Справа № 522/1463/15-ц
Провадження № 2/522/4198/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУМВС України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди в сумі 800000,00 грн. на підставі ст. 237-1 КЗпП України.

Обгрутовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач своїми незаконними наказами № 1714 та № 434 о/с від 27.08.2012 року звільнив його з органів внутрішніх справ, чим завдав шкоди його честі і гідності та діловій репутація як працівника органів внутрішніх справ, що відповідач не видав йому його трудову книжку в день звільнення, чим порушив його законні права й тим самим створив перешкоди для його працевлаштування і нормального існування, що призвело до втрати ним нормальних життєвих звязків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та такими діями відповідача йому завдана моральна шкода, розмір якої він оцінює в 800000,00 грн.

Під час судового розгляду даної справи суд своєю ухвалою від 25 травня 2015 року залучив до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов, а представник ГУМВС України ОСОБА_2 не визнав позов та подав адресовані суду свої письмові заперечення на позов, які приєднані судом до матеріалів справи.

Відповідач ГУ ДКС України в Одеській області п одав адресовані суду свої письмові заперечення на позов, які приєднані судом до матеріалів справи, але не повідомив суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про одержання ним судової повістки.

Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення позивача та представника ГУМВС України в Одеській області, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що з 18.07.2011 року позивач був звільнений у запас Збройних Сил за п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за дискредитацію) на підставі наказів начальника ГУМВС України в Одеській області № 934 від 18.07.2011 року та № 338 о/с від 18.07.2011 року.

Не погодившись з вказаними наказами, позивач оскаржив ці накази до суду, й постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10.01.2012 року по справі № 2а/1570/6658/2011 були визнані протиправними та скасовані накази начальника ГУМВС України в Одеській області № 934 о/с від 18.07.2011 року та № 338 о/с від 18.07.2011 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, поновлено його на посаді оперуповноваженого ВДСБЕЗ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та стягнуто з ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по дату винесення рішення. При цьому, суд допустив негайне виконання цього рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення на його користь з ГУМВС України в Одеській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На виконання згаданої постанови Одеського окружного адміністративного суду від 10.01.2012 року по справі № 2а/1570/6658/2011, начальником ГУМВС України в Одеській області було видано наказ № 93 о/с від 07.03.2012 року про скасування пунктів наказів ГУМВС України в Одеській області № 934 від 18.07.2011 року та № 338 о/с від 18.07.2011 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, та останнього було поновлено на попередній посаді.

Згодом ОСОБА_1 був звільнений у запас Збройних Сил за п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за дискредитацію) на підставі наказів начальника ГУМВС України в Одеській області № 1714 та № 434 о/с від 27.08.2012 року.

Не погодившись з вказаними наказами, позивач оскаржив ці накази до суду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.05.2014 року по справі № 1570/5239/2012, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014 року, були визнані протиправними та скасовані накази начальника ГУМВС України в Одеській області № 1714 та № 434 о/с від 27.08.2012 року про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на посаді оперуповноваженого ВДСБЕЗ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

При цьому, вирішуючи вищевказану справу № 1570/5239/2012, суд першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що оскільки, постанова Одеського окружного адміністративного суду від 10.01.2012 року по справі № 2а/1570/6658/2011, що стала підставою для поновлення ОСОБА_1 на посаді після первісного звільнення згідно наказів начальника ГУМВС України в Одеській області № 934 та № 338 о/с від 18.07.2011 року, була скасована та у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.09.2013 року, в звязку з чим наказом начальника ГУМВС України в Одеській області № 689 о/с від 28.12.2012 року визнано таким, що втратив чинність раніше виданий ним наказ № 93 о/с від 07.03.2012 року в частині поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді, тому з 18.07.2011 року по 07.03.2012 року ОСОБА_1 не проходив службу в органах внутрішніх справ, отже здійснений ним вчинок не можна кваліфікувати як «дискредитаційний» та він не може бути підставою для його звільнення згідно наказів ГУМВС України в Одеській області № 1714 та № 434 о/с від 27.08.2012 року на підставі п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Водночас судом установлено, що позивач відмовився від отримання трудової книжки 30.08.2012 року, навмисно ухилявся від її отримання, незважаючи на повідомлення ОМУ ГУМВС України в Одеській області про необхідність прибуття до відділу кадрів та отримання трудової книжки, не вчиняв до грудня 2014 року будь-яких дій задля отримання трудової книжки, та отримав свою трудову книжку лише у лютому 2015 року, що підтверджується постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.05.2015 року по справі № 815/1193/15.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивач не довів в суді свої позовні вимоги.

Крім того, суд погоджується з доводами представника ГУМВС України в Одеській області стосовно того, що законодавство, яке регулює порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, а саме Закон України «Про міліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, не передбачає відшкодування моральної шкоди в звязку з незаконним звільненням зі служби працівників міліції.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 22 вересня 2015 року.

Суддя Н.А. Ільченко

18.09.2015