Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ№ №323/827/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Галчанський С.В.
№ 22ц/778/4834/ 2015 р. Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
при секретаріОстащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцова Олена Олександрівна про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 17 липня 2010 року уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_5

За час шлюбу ними, 25 березня 2011 року у ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_10, було придбано квартиру АДРЕСА_1, вартістю 65755 грн. за 14000 доларів США, про що вказані особи склали розписки про отримання грошових коштів від 25 березня і 19 червня 2011 року.

Право власності на придбану квартиру було зареєстровано на ОСОБА_5, оскільки оформленням документів займалася саме вона.

Спільне життя подружжя не склалося, через що у серпні 2013 року ОСОБА_5, поставила вимогу про виселення позивача з квартири, мотивуючи це тим, що квартира є її особистою власністю та надала позивачу договір дарування квартири від 25 березня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовою О.О., зареєстрований в реєстрі за №239 та витяг про державну реєстрацію прав від 02.08.2011 року за №30821805.

Позивач зазначає, що зазначену квартиру вони купили, підтвердженням чого є відповідні власноруч написані продавцями розписки про отримання грошей за продану квартиру, а про наявність договору дарування він на той час вперше почув від дружини, яка запропонувала йому прийняти частину грошей за відмову від права на частку в цій квартирі. Позивач на цю пропозицію не погодився.

Через ці причини сторони розірвали шлюб за рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 09.12.2013 року, яке набрало законної сили 20.12.2013 року.

Позивач зазначає, що між відповідачами було укладено удаваний правочин - договір дарування, для приховування іншого правочину - договору купівлі - продажу. Зазначена квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто його власністю та власністю його колишньої дружини ОСОБА_5

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування від 25 березня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовою О.О., і зареєстрований в реєстрі за №239, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_10, як удаваний правочин.

Визнано дійсним правочин купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вчинений 25 березня 2011 року, оформлений договором дарування, зареєстрований приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовою Оленою Олександрівною в реєстрі за №239.

Визнано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_6 (ІПН:НОМЕР_1), право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з правом реєстрації у відповідних органах.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали шлюб, після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_5.

Відповідно до договору дарування квартири від 25 березня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовою, зареєстрованого в реєстрі за №239, встановлено, що ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_10, які є дарувальниками, передали безоплатно у власність ОСОБА_5, яка є обдарованою, як дарунок двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).

Відповідно до відомостей, витягу про державну реєстрацію прав від 02 серпня 2011 року, технічного паспорту на квартиру від 08 лютого 2011 року власником вказаної квартири зареєстрована ОСОБА_5 (а.с. 7).

Відповідно до тексту розписок оглянутих колегією суддів, копії яких є в матеріалах справи, 25 березня 2011 року (в день укладення вказаного договору дарування) ОСОБА_8 отримала 5000 доларів США в рахунок оплати за продану квартиру, в той же день 25 березня 2011 року ОСОБА_7 отримав 7000 доларів в рахунок оплати за продану квартиру, окрім цього 19 червня 2011 року ОСОБА_8 отримала борг в сумі 2000 доларів (а.с. 8, 8 зворот).

Вказані розписки сторонами не оспорені.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а частиною 5 цієї статті ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Таким чином суд попередньої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_10 передали ОСОБА_5 зазначену квартиру не безоплатно, вони отримали за це кошти, і вказаний факт сторонами по договору, які передавали вказану квартиру у власність ОСОБА_5 цей факт не спростовується, і не заперечується. Цей факт не спростовується і в апеляційній скарзі самою ОСОБА_5

Таким чином, суд вірно зазначив, що було укладено удаваний правочин, для приховування іншого фактично укладеного правочину - договору купівлі-продажу вказаної квартири.

Таким чином встановивши ці обставини, суд вірно зазначив, що зазначена квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки була придбана за час шлюбу позивача та відповідача ОСОБА_5, за їх спільні кошти, оскільки інших доказів в цій частині не надано, і факт купівлі квартири за спільні кошти апелянт не спростовує.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя стає майно, нажите подружжям під час шлюбу, незалежно від того, ким воно придбане: одним з подружжя чи в результаті їх сумісних дій.

Суд вірно зазнчив у оскаржуваному рішенні, що відповідно до положень ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу), а тому набута у шлюбі квартира АДРЕСА_1 належить позивачу та відповідачу ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності в рівних частках, тобто кожному по 1/2.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договір дарування є дійсним наміром сторін і відповідав їх інтересам, однак апелянт не вказує в чому полягає незаконність рішення суду, не спростовує вказані докази на підставі яких суд ухвалив рішення, і не посилається на жодні докази в обґрунтування своєї позиції.

Доводи скарги на недопустимість показань свідків як доказу у цій справі є безпідставним оскільки відповідно до оскаржуваного рішення суд прийняв рішення на підставі лише письмових доказів, і пояснення свідків не враховував, про що зазначено в судовому рішенні.

Окрім цього апелянт фактично погоджується з наявністю порушеного права позивача оскільки заявляє про не застосування судом першої інстанції строків позовної давності до вимог позивача.

Однак суд першої інстанції вказав в оскаржуваному рішенні, що немає підстав для її застосування, оскільки спір між сторонами щодо поділу майна виник у 2013 році. Окрім цього, позивач не був стороною договору дарування спірної квартири і доказів, що він до припинення шлюбних відносин знав про його умови в справі відсутні. Тому висновки суду першої інстанції і в цій частині є вірними.

Інших доводів скарга не містить.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: