У х в а л а

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що 13 листопада 2011 року вона надала у борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США і 88 000 грн для ведення стоматологічного бізнесу, на підтвердження факту отримання яких ОСОБА_2 склав письмову розписку. Оскільки строк повернення грошових коштів визначено не було, 19 грудня 2013 року вона направила на адресу відповідача письмову вимогу про повернення коштів. Враховуючи, що відповідач залишив вказану вимогу без задоволення, просила задовольнити позов.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як установлено судами та вбачається із змісту розписки від 13 листопада 2011 року ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США та 88 000 грн на оформлення 40 % установчих прав стоматології по вул. Неманській, 6 (а. с. 4).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що розписка від 13 листопада 2011 року не підтверджує укладення між сторонами договору позики, в ній відсутні істотні умови позики - грошові кошти не передані у власність ОСОБА_2, а надані останньому для здійснення певних дій.

З огляду на викладене суди дійшли обґрунтованого висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, пов'язані із уповноваженням відповідача позивачем вчинити дії і саме для цієї мети надавались кошти.

Виходячи з обставин, якими обґрунтовувались вимоги, суди правильно відмовили в задоволенні позову, оскільки підстави для стягнення коштів, які вказувала позивач, не доведені.

Невиконання відповідачем дій, для здійснення яких надавались кошти, може бути підставою для покладення на останнього обов'язку по їх поверненню з цих підстав.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та встановлених судами на підставі поданих сторонами доказів, яким дана належна оцінка, обставин і зроблених в ухвалених ними судових рішеннях висновків.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Посилання в касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова