Номер провадження: 22-ц/785/3663/15
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого: Артеменка І.А.,

суддів: Черевка П.М.,

Суворова В.О.,

при секретарі: Книгиницькому О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У грудні 2012 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з вимогою про стягнення солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 1397762,88 грн..

Свої вимоги ТОВ «Кей-Колект» обґрунтовує тим, що 14 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав споживчий кредит в сумі 130000 доларів США. Строк дії договору встановлено до 14.06.2018 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків в розмірі 13 % на рік за користування ним.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань 14.06.2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, відповідно до якого останній взяв на себе обов'язок відповідати по зобов'язанням боржника у повному обсязі.

З часу отримання кредиту ОСОБА_6 належним чином не виконував зобов'язання в наслідок чого виникла заборгованість в сумі 1397762,88 грн..

12.12.2011 року між ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений Договір факторингу № 1, за яким ПAT «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» своє право грошової вимоги до боржника.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2014 року позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1397762,88 грн.. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права, а також на те, що Банк підвищив процентну ставку за кредитом без згоди поручителя.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржене, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та стягуючи у солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконують взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договорами поруки, не сплачують заборгованість за кредитом, відсотками та пенею, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 1397762,88 грн., яка підлягає стягненню у солідарному порядку.

Але колегія суддів повністю не може погодитись з рішенням суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, та не спростовується сторонами, що 14 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав споживчий кредит в сумі 130000 доларів США. Строк дії договору встановлено до 14.06.2018 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків в розмірі 13 % на рік за користування ним.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань 14.06.2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, відповідно до якого останній взяв на себе обов'язок відповідати по зобов'язанням боржника у повному обсязі.

Оскільки ОСОБА_6 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, то станом на 24.10.2012 року утворилась заборгованість в сумі 94417,92 доларів США, що еквівалентно 1397762,88 грн., та складається з:

- заборгованість за кредитом - 66960 доларів США;

- прострочена заборгованість за кредитом -16355,24 доларів США;

- прострочена заборгованість за відсотками - 11102,68 доларів США.

12.12.2011 року між ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений Договір факторингу № 1, за яким ПAT «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» своє право грошової вимоги до боржника.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України.

Згідно ст.ст. 554, 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, при якому настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

Відповідно до умов кредитного договору до обов'язків відповідача (позичальника) було покладено точно в строки, обумовлені в кредитному договорі, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом.

Проте ОСОБА_6 у порушення умов кредитного договору своєчасно і в повному обсязі не погашав кредит, та не сплачував відсотки за користування коштами.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачі підписала договір кредиту добровільно, що свідчить про те, що всі умови кредитного договору сторонами визначено як обов'язковими для виконання, та ніяких заперечень щодо них відповідачами не висловлювалось.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_6, але не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з поручителя ОСОБА_3 з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, при порушенні боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За правилами ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Виходячи з аналізу змісту зазначеної норми збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі збільшення розміру плати за кредитом, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна способу і форми майнового обтяження, умов відповідальності тощо.

Порука припиняється в тому випадку, коли поручитель не надав згоди на такі зміни основного зобов'язання.

Як вбачається з п. 1.3.1. кредитного договору за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13% річних (а.с.12, т.1).

Відповідно до п. 2.1. договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя (а.с.28, т.1).

Але як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем відсоткова ставка постійно змінювалась з березня 2009 року, збільшуючись з 13% до 26% (а.с. 34-37, т. 1), без додержання відповідної процедури повідомлення та підписання відповідних змін до договору поруки.

З роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачена можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладання окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (Банку і поручителя), а отже поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З матеріалів справи не вбачається, що поручителя було проінформовано про збільшення розміру його відповідальності за договором поруки, та така можливість без згоди поручителя договором не передбачена.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту надання згоди поручителем ОСОБА_3 на збільшення обсягу його відповідальності за договором поруки.

Таким чином, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, що призвело до ухвалення незаконного, необґрунтованого рішення в частині стягнення кредитної заборгованості зі ОСОБА_3.

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3 та ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат відмовити.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов