АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4636/2015 Головуючий в 1-й інстанції - Вовк Є.І.
Доповідач-Чобіток А.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, малолітньої ОСОБА_4 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, малолітньої ОСОБА_4, 3-і особи : Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дарницького району м. Києва про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням ,-

в с т а н о в и л а:

В січні 2014 року позивач пред»явив до відповідача в його інтересах та інтересах його неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , 1998 року народження та ОСОБА_4, 2003 року народження, та зазначав, що 19.11.1984 року йому було видано ордер № 47875 на право користування квартирою АДРЕСА_1 сім»єю з п»яти осіб: ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7,ОСОБА_2 та ОСОБА_8.

На час пред»явлення позову в квартирі зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_8,ОСОБА_6,ОСОБА_2,ОСОБА_3,та ОСОБА_4.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2,ОСОБА_3,та ОСОБА_4 з 2004 року не проживають в зазначеній квартирі без поважних причин, а весь тягар по утриманню квартири та оплаті житлово - комунальних послуг несе тільки він, позивач просив визнати їх такими,що втратили право користування спірною квартирою.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року вказаний позов задоволено. Визнано ОСОБА_2,ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Відповідач в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх.,ОСОБА_3 та ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає,що суд постановив рішення на припущеннях в зв»язку з чим неможна вважати його законним та обґрунтованим. Крім того він був позбавлений можливості надати докази на спростування доводів позивача.

Встановлено , що ордер № 47875 серія Б на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 41,3 кв.м. був виданий виконавчим комітетом Дарницької районної ради депутатів трудящих 19.11.1984 року на ім»я ОСОБА_5 та членів його сім»ї: ОСОБА_6 - дружину, та синів - ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_8.

Відповідно до довідки ЖЕД-223 у спірній квартирі станом на 04.12.2013 року були зареєстровані - ОСОБА_5 - наймач з 1984 року, його дружина -ОСОБА_6 з 1984 року, син ОСОБА_2 з 1993 року, син ОСОБА_8 з 1984 року, та онуки - ОСОБА_3 з 1999 року та ОСОБА_4 з 2004 року.

Пред»явивши даний позов ОСОБА_5 зазначав, що ОСОБА_2 та його діти, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають у квартирі АДРЕСА_1 з 2004 року, на підтвердження чого надав три акта, датовані 25.04.2013 року, 21.08.2013 року та 21.11.2013 року, відповідно до яких мешканці житлового будинку АДРЕСА_1 : ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 склали дані акти про те, що відповідач та його діти не проживають в квартирі АДРЕСА_1 з 2004 року по момент складання актів і за вказаний період у згаданій квартирі дані особи не з»являлись.

Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, в тому числі, довідку форми № 3 щодо спірної квартири: акти щодо відсутності відповідача та його дітей за вказаною адресою, суд першої інстанції ухвалив заочне рішення про задоволення позовних вимог .

27.11.2014 року ОСОБА_2 подано заяву про перегляд вказаного судового рішення з посиланням на те, що ні він, ні його діти не залишали спірну квартиру більш як на два тижні, в квартирі знаходяться його особисті речі та речі його дітей, і вказані обставини може підтвердити його мати ОСОБА_6 , яка є дружиною позивача, та яка те ж проживає у вказаній квартирі, а також сусіди. При цьому зазначав, що акти про його не проживання не вказують про доведеність вимог позивача, оскільки складені мешканцями квартир №№ 84,54,112 невідомо де і чомусь не у присутності позивача та його матері ОСОБА_6.

Ухвалою суду першої інстанції від 24.12.2014 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення ухваленого в даній справі відмовлено.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що прийшовши до висновку про підставність та доведеність вимог позивача , ухваливши заочне рішення, та не скасувавши його за заявою ОСОБА_2, суд за наявності вказаних вище обставин належним чином не з»ясував обставини даної справи, враховуючи те, що ОСОБА_6 є особою, яка проживає у спірній квартирі та зареєстрована у ній, в зв»язку з чим на підставі ч. 2 ст. 35 ЦПК України повинна була бути притягнута судом до участі у справі в якості 3-ої особи без самостійних вимог ( як і інша зареєстрована особа - ОСОБА_8), пояснення якої на підставі ст. 57 ЦПК України є також доказом фактичних даних, зважаючи на які суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. .

Так, заперечуючи проти позову ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_2 зазначав, що позивач є його вітчимом , ОСОБА_6 - матір»ю, а ОСОБА_8 - братом по матері . Ні він, ні його діти не залишали постійного місця проживання у квартирі АДРЕСА_1, де вони займають маленьку кімнату, яка зачиняється на замок та ключі від якої є в нього та в матері. Зазначає про те, що з вітчимом в нього неприязні стосунки. Вказує на те, що є самозайнятою особою, в зв»язку з чим постійно перебуває на замовленнях по виробництву меблів в межах території України, а його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також періодично проживають зі своєю матір»ю, з якою він розлучений. Кошти за квартиру він надавав або матері, або позивачу, а на квитанціях про оплату комунальних послуг ставив свій підпис.

ОСОБА_6 , яка є матір»ю відповідача та дружиною позивача, та яка за клопотанням відповідача була допитана судом апеляційної інстанції в якості свідка, підтвердила пояснення ОСОБА_2, показавши, що відносини сина з вітчимом не склались з дитинства, син та його діти проживають у спірній квартирі у маленькій кімнаті, яка замикається на ключ. Вказала, що їй невідомо коли складались акти про не проживання її сина та онук у спірній квартирі, зазначивши при цьому, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які їх підписали у під»їзді, в якому розташована їх квартира , не проживають та є друзями ОСОБА_5, а ОСОБА_9 вже рік проживає у Болгарії.

Свідок ОСОБА_12 показала, що є сусідкою сторін у справі, оскільки проживає в квартирі АДРЕСА_2 з 1983 року та має сусідські стосунки з обома сторонами. Зазначає, що ОСОБА_2 буває у квартирі один-два рази на місяць. В 2004 році бачила дітей відповідача з бабусею, ОСОБА_6. Старша онука ОСОБА_6 проживає постійно, а менша приходить на вихідні дні. Також бачила, що діти гуляли з батьком та бабусею, бачила як вони заходять в квартиру та виходять з неї, бачила відповідачів і в ліфті , і в дверях, як зранку, так і увечері, а минулого року старша онука проводила інтернет та завозила диван.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 показав, що є братом по матері ОСОБА_2 та сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Вказав, що позивач з відповідачем перебувають у нормальних стосунках, конфліктної ситуації між ними він не бачив. ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі давно, після розлучення з дружиною. Наразі у маленькій кімнаті проживає його племінниця, відповідач у справі, яка вселилась до кімнати у восени 2014 року, а до цього часу ніхто з відповідачів там не проживав. ОСОБА_2 проживав на дачі у садовому будинку. Під час складання актів про не проживання відповідачів у квартирі, мати присутня не була. Особи, що складали дані акти оглядали кімнати у квартирі. Раніше за квартиру платив його батько, а зараз всі складаються разом.

Позивач ОСОБА_8 дав пояснення та зазначив, що ні ОСОБА_2 , ні його діти в квартирі не проживають. У 2004 році ОСОБА_2 приходив на 2-3 дні та проживав, а з 2005-2006 року зовсім не проживає та оплату за квартиру не здійснює. Зазначив, що з дружиною, ОСОБА_6, разом не проживає з 1990-х років.

Свідок ОСОБА_13, який записаний у трьох актах про не проживання відповідачів у спірній квартирі як ОСОБА_10, показав, що був присутній при складанні даних актів 4-5 разів на прохання позивача , щоб засвідчити не проживання тих осіб, яких вони не бачили. Заходив у присутності позивача та його сина ОСОБА_8, а також трьох свідків. Заходили в кімнати, в квартирі їх три, хто де проживає йому невідомо. Вказав, що знає відповідача як нерідного сина ОСОБА_8 та не бачив його років п»ять, дітей також не бачив. Всі заходили до «дитячої» кімнати , в якій стояла кровать, шкафчик, стіл і стул. Зі слів позивача у вказаній кімнаті проживала його дружина.

Свідок ОСОБА_11 показав, що є другом ОСОБА_8 молодшого. Був запрошений до квартири позивача для складання актів. Відповідача у справі не знає та не бачив ніколи ні його, ні його дітей. У квартирі позивача з 2001 року по 2013 рік бував достатньо часто, проте ОСОБА_2 там не бачив. Для складання актів був у квартирі разів 5. Йому показали кімнату де він бачив кровать, шкаф. Дружину позивача він бачив рідко. При складанні актів був він та ще один свідок.

Свідок ОСОБА_14 показала, що є дружиною відповідача з 2012 року. Наразі відповідач проживає з нею, а біля двох років до цього проживав за місцем реєстрації. Діти відповідача проживають за місцем реєстрації. Зазначає, що приблизно півтора року назад три рази бачила як ОСОБА_2 у її присутності передавав кошти позивачу на оплату квартири. ОСОБА_2 їздить до дітей, але проживає з нею на даний час.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з"явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , заслухавши пояснення вищевказаних свідків , дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Подавши даний позов ОСОБА_8 зазначав, що відповідачі не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців.

Проте вказані доводи позивача спростовуються встановленими обставинами у справі.

Так, достовірно встановлено, що спірна квартира надавалась на сім»ю ОСОБА_8, в тому числі і на ОСОБА_2, який є сином дружини позивача від першого шлюбу.

З пояснень наданих сторонами , а також свідком ОСОБА_6 вбачається, що між позивачем та відповідачем, виникли неприязні стосунки.

Зазначаючи про те, що відповідач та його діти не проживають у спірній квартирі з 2004 року, позивачем даний позов пред»явлено лише 20.01.2014 року, а перший акт про не проживання вказаних осіб датовано 25.04.2013 року, що розцінюється колегією суддів як визнання ОСОБА_8 за відповідачами права на користування житлом до зазначеної дати.

Заперечуючи проти позову, відповідач надав довідку ПП «Шахтар-К» від 02.06.2015 року про те, що ОСОБА_2 з 28.06.2013 року є постійним клієнтом даного підприємства, зареєстрованого в м. Конотоп Сумської обл.., яке надає повний юридичний супровід для правомірних дій щодо самозайнятості фізичних осіб та їх діяльності за матеріальну винагороду. Згідно з інформацією викладеній в даній довідці, за період з 28.06.2013 року і по даний час вказаним підприємством проведено та юридично зафіксовано 47 договорів виробництва меблів, укладених ОСОБА_2 в 34 містах та селищах України.

Колегія суддів вважає, що даний доказ свідчить про те, що робота ОСОБА_2 пов»язана з постійними відрядженнями.

ОСОБА_8 , не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, надав суду копії рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.03.2000 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_15, а також рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2007 року, з яких , на його думку, вбачається , що діти, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, проживають разом із матір»ю за місцем її помешкання у Деснянському районі м. Києва, а також довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» філія № 2 Деснянського району м. Києва та школи 1-Ш ступенів № 213 Деснянського району м. Києва згідно з якими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають на обслуговуванні у філії № 2 КНП «ЦПМСД 3» Деснянського району м. Києва від народження та по теперішній час, а також , що ОСОБА_3 навчалась у вказаній школі з першого по дев»ятий клас з 01.09.2004 року по 12.06.2013 року, а ОСОБА_4 з 01.09.2010 року по теперішній час.

Однак, вказані докази колегія суддів не може вважати беззаперечними доказами вимог позивача, враховуючи ту обставину, що шлюб між ОСОБА_2 та його дружиною було розірвано, остання зареєстрована у спірній квартирі не була.

До того ж як вже було зазначено вище до 2013 року ОСОБА_8 визнавав за відповідачами право на користування спірним житлом.

Крім того, відповідачем надано Висновок ЛКК № 152 від 03.06.2015 року , з якого вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2013 року перебуває на диспансерному обліку у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва, тобто за місцем реєстрації.

До показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11 колегія суддів ставиться критично, оскільки вказані особи, констатували лише те, що не бачили відповідачів у спірній квартирі під час складання актів, при чому свідок ОСОБА_13 до їх складання у квартирі ніколи не був, а свідок ОСОБА_11 вказав, що часто бував у квартирі , однак відповідача не бачив ніколи, проте як сам позивач вказує на те, що ОСОБА_2 проживав у квартирі до 2005 -2006 років.

При цьому слід зазначити, що покази вказаних свідків,які не є мешканцями під»їзду в якому розташована спірна квартира, суперечать показам свідка ОСОБА_12, яка є безпосередньою сусідкою сторін та яка до складання актів про не проживання відповідачів , запрошена не була.

В судовому засіданні встановлено, що 17.08.2012 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_14, яка зареєстрована у сімейному гуртожитку буд. АДРЕСА_3. Як показала свідок ОСОБА_14 біля двох років ОСОБА_2 проживає з нею, але навідується до спірної квартири, де проживають його діти від першого шлюбу та його мати.

Колегія суддів вважає, що вказана обставина не є підставою вважати, що відповідач втратив право на користування спірним житлом, оскільки будь-яких доказів того, що він має належне йому інше житло немає, а існування конфліктної ситуації між сторонами унеможливлює проживання останнього з новою сім»єю у спірному житлі.

Не надано доказів і того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають будь-яке інше житло. При цьому колегія суддів зважає на те, що їх мати ОСОБА_15 зареєстрована у комунальній квартирі АДРЕСА_4, де займає одну кімнату площею 12,8 кв.м.. Місце проживання дітей з нею судовим рішенням не визначалось.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_8, оскільки останній визнавав право на користування відповідачами спірною квартирою до 2013 року, між сторонами існує конфліктна ситуація, ОСОБА_2 цікавиться спірним житлом, а будь-які докази того, що відповідачі мають інше житло відсутні.

На підставі викладеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову даного позову .

Керуючись ст.ст. 304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, малолітньої ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, малолітньої ОСОБА_4, 3-і особи : Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дарницького району м. Києва про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -