Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Овідіопольське управління експлуатації газового господарства, про усунення перешкод в користуванні дворовою та прибудинковою територіями, знесення самочинного будівництва, стягнення матеріальної та моральної шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа - Великодолинська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, про виділ часток будинку в натурі, встановлення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділення в натурі ј частки із спільної часткової власності та зобов'язання ОСОБА_4 знести самочинно збудовані прибудови. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником ј частини будинку АДРЕСА_1 Іншими співвласниками будинку є ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Зазначає, що кожен із співвласників користується окремими приміщеннями, приміщень, що перебувають у спільному користуванні, немає. Проте, ОСОБА_4 самовільно знесла старі будівлі й збудувала нові: житлову кімнату, літню кухню, прихожу, вбиральню, чим порушила права ОСОБА_3 на користування своєю власністю. Крім того, відповідачка ОСОБА_4 не отримувала у співвласників будинку, в тому числі й у позивачки, згоди на будівництво нових приміщень.

У процесі розгляду справи ОСОБА_3 неодноразово змінювала й уточнювала позовні вимоги та врешті просила визнати будівництво прибудов і будівель, проведене відповідачами, самочинним, усунути їй перешкоди в користуванні її власністю шляхом зобов'язання відповідачів знести зазначені самочинні будівлі, виділити в натурі належну їй на праві власності ј частину спірного будинку із спільної часткової власності, визнавши за нею право власності на виділені приміщення, стягнути матеріальну шкоду в розмірі 70 000 грн, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 30 000 грн, а також витребувати у відповідачів документи на право ведення будівельних робіт та правовстановлюючі документи на розташування і будівництво будівель і споруд.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зобов'язання відповідачки зібрати сміття на подвір'ї, а також полагодити дах над своєю частиною будинку.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 неодноразово уточнювали позовні вимоги і врешті просили усунути їм перешкоди у користуванні належними їм частинами будинку й земельними ділянками, шляхом зобов'язання відповідачки зібрати сміття на подвір'ї, а також полагодити дах над своєю частиною будинку, виділити ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в натурі належні їм частки в будинку: 8/100 і 31/100 відповідно, в самостійне будинковолодіння з присвоєнням окремої поштової адреси, припинити їх право спільної часткової власності на будинок, а також встановити порядок користування земельною ділянкою згідно з додатком № 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 травня 2013 року (існуючий порядок користування земельною ділянкою).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 червня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3, зустрічний позов задоволено: виділено з спільного майна в натурі належні ОСОБА_4 8/100 частин будинку з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що складаються з приміщень загальною площею 45,0 кв. м, житловою площею 22,3 кв. м в самостійне будинковолодіння з присвоєнням окремої поштової адреси: АДРЕСА_1/2; виділено з спільного майна в натурі належні ОСОБА_5 31/100 частин будинку з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що складаються з приміщень загальною площею 71,6 кв. м, житловою площею 47,6 кв. м в самостійне будинковолодіння з присвоєнням окремої поштової адреси: АДРЕСА_1; припинено право спільної часткової власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на будинок АДРЕСА_1 встановлено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 2 090 кв. м згідно з додатком № 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 травня 2013 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 червня 2014 року змінено, виключено з резолютивної частини судового рішення посилання на присвоєння окремих поштових адрес виділеним садибам ОСОБА_4, ОСОБА_5, в іншій частині судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити рішення про задоволенні її позову в повному обсязі.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з його висновками, що позовні вимоги ОСОБА_3 є недоведеними, зустрічні позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Установлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 лютого 2002 року ОСОБА_3 є власником ј частини будинку з надвірними будівлями й спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Іншими співвласниками зазначеної садиби є ОСОБА_4 (договір купівлі-продажу від 25 липня 1983 року), ОСОБА_5 (договір дарування від 06 лютого 2004 року) та ОСОБА_6 (договір дарування від 30 липня 2003 року) по ј частині кожна.

Будинок АДРЕСА_1 розташовано на земельній ділянці загальною площею 2 090 кв. м.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників на поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Виходячи із положень статей 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (стаття 152 ЖК України).

У цьому випадку, з урахуванням вимог статті 10 ЦПК України, з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін, суд мав відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати, висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань; дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на їх проведення, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки будинку або поділу будинку.

Вирішуючи спір, здійснюючи поділ будинку в натурі, судом апеляційної інстанції зазначених вимог закону не враховано, не звернуто увагу, що такий дозвіл виконавчого комітету місцевої ради у справі відсутній, не роз'яснено сторонам необхідності витребування від компетентного органу - виконавчого комітету місцевої ради відповідного дозволу із метою правильного вирішення судом спору.

Не врахувавши зазначених вище вимог закону, суд помилково вважав проведення поділу можливим і без згоди виконавчого комітету місцевої ради, посилаючись на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 16 травня 2013 року.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Визнаючи необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 щодо невирішення судом першої інстанції всіх позовних вимог ОСОБА_3, а саме виділення в натурі належної їй ј частину спірного будинку, судом апеляційної інстанції не звернуто уваги, що в позовній заяві, яка прийнята місцевим судом до розгляду, ОСОБА_3 заявляла такі вимоги, в заявах про уточнення позовних вимог (т. 4 а.с. 1-6, т. 4 а.с. 145), а також в заяві про збільшення позовних вимог (т. 4 а.с. 77) позивачка уточнювала і доповнювала свої вимоги, однак від вимог про виділ в натурі її частки не відмовлялась, до того ж уточнення позовних вимог представника прокуратури в інтересах ОСОБА_3 (т. 4 а.с. 145), які долучені судом першої інстанції до матеріалів справи, стосуються виділу в натурі ј частини з будинку, при цьому зазначені вимоги залишились не вирішеними; судом у порушення частини четвертої статті 10 ЦПК України не уточнено позовні вимоги ОСОБА_3, не роз'яснено сторонам про наслідки відмови від таких позовних вимог. Також відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо знесення самочинно збудованих приміщень, апеляційний суд належним чином не перевірив, які саме приміщення позивач просила знести, та чи всі ці приміщення передані у власність їх забудовників або правонаступників за рішеннями органів місцевого самоврядування.

Установлено, що під час розгляду справи двічі призначалась і проводилась експертиза: у 2011 році (т.1 а.с. 233) та у 2013 році (т.3 а.с. 53), згідно з їх висновками вирішувалось питання щодо можливих варіантів поділу будинку між всіма його співвласниками, в тому числі й ОСОБА_3

Отже, посилання апеляційного суду, що ОСОБА_3 не оплатила експертизу, тому не може бути проведений виділ її частки в натурі є безпідставним.

При цьому, судом апеляційної інстанції залишено поза увагою, що питання судових витрат вирішуються під час ухвалення судового рішення - пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в тому числі і діляться витрати за проведення експертизи, оплаченої іншою стороною.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, а судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу статті 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська