Справа № 462/2778/15 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/4405/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 17 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 92 Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 92 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення коштів.

Ухвалу суду оскаржило ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та зазначає, що під час відкриття провадження у зазначеній справі судом не було враховано процесуальних правил підсудності, що призвело до постановлення ухвали з порушенням вимог чинного законодавства. Посилається на ч. 2 ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням. Звертає увагу на те, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Артема, 60, тому розгляд даної справи належить до юрисдикції відповідного суду на території м. Києва. Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 17 квітня 2015 року та постановити нову, якою направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України, ст. 3 ЦПК України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

У відповідності до статей 126, 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а також однією з засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в Залізничний районний суд м. Львова з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 92 Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення коштів.

Ухвалою судді від 17 квітня 2015 року відкрито провадження по даній справі, оскільки справа підсудна Залізничному районному суду м. Львова.

З такими висновками колегія суддів погоджується та вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Визначити підсудність суду - означає з'ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду (ст. 15 ЦПК).

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред'явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Така процесуальна пільга встановлена законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб'єктивних прав більш зручним.

Стаття 110 ЦПК України містить перелік цивільних справ, за якими встановлена підсудність за вибором позивача, якому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, така ж норма передбачена і в ч. 4 ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів».

Як роз'яснено в п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Крім того пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року № 5 роз'яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

У п. 5 вищевказної Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до ст. 24 Закону споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.

Крім цього, питання, які передбачені ст. 214 ЦПК України, в тому числі і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин, зокрема, чи поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами Закон України «Про захист прав споживачів», остаточно суд вирішує тільки під час ухвалення рішення.

Із змісту позовної заяви убачається, що ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про захист прав споживачів, розірвання договору договору-заяви про банківський строковий вклад і стягнення коштівна підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та інших норм діючого законодавства,та вважала, що дана обставина дає їй можливість вибору місця пред'явлення позову за правилами територіальної чи альтернативної підсудності.

Таким чином позивачкою заявлено позовні вимоги, які підлягають вирішенню судами як за правилами загальної підсудності /ч.ч. 1, 2 ст. 109 ЦПК - за місцезнаходженням відповідачів, або одного з них/ так і за правилами альтернативної підсудності /захист прав споживачів за ч. 5 ст. 110 ЦПК України, - за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача/.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала Залізничного районного суду м. Львова є законною і підстав для її скасування немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 2 п. 1, 312 ч. 1 п. 1, 313, 314 ч. 1 п. 4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 17 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню в силу ст. 324 ЦПК України не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_4