У Х В А Л А

8 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І., Лященко Н.П. -,

розглянувши заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про усунення перешкод у здійсненні права власності,

встановила:

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 25 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2014 року, позов ОСОБА_8 задоволено частково. Зобов'язано відповідачів усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом звільнення зазначеної квартири.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 25 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2014 року.

У травні 2015 року від ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини 2 статті 382 ЦК України, частини 1 статті 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», частини 2 статі 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», частин 1, 3, 4 статті 41 Конституції України.

Для прикладу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявники додають ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року, від 18 березня 2015 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 2 квітня 2015 року, в яких на їх думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, погоджуючись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, про задоволення позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності, виходив з того, що оскільки позивач є власником квартири, що підтверджується правовстановлюючими документами та встановлено факт використання належної позивачу квартири відповідачами для побутових потреб, чим створюються для нього перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном, ці перешкоди мають бути усунені шляхом зобов'язання відповідачів звільнити приміщення квартири.

У той самий час із наданих для порівняння судових рішеннях касаційної інстанції: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року (в справі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності); в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року (в справі про визнання частково протиправним рішення про приватизацію квартири, визнання частково недійсним свідоцтва про приватизацію квартири, усунення перешкод у користуванні спільним допоміжним приміщенням) та в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 2 квітня 2015 року (в справі про скасування рішення), вбачається, що вони ухвалені у справах з іншим суб'єктним складом та предметом позову, ніж у справі, судове рішення в якій просять переглянути заявники, тому вказані судові рішення не є прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12 доводи не вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про усунення перешкод у здійсненні права власності відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко