АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/3719/15 Головуючий суддя І інстанції Шелест І.М.
Провадження № 22-ц/790/5236/15 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцина В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червононозаводського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ЗАТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів шляхом зміни умов договору,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червононозаводського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням районного суду, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати і постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог: зобов'язати відповідача провести перерахунок валюти кредиту за договором № ML від 14.01.2008р. у гривневий по курсу на дату його укладення. На обгрунтування скарги вказав, що суд безпідставно не застосував положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» і висновки рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп 2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), і дійшов помилкового висновку про те, що на спірні правовідносини в повній мірі не поширюється вказаний Закон України. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.01.2008 року між сторонами було у письмовій формі укладено кредитний договір № ML . Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався надати позивачу на споживчі цілі грошові кошти у сумі 90 000 доларів США, а відповідач - повернути кредит щомісячними платежами до 14.01.2036р. Перед підписанням договору позивач ознайомився з його умовами, які йому були зрозумілі і він вважав їх справедливими і підтвердив свою здатність виконувати його умови, на підтвердження чого поставив свій підпис. З моменту укладення договору позивач протягом певного часу належним чином виконував його умови, вчасно і у повному обсязі сплачував грошові кошти за користування кредитом, ніякої незгоди з умовами договору або пропозиції про внесення до нього змін не заявляв, і ці обставини позивач не оспорює.

Відмовляючи у задоволення позову, районний суд виходив з того, що всі умови договору кредиту, з якими позивач був своєчасно ознайомлений при його підписанні, згідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», наведені в його письмовому тексті. Договір кредиту містить зазначення суми кредиту, умови надання кредиту, відсоткову ставку за кредитом та інші умови, зазначені законодавством. Після підписання договору та одержання примірнику цього договору, позивач від кредиту не відмовився, використав кредитні кошти на власні потреби. Доводи позову про наявність у кредитному договорі таких обов'язків позичальника чи умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору, які завдають позивач у шкоди та є несправедливими в контексті положень Закону України «Про захист прав споживачів» - не доведені.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що посилання позивача на порушення банком внаслідок не включення до істотних умов кредитного договору зазначення сторони, на яку покладаються валютні ризики під час виконання зобов'язань, приписів п. 3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007р., - є безпідставними, оскільки вказана норма цивільного законодавства не містила такого обов'язку банку, а лише вимагає від банку: попереджати споживача про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. У тексті підписаного сторонами договору кредиту міститься інформація щодо методики визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним ( а.с. 3-7). В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що банк при укладенні договору кредиту порушив ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, згідно до п.13 Анкети-заяви № 008 на отримання кредиту ОСОБА_3 20.12.2007 року перед укладенням вищевказаного договору своїм підписом підтвердив, що банк у письмовій формі та у повному надав йому інформацію, передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 37-38).

При таких обставинах та виходячи з наведеного правового обґрунтування колегія суддів погоджується з тим, що відповідач довів покладні на нього цивільним законодавством обов'язки при укладенні кредитного договору, мав для цього необхідну правоздатність, а позивач не довів порушення відповідачем вищевказаних вимог цивільного законодавства і не спростував передбачену у ч. 5 ст. 12 ЦК України презумпцію добросовісної та розумної поведінки банку, у даному випадку не відбулося порушення положень ст.ст. 6, 627 ЦК України щодо вільного і свідомого характеру укладення кредитного договору.

Дійсно, в рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року по справі № 1-26.2001 вказано, що споживачу як правило не вистачає знань, необхідних для правильного вибору товару, робіт, послуг, оцінки договорів, що часто представлені у вигляді формуляра, стандартної форми, що передбачено ч. 1 ст. 634 ЦК України. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого учасника економічних відносин, фактичну рівність сторін у сфері споживацького кредитування.

Відповідно до ч. 2 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що кредитний договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася, і при цьому позивач не прийняв би запропонованих йому умов договору кредиту, за наявності у нього можливості брати участь у визначенні умов договору.

Той факт, що в результаті знецінення національної валюти позивач змушений витрачати її більшу кількість для придбання іноземної валюти для виконання своїх обов?язків за договором кредиту не може бути підставою для зміни його умов з передбачених ч. 2 ст. 634 ЦК України підстав, оскільки таке знецінення має вірогідний характер. У випадку укріплення національної валюти позивач при поверненні кредиту і сплаті процентів та інших, передбачених договором платежів, витрачав би її у меншому розмірі. При цьому позивач свідомо звернувся до банку за отриманням кредиту саме в іноземній, а не в національній валюті, що свідчить про відсутність обтяжливості цієї умови договору при його укладенні.

За загальним правилом, ст. 629 ЦК України, укладений договір повинен бути незмінним на весь строк його дії, а договірне зобов'язання - виконуватися відповідно до тих його умов, які сторони визначили при його укладанні. При виконанні договору допускається його зміна, якщо цього вимагають інтереси сторін, ст.ст. 651, 652 ЦК України, однак таких вимог позивач по справі не заявляв, тому ці обставини не підлягали встановленню судом і відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені з цього приводу доводи скарги підлягають відхиленню.

Оскільки таким чином суд першої інстанції ухвалив своє рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: