Ухвала

іменем україни

9 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Попович О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2015 року,

встановила:

У грудні 2011 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - Банк) звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 28 липня 2006 року, укладеного між Банком та ОСОБА_4, остання отримала кредит у розмірі

58 690 швейцарських франків, на умовах визначених договором, з терміном повернення до 28 липня 2027 року. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 передала в іпотеку Банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в

м. Харкові, згідно з договором іпотеки від 28 липня 2006 року. З грудня

2008 року ОСОБА_4 припинила виконувати грошові зобов'язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 листопада

2010 року позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості були задоволені. Відкрито виконавче провадження, яке не виконано у зв'язку із відсутністю у ОСОБА_4 майна, на яке можна звернути стягнення. Постановою господарського суду Харківської області від 23 грудня

2010 року, яка постановою Харківського апеляційного господарського суду від 6 вересня 2011 року скасована, фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) визнано банкрутом. 25 травня 2011 року, під час дії постанови про визнання ФОП ОСОБА_4 банкрутом, ліквідатором Оскаленком Д.П. виключено записи з державних реєстрів про обтяження іпотекою та забороною відчуження квартири АДРЕСА_1 і відчужено її ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 25 травня 2011 року. 1 березня

2012 року позивачем отримано листа від КП «ХМБТІ» про те, що вказана квартира на підставі нотаріально завіреного договору купівлі-продажу з

18 серпня 2011 року належить ОСОБА_3

Посилаючись на те, що грошові кошти, отримані від продажу предмета іпотеки, ліквідатором йому не перераховані, рішення суду про стягнення заборгованості від 8 листопада 2010 року не виконано, просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня

2015 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належать ОСОБА_3, задовольнивши вимоги акціонерного товариства «УкрСиббанк» в межах суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від

28 липня 2006 року, а саме: 87 266,14 швейцарських франків, пені в сумі 82 624,10 грн, та судові витрати в сумі 2 823 грн, шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Харківської області від 28 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що на час переходу права власності на вказану квартиру до ОСОБА_3 запис про заборону і обтяження квартири іпотекою було виключено із реєстру. А тому підстави для застосування норми

ст. 23 Закону України «Про іпотеку» до нового власника квартири, який придбав її за відсутності заборони на відчуження та реєстрації предмету іпотеки за іпотекодержателем, відсутні.

Проте з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 28 липня 2006 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 58 690 швейцарських франків, на умовах визначених договором, з терміном повернення до 28 липня 2027 року.

Пунктом 5.7 кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та плати за кредит Банк має право стягнути з позичальника суму боргу, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення (застава, порука та ін.).

З метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань перед банком 28 липня 2006 року між Банком та

ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, предметом якого є належна останній квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 належним чином грошові зобов'язання перед банком не виконала, у зв'язку із чим заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 листопада 2010 року стягнуто на користь Банку 61 010,63 швейцарських франків у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 липня 2006 року. Рішення суду набрало законної сили, але не виконано.

Установлено, що постановою господарського суду Харківської області від 23 грудня 2010 року ФОП ОСОБА_4 визнано банкрутом.

25 травня 2011 року ліквідатором Оскаленком Д.П. виключено записи з державних реєстрів про обтяження іпотекою та забороною відчуження квартири АДРЕСА_1.

У період чинності зазначеної постанови та під час виключення запису про іпотеку з Державного реєстру іпотек спірну квартиру двічі відчужено за договором купівлі-продажу від 25 травня 2011 року та на підставі договору купівлі-продажу від 18 серпня 2011 року. Останнім власником предмета іпотеки є ОСОБА_3

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від

6 вересня 2011 року постанову господарського суду Харківської області від 23 грудня 2010 року скасовано.

Установлено, що кошти отримані ліквідатором від продажу квартири, позивачу не перераховані.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як убачається з кредитного договору строк його дії - до 28 липня 2027 року та основне зобов'язання боржником не виконане.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин ст. 23 Закону України «Про іпотеку» та поширення її при переході права власності на спірну квартиру, яка є предметом іпотеки, до ОСОБА_3

Так, ст. 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України в постанові № 6-53цс15 від 13 травня 2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, ОСОБА_3, яка є власником предмета іпотеки - спірної квартири, набула статус іпотекодавця.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, оцінив докази, подані сторонами (ст. 212 ЦПК України) та правильно застосував до правовідносин сторін ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, а тому рішення суду відповідає вимогам матеріального права.

Проте всупереч вимогам статей 303, 316 ЦПК України, апеляційний суд неправильно витлумачив норму ст. 23 Закону України «Про іпотеку» та скасував законне рішення суду першої інстанції.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 28 квітня

2015 року скасувати, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді:О.В. Кафідова

О.В. Попович

О.В. Умнова

І.М. Фаловська