АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/9770/14-ц 22-ц/774/1351/К/15
Справа 182/9770/14-ц Головуючий у першій
Категорія 48 (4) інстанції Бабаніна В. А.
22-ц/774/1351/к/15 Доповідач - Соколан Н. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Соколан Н. О.,

суддів - Бондар Я. М., Зубакової В. П.

при секретарі - Петренко К. І.

за участю: позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Нікопольської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 27.12.2011 року по 06.06.2012 року та з 19.11.2013 року по 27.11.2014 року перебував в шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, від якого вони мають малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вважаючи, що проживання сина разом з ним відповідає інтересам дитини, оскільки відповідач не може створити прийнятних умов для розвитку та виховання, просив суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з батьком.

Рішенням Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 з позивачем ОСОБА_2 за місцем його проживання.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення. Вважає, що суд першої інстанції не дослідив усіх обставин справи, не взяв до уваги те, що за місцем проживання відповідача ОСОБА_3 також створені усі умови для проживання та виховання дитини, що підтверджується висновком служби у справах дітей Нікопольської міськради від 28.01.2015 року, а висновок суду про те, що умови у помешканні батька більш прийнятні та що позивач має більший заробіток, нічим не підтверджено; з 05 грудня 2014 року ОСОБА_5 проживає з матір'ю; докази щодо неналежного виконання відповідачем батьківських обов'язків стосуються періоду 2012-2013 років, і були мирно врегульовані сторонами до повторного укладення шлюбу, тому не є належними доказами по справі; судом не прийнято до уваги характеристику ОСОБА_5, видану Нікопольською середньою загальноосвітньою школою № 13», згідно якої батько й мати разом займаються вихованням сина; судом не взято до уваги положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, за якими розлучення дитини з матір'ю можливе лише за виняткових обставин; суд безпідставно взяв до уваги пояснення позивача про те, що дитина не бажає жити з матір'ю та не повернувся до неї після весняних канікул; висновок суду про те, що на утриманні відповідача знаходиться ще й дочка ОСОБА_6 1998 року народження, не має значення для вирішення справи, оскільки між відповідачем та батьком ОСОБА_6 існує домовленість, що той візьме на утримання дочку після закінчення нею середньої школи; також не має правового значення й посилання суду на наявність спору між сторонами про вселення відповідача до квартири, де мешкає ОСОБА_2

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких обставин.

Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, сторони - ОСОБА_2 і ОСОБА_3, мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між батьками дитини розірвано 27.11.2014 року.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що хоча обидві сторони мають прийнятні умови для життя та виховання сина, на утриманні ОСОБА_3 є неповнолітня донька, яка потребує уваги і коштів для навчання, що відповідач працює і має заробіток нічим не доведено, в той час як ОСОБА_2 має більш стабільні умови для проживання, виховання та матеріального забезпечення сина, та що дитина має більшу прихильність до батька.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Вказана стаття стосується саме прав та обов'язків, обсяг яких не зменшується внаслідок визначення місця проживання.

За приписами принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією Генеральної асамблеї Організації Об'єднаних Націй 1386 (XIV) 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку його особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Такі виняткові обставини передбачені чинним національним законодавством України, а саме ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, яка закріплює, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні не надано доказів, які б підтверджували позовні вимоги про визначення місця проживання сина з позивачем, а саме - те, що мати грубо поводиться з дитиною, прививає йому погані звички, не надав доказів, щодо відсутності нагляду за ОСОБА_5 з боку матері, та не спростував доказів відповідача, що вона працює, має стабільний дохід, тобто не надав доказів про наявність виняткові обставини, з урахуванням яких дитина має бути розлучена зі своєю матір'ю.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання сина ОСОБА_5 з ним.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, ст. 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити .

Рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Нікопольської міської ради, про визначення місця проживання дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 121,80 грн. та на користь держави - судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: