АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 636/857/15-ц Головуючий І інстанції - Слурденко О.І.
Провадження: 22-ц/790/5045/15 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Сащенка І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 26 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Кам'яноярузької сільської ради Чугуївського району Харківської області про позбавлення батьківських прав, -

встановила:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що за час перебування з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3.

28.10.2008 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з ним і весь цей час перебуває на його утриманні.

З часу розірвання шлюбу, мати дитини самоусунулася від належного виховання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3. Не дбає про його здоров'я, про його фізичний, моральний та духовний розвиток. З часу розлучення відповідачка проживає окремо від дитини. Не відвідувала її, як вдома, так і в школі, не цікавиться станом здоров'я, його захопленнями, дозвіллям, існуючими проблемами. Матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліментів за рішенням суду не сплачує.

Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Кам'яноярузької сільської ради Чугуївського району Харківської області прийшов до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3

Просив позбавити батьківських прав ОСОБА_1 стосовно їх неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 26 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухваленого рішення, неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права.

В обґрунтуванні скарги зазначено, що в порушення положень ст. 153 СК України позивач перешкоджає її спілкуванню з дитиною. Судом першої інстанції не взято до уваги наявність рішення суду за її позовом про вселення до житлового будинку, а позивач по теперішній час перешкоджає їй користуватися цим будинком, де постійно мешкає їх син. З січня 2014 року вона сплачує аліменти на утримання сина, про що свідчать копії квитанцій. При постановленні висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав стосовно неповнолітнього сина, Органом опіки та піклування її не було залучено до слухання вказаної справи у Виконавчому комітеті Кам'яноярузької сільської ради Чугуївського району Харківської області.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим міським відділом РАЦС м. Харкова.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 28.10.2008 року шлюб між сторонами було розірвано, а місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_3 було встановлено з батьком.

Згідно довідки №554 виконкому Кам'яноярузької сільської ради Чугуївського району Харківської області від 17.12.2014 року останній проживає разом з сином в АДРЕСА_1.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20.03.2009 року з ОСОБА_1 на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і в даний час заборгованість з аліментів складає 26672,52 грн.

Відповідно до довідки № 209 Кам'яноярузького навчально-виховного комплексу Чугуївської районної ради Харківської області від 11.12.2014 року вихованням їх учня ОСОБА_3 займається його батько. Мати - ОСОБА_1 за період перебування сина у навчальному закладі не приймає участі у вихованні, не цікавиться його досягненнями у навчанні.

Відсутність прояву спілкування з сином та піклування про нього підтверджують і сусіди по домоволодінню позивача, що підтверджується відповідним Актом від 22.12.2014 року.

23.01.2015 року органом опіки та піклування при виконавчому комітеті Кам'яноярузької сільської ради Чугуївського району Харківської області було надано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно неповнолітнього сина - ОСОБА_3

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надана достатня кількість доказів на підтвердження позовних вимог.

Колегія суддів з такими висновками рішення суду не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст.10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч.1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину.

Згідно зі ст.164 Сімейного Кодексу України, батьки, які ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це захист інтересів дітей і санкція за протиправну поведінку батьків.

Відповідно до п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Як було встановлено в суді першої інстанції, відповідач не в повній мірі виконує свої обов'язки по вихованню дитини. Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 позбавлена можливості спілкуватися з дитиною, дбати про її про фізичний і духовний розвиток про що свідчить наявність рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11.03.2015 року за її позовом про вселення до житлового будинку /а.с. 56-58/.

ОСОБА_1 вказувала, що позивач по теперішній час перешкоджає їй користуватися цим будинком, де постійно мешкає їх син.

Судова колегія ставиться критично до висновку Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Кам'яноярузької сільської ради Чугуївського району Харківської області від 23.01.2015 року про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки органами опіки й піклування проводиться тривала, трудомістка профілактична робота з такими батьками, що триває до року, а іноді й довше. У таких батьків розглядаються на комісіях зі справ неповнолітніх, де їм виносяться попередження про недопустимість ухилення від виконання батьківських обов'язків, де їх неодноразово попереджають про можливості позбавлення батьківських прав за відхилення, і надається можливість виправити своє поводження.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не було залучено до розгляду питання органом опіки та піклування щодо позбавлення її батьківських прав, а також згідно копій квитанцій за 2014 - 2015 р.р. ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 /а.с. 59-62/.

Доказів про винесення відповідачу попередження про недопустимість ухилення від виконання її батьківських обов'язків позивачем не надано.

Посилання позивача на те, що причиною відібрання дітей є зловживання ОСОБА_1 алкогольними напоями та безвідповідальне ставлення до виховання дитини не доведено та є передчасним. Зокрема, суду не надано даних про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності ні за порушення громадського порядку у стані алкогольного сп'яніння, ні за вживання спиртних напоїв. Взагалі у справі відсутні будь-які докази з цього питання.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 26 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення. У позові ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -