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної каліцтвом внаслідок скоєння злочину.
Посилався на те, що з 15.05.2008 року він проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 в м. Ужгород Закарпатської області та, захворівши, був госпіталізований в медичну роту військової частини НОМЕР_3 . В подальшому перебував на лікуванні в Мукачівському військовому госпіталі та військовому медичному клінічному центрі Західного регіону України з діагнозом «Гострий гломерулонефрит, сечовий синдром». Згідно постанови військово-лікарської комісії Військового медичного центру Західного регіону України від 15.01.2009 року його було визнано непридатним до військової служби у мирний час та виписано і направлено у медичну роту військової частини НОМЕР_3 , а в подальшому до військової частини НОМЕР_2 за умов звільнення від виконання службових обов`язків.
Будучи хворим, в період з 09 лютого по 23 квітня 2009 року він командиром мінометної батареї ОСОБА_3 залучався до несення військової служби в польових умовах і в нарядах, що призвело до хронічного нефриту з виходом в нефросклероз, хронічної ниркової недостатності термінальної стадії.
Після звільнення із строкової військової служби, він постійно лікувався і 20.04.2013 року був прооперований і йому трансплантовано донорську нирку. Внаслідок лікування та складної операції йому спричинена майнова шкода в сумі 1 281 400,49 гривень, яка включає в себе вартість медичних послуг з трансплантації нирки, вартість витрат на придбання ліків та вартість витрат на проїзд до медичних закладів.
За результатами розгляду Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 18.11.2014 року по кримінальному провадженні 308/8870/13-к командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 було визнано винним в скоєнні злочину передбаченому ч.1 ст.425 КК України, тобто в недбалому ставленні його до військової служби, що заподіяло позивачу істотну шкоду. Вирок суду набрав чинності.
Посилався на те, що йому заподіяно також і моральну шкоду внаслідок перенесеного фізичного болю і душевних страждань, яку позивач оцінив в сумі два мільйони гривень.
Просив стягнути з солідарному порядку з Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_2 на його користь майнову шкоду в розмірі 1281400,49 грн. і моральну шкоду в розмірі 2000000 грн. Зобов`язати Державну казначейську службу України стягнути на його користь кошти з державного бюджету, шляхом безспірного списання з рахунків Міністерства оборони України.
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, третя особа ОСОБА_3 про зобов`язання на вчинення дій по стягненню коштів державного бюджету, відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ), третя особа ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної каліцтвом внаслідок скоєння злочину задоволено частково.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ), що дислокується в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 445359,19 гривень в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.
Стягнуто в солідарному порядку з Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ), що дислокується в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 1 500 000 гривень в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 3654 гривні.
Стягнуто в солідарному порядку з Міністерства оборони України та військової НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 150 гривень.
На дане рішення суду Міністерство оборони України та військова частина пп НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) подали апеляційні скарги, в яких просять рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Посилаються на порушення норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. При цьому колегія суддів виходить з наступних підстав.
Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 15 травня 2008 року був призваний для проходження строкової військової служби і направлений до військової частини НОМЕР_2 , що розташована в м.Ужгород Закарпатської області.
Під час проходження військової служби внаслідок переохолодження захворів, що в подальшому призвело до хронічного гломерулонефриту з виходом в нефросклероз, хронічну ниркову недостатність термінальної стадії.
Згідно свідоцтва про хворобу №6/2 від 15.01.2009 року ВЛК ВМКЦ ЗР на підставі ст..66 в гр. І наказу МО України №402 від 14.08.2008 року ОСОБА_2 був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Військово-лікарською комісією зроблено висновок про те, що захворювання пов`язане з проходженням військової служби (т.1 а.с.22-23).
Відповідно до протоколу №614 від 15 березня 2013 року Центральної військово-лікарської комісії травма (переохолодження) солдата у відставці ОСОБА_2 була визнана такою, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (т.1 а.с.24).
З довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №343903 вбачається, що ОСОБА_2 встановлена інвалідність 1 групи, підгрупа «Б». ступінь втрати професійної працездатності становить 90% (т.1 а.с.25-26).
Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 4 лютого 2015 року, ОСОБА_3 був визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.125 КК України до службового обмеження строком на 2 роки із відрахуванням з його грошового забезпечення в дохід держави 20 відсотків. Від призначеного за ч.1 ст.425 КК України покарання на підставі п.3 ч.1 ст.49 та ч.5 ст.74 КК України був звільнений у зв`язку із закінченням строків давності (т.1 а.с.27-39).
Із вказаного вироку вбачається, що командир мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 , капітан ОСОБА_3 , будучи військовою службовою особою та безпосереднім начальником солдата строкової служби ОСОБА_2 , через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, не виконав постанову військово-лікарської комісії про звільнення військовослужбовця від службових обов`язків за станом здоров`я, про здоров`я підлеглого ОСОБА_2 не дбав, від нарядів, стройової і фізичної підготовки його не звільнив, шкідливі фактори впливу на здоров`я останнього не усунув, внаслідок чого у ОСОБА_2 на фоні переохолодження та фізичного навантаження, відбулося прискорене прогресування хвороби до стадії ниркової недостатності, а надалі до інвалідності 1 Б групи, чим була спричинена істотна шкода ОСОБА_2 .
Зазначені обставини судом першої інстанції встановлено вірно та підтверджуються доказами, що знаходяться в матеріалах справи.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи матеріальну шкоду із військової частини, а також відмовляючи в задоволені позову до Державної казначейської служби України, суд першої інстанції виходив з того, що військова частина не відноситься до державного органу влади, шкоди заподіяно працівником цієї військової частини, а тому слід застосувати ст..1172 ЦК України.
Стягуючи в солідарному порядку моральну шкоду з військової частини та Міністерства оборони України, суд першої інстанції, крім того, що внаслідок неправомірних дій службової особи військової частини заподіяні позивачу моральні страждання, виходив також з того, що Міністерство оборони України не зуміло організувати лікування позивача та не визнає позову.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду і постановлення нового рішення.
Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійснення нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономної Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Із змісту ст. 1174 ЦК України випливає, що суб`єктом завдання шкоди за цією статтею є тільки посадова або службова особа органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.
Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Строкова військова служба відноситься до видів військової служби. Строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.
Отже, ОСОБА_2 , перебуваючи на строковій військовій службі, виконував конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни.
Згідно ст.40 цього Закону гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та іншими законами.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» військові частини входять до структури Збройних Сил України, а Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що шкода позивачу завдана службовою особою органу державної влади під час виконання нею службових обов`язків і до даних правовідносин слід застосувати ст.1174 ЦК України.
Оскільки ОСОБА_2 виконував конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, для несення строкової військової служби у Збройних Силах України був призваний державою, центральним органом з військового управління відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» є Міністерство Оборони України, а тому колегія суддів вважає, що у спричиненні позивачу шкоди є також вина Міністерства Оборони України.
З огляду на викладені обставини безпідставними є заперечення Міністерства Оборони України та військової частини НОМЕР_2 про те, що вони не повинні нести відповідальність за спричинену шкоду, а шкоду слід стягувати безпосередньо з винної особи.
Визначаючи розмір матеріальної шкоди, колегією суддів було досліджено договори та квитанції по оплаті трансплантації нирки і медичного лікування, чеки на придбання ліків, проїзні квитки до медичної установи, які вказують, що в період з 26.03.2012 року по 31.12.2014 року було витрачено коштів на загальну суму 1 191 156,07 грн.
Зокрема, вартість лікування до трансплантації нирки складає 3300 доларів США і підтверджується актом здачі-прийомки робіт до договору №4265 від 26 березня 2012 року між ОСОБА_4 (мати позивача) та 9-ю міською клінічною лікарнею (Республіка Білорусь) (а.с.47), копією чеку про оплату (т.1 а.с.48). Не дивлячись на те, що договір на надання медичних послуг та акт здачі-прийомки з лікувальною установою складений матір`ю позивача, колегія суддів приймає до уваги вартість послуг, оскільки мати позивача укладала договір на надання медичних послуг свого сина і, крім цього, з чеку про оплату вбачається, що 3300 доларів США було оплачено особисто ОСОБА_2 .
Колегія суддів не приймає до уваги заперечення апеляційної скарги військової частини НОМЕР_2 про те, що в матеріалах справи відсутній сам договір №4265 від 26 березня 2012 року, з якого б вбачався вид медичних послуг, а тому цей розмір матеріальної шкоди не підтверджений. Так, сторонами не заперечується, що саме в цей період часу в 9-й міській клінічній лікарні (Республіка Білорусь) проходив лікування позивач з приводу захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби, а розмір матеріальної шкоди підтверджується чеком про оплату.
Відповідно до договору №225 від 28.03.2012 року, укладеного між 9 міською клінічною лікарнею (Республіка Білорусь) та ОСОБА_2 вартість медичних послуг становить 711100 білоруських рублів (т.1 а.с.49). Доказом проплати є копія квитанції до приходного касового ордеру №1715686 від 28.03.2012 року (т.1 а.с.50).
Вартість трансплантації нирки складає 50500 доларів США і підтверджується договором №14113 на надання іноземним громадянам платних медичних послуг від 20 квітня 2013 року, укладеним між 9-ю міською клінічною лікарнею (Республіка Білорусь) та ОСОБА_2 (т.1 а.с.55-58), актом здачі-прийомки робіт до договору №14113 від 22 квітня 2013 року (т.1 а.с.59), копіями чеків про оплату (т.1 а.с.60-61).
Вартість ліків відповідно до чеків з аптек становить 3286,79 грн. (т.1 а.с.52-54, 68) та 5 768 300 білоруських рублів (т.1 а.с.56-67). Доводи апеляційних скарг про те, що чеки з аптек не містять назви препаратів, тому не повинні братися до уваги, є безпідставними. Чеки з аптек про придбання медикаментів датуються датами, коли ОСОБА_2 дійсно проходив лікування. Крім цього, в матеріалах справи містяться висновки лікарів про призначені ліки та рецепти на ліки.
Вартість квитків до медичної установи (Республіка Білорусь) становить 5181,39 грн. (т.1 а.с.69-80) та 539350 білоруських рублів (т.1 а.с.69). При цьому, колегія суддів не взяла до уваги квитки, які видані на матір позивача ОСОБА_5 (т.1 а.с.69, 71).
Таким чином, розмір матеріальної шкоди становить 8468,18 грн., 53800 доларів США та 7018750 білоруських рублів.
Колегія суддів вважає, що розмір шкоди, який визначено в іноземній валюті, підлягає стягненню у гривнях, еквівалентному відповідній валюті відповідно до курсу Національного банку України станом на час ухвалення рішення по справі. Заперечення відповідачів проти позову в частині того, що гривневий еквівалент іноземної валюти повинен вираховуватись на час понесення витрат, є безпідставним. Встановлено, що позивач поніс витрати матеріального характеру в іноземній валюті і вони не відшкодовані до цього часу. Оскільки саме рішенням суду стягуються понесені позивачем витрати в іноземній валюті в рахунок відшкодування майнової шкоди і з врахуванням інфляційних процесів, колегія суддів вважає, що вони повинні вираховуватись з врахуванням курсу Національного банку саме станом на час ухвалення рішення.
Відповідно до курсу Національного банку України станом на 17 вересня 2015 року 100 доларів США становило 2182,2599 грн., а 10 білоруських рублів становило 0,0123 грн.
Отже, 53800 доларів США складає 1 174 055,83 грн., 7018750 білоруських рублів складає 8 633,06 грн.
З врахуванням викладених обставин розмір матеріальної шкоди становить 1 191 156,07 грн. (8468,18 грн. + 1 174 055,83 грн. + 8 633,06 грн.).
Безпідставними є доводи апеляційних скарг про те, що лікування позивача проводилось в Республіці Білорусь, а не в Україні. Як пояснив представник позивача, що донорська нирка та операція з приводу її підсадки в Республіці Білорусь є значно дешевшим, ніж в Україні. Батьки позивача для лікування сина отримали в банку кредит, а тому вони шукали найдешевші та якісні шляхи для лікування сина. Позивач належними та допустимими доказами довів розмір матеріальної шкоди, проте відповідачі не спростували цей розмір шкоди та не довели, що саме призначене позивачу лікування та пересадка донорської нирки в Україні коштувала би дешевше.
Положеннями ст.56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Пункт 10-1 вказаної Постанови роз`яснив, що при розгляді справ за позовом про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції
судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння
такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу
державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи
службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає
відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування.
Фактичною підставою для застосування відповідальності за заподіяну моральну шкоду є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Колегія суддів вважає, що позивачем при зверненні до суду з позовом надано докази завдання йому моральної шкоди, втрат немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, які поніс позивач внаслідок трансплантації нирки, отримання в молодому віці інвалідності 1 групи із встановленням 90% втрати працездатності, а також наявність причинного зв`язку між протиправними діяннями капітана ОСОБА_3 , заподіювача шкоди та шкодою.
Виходячи із засад розумності, поміркованості й справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у зв`язку з отриманою хворобою й подальшим встановленням групи інвалідності з втратою працездатності, розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_2 колегія суддів оцінює в 500 000 грн.
Згідно ст.17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст.25 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Згідно із п.п.3 п.4 Положення по Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що шкода завдана діями органу державної влади підлягає відшкодуванню Державною казначейською службою України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -
В И Р І Ш И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України та апеляційну скаргу військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) задовольнити частково.
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01 липня 2015 року скасувати.
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 1191156,07 (один мільйон сто дев`яносто одну тисячу сто п`ятдесят шість гривень сім копійок) грн. на відшкодування майнової шкоди.
Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 500000 (п`ятсот тисяч гривень) грн. на відшкодування моральної шкоди.
Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.
На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:
Судді: