Провадження № 22-ц/780/4857/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 1 14.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, що перебуває в спільній частковій власності та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ нежитлового приміщення в натурі як об'єкту права спільної часткової власності за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року,

встановила:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, мотивуючи тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином відповідачки - ОСОБА_4, шлюб було розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 12.03.2010року. Також за рішенням суду було поділене спільно нажите майно подружжя, а саме за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 23.04.2013року по справі № 1003/7807/12, 2/357/22/13 за ОСОБА_4 було визнане право власності на 1/ 2 частину нежитлового приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 загальною площею 527,3 кв.м., яке на той час було зареєстровано за нею. В натурі приміщення не поділено, а тому під час розгляду справи в суді за її позовом до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, справа № 357/6366/13-ц, з'ясувалося, що ОСОБА_4 подарував належну йому частку спірного нежитлового приміщення своїй матері - відповідачці по цій справі, тому є необхідність звернення до суду з новим позовом до відповідачки ОСОБА_3 про припинення її права на 1/ 2 частку спільного майна, виходячи з того, що фактично цим приміщенням користується вона особисто та колектив працівників, які працюють за трудовими договорами, утримання цього майна здійснюється особисто нею за власні кошти, а вирішити спір мирним шляхом не представляється можливим. Вартість 1/ 2 частини не житлового приміщення вона готова відшкодувати на користь відповідачки. Посилаючись на зазначені обставини, а також на норму ст. 365 ЦК України просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, звернулася до суду з зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ нежитлового приміщення в натурі як об'єкту права спільної часткової власності, згідно з яким послалася на порушення її права по користуванню цим приміщенням з боку позивачки, яка особисто використовує це приміщення для здійснення своєї підприємницької діяльності, а також на те, що поділ в натурі є можливим, перепланування нежитлового приміщення, яке вбудоване у багатоквартирному житловому будинку погоджено з Управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради, головою правління ОСББ «Прогрес», яке розташоване в цьому будинку, а також проектною організацією виготовлено варіант конкретного поділу нежитлового приміщення, згідно з яким до одного не житлового приміщення входить частина торгового залу №1 площею 118кв.м., убиральня №6, площею 2,3 кв.м., умивальник №7 площею 1,5 кв.м., частина коридору №9-12,6кв.м., підсобне приміщення №11 - 9,10кв.м., службове приміщення №16- 9,90 кв.м., коридор №17 - 7,90 кв.м.,підсобні приміщення №18 - 5,5 кв.м., підсобні приміщення №21 -28,1кв.м., а всього на першому поверсі - 194,90 кв.м. та у підвалі : частина підсобного приміщення №Х- 11,9кв.м., підсобне приміщення №Х1 - 50,50кв.м., коридор № Х11 - 6,0 кв.м. всього по підвалу -684 кв.м., що становить разом 194,9 + 68,4 = 263,3 кв.м.

До іншого не житлового приміщення відходять: частина торгового залу №1 площею 30,3 кв.м., торговий зал №2 площею 49,0кв.м., службове приміщення №3 площею 7,7кв.м., коридор №4 - 12,6кв.м., коридор №5 - 2,9 кв.м., підсобне приміщення №8 - 2,0кв.м., частина коридору №9 - 2,84 кв.м., коридор №10 - 5,6 кв.м., службове приміщення №12 - 29,3 кв.м., службове приміщення №13 - 61,40кв.м., санвузол №14 - 1,90кв.м., всього по першому поверху 205,54кв.м. та у підвалі : частина підсобного приміщення №Х - 20,9кв.м., сходова клітина №У111- 3,10кв.м., коридор №У1 - 6,20кв.м., підсобне приміщення № 1Х- 13,7 кв.м., коридор № У11 - 6,10кв.м., підсобне приміщення № Х111 - 8,40кв.м., всього по підвалу - 58,4 кв.м., а загальна площа відокремленого нежитлового приміщення становитиме - 263,94кв.м. .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, що перебуває в спільній частковій власності - задоволено.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/ 2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею 527,3 кв.м., що належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 25.01.2014року, засвідченого державним нотаріусом Другої міської державної нотаріальної контори та зареєстрованої в реєстрі № 2-265.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення по бульвару АДРЕСА_1, загальною площею 527,3 кв.м.

Кошти в сумі 1088428грн., що знаходяться на депозитному рахунку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, згідно з ухвалами від 11.09.2014року, від 09.06.2015року, та згідно платіжного доручення від 23.06.2015року, стягнуто на користь ОСОБА_3

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ нежитлового приміщення в натурі як об'єкту права спільної часткової власності - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ нежитлового приміщення в натурі як об'єкту права спільної часткової власності.

Вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 є власником 1/2 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 22.01.2008 року №17, яке було зареєстроване в Білоцерківському МБТІ 05.02.2008 року у книзі №123.

Згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2013року по справі № 1003/7807/12,2/357/22/13 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визнання за ним права власності на 1/ 2 частину нежитлового приміщення площею 527,3 кв. м. за АДРЕСА_1 Право власності на 1/ 2 частку вказаного нежитлового приміщення за ОСОБА_4 було зареєстроване Реєстраційною службою Білоцерківського МРУ юстиції Київської області в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 25.09.2013року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 03.

Згідно з договором дарування частки нежитлового приміщення в житловому будинку від 25.01.2014року належна ОСОБА_5 1/ 2 частка нежитлового приміщення під АДРЕСА_1, загальною площею 527,3кв.м. була подарована на користь ОСОБА_3

Вказане нежитлове приміщення АДРЕСА_1 має загальну площу 527,3 кв.м. і складається з : торгового залу №1 площею 118 кв.м., убиральня №6, площею 2,3 кв.м., умивальник №7 площею 1,5 кв.м., частина коридору №9-12,6кв.м., підсобне приміщення №11 - 9,10кв.м., службове приміщення №16- 9,90 кв.м., коридор №17 - 7,90 кв.м.,підсобні приміщення №18 - 5,5 кв.м., підсобні приміщення №21 -28,1кв.м., а всього на першому поверсі - 194,90кв.м. та у підвалі : частина підсобного приміщення №Х- 11,9кв.м., підсобне приміщення №Х1 - 50,50кв.м., коридор № Х11 - 6,0 кв.м. всього по підвалу -684 кв.м., що становить разом 194,9 + 68,4 = 263,3 кв.м., частини торгового залу №1 площею 30,3 кв.м., торговий зал №2 площею 49,0кв.м., службове приміщення №3 площею 7,7кв.м., коридор №4 - 12,6кв.м., коридор №5 - 2,9 кв.м., підсобне приміщення №8 - 2,0кв.м., частина коридору №9 - 2,84 кв.м., коридор №10 - 5,6 кв.м., службове приміщення №12 - 29,3 кв.м., службове приміщення №13 - 61,40кв.м., санвузол №14 - 1,90кв.м., всього по першому поверху 205,54 кв.м. та у підвалі : частина підсобного приміщення №Х - 20,9кв.м., сходова клітина № У111- 3,10кв.м., коридор № У1 - 6,20кв.м., підсобне приміщення № 1Х- 13,7 кв.м., коридор № У11 - 6,10кв.м., підсобне приміщення № Х111 - 8,40кв.м., всього по підвалу - 58,4 кв.м.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У силу положень ст. ст. 21 , 24 , 41 Конституції України , ст. ст. 319 , 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.

Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки із майна, що є у спільній частковій власності в натурі, або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину із самостійним виходом, що виключає можливість залишення в спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

За ухвалою суду від 05 грудня 2015 року у справі проведено судову будівельно-технічну експертизу та складено висновок № 8205 від 03 квітня 2015 року, яким визначено чотири варіанта поділу будинку та існує технічна можливість розподілу в натурі нежитлового приміщення між співвласниками із виділенням сторонам відособлених частин за чотирма варіантами.

На кожний із варіантів поділу експертом суду був наданий відповідний проект, розроблений на підставі ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН В. 2.2.-17:2006 «Доступність будинків і споруд для мало мобільних груп населення». В кожному варіанті розподілу зазначено площі, визначені місця для перегородок, місця для встановлення або ж для закладки дверних пройм та інше, що притаманне проектній документації при розділення приміщення на дві окремі частини.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що припинення права власності ОСОБА_3 на 1/2 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 не завдасть їй істотної шкоди, як співвласнику.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За правилами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В ст. 365 ЦК України вказано, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною, 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п. 1-3 ч 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року №6-81цс11 та від 02.07.2014 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту припинення права на частку у спільному майні, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів наявності підстав припинення права особи на частку у спільному майні, визначених ст. 365 ЦК України, а також і доказів неможливості добровільного вирішення між співвласниками спірного питання щодо права спільної часткової власності між співвласниками.

Зазначених обставин позивач не довів, чим не виконав вимоги ч. 3 ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Також вирішуючи спір, суд залишив поза увагою, що ОСОБА_3 є пенсіонеркою, проживає одна, отримує мінімальну пенсію за віком, є інвалідом третьої групи, тому додатковий дохід від здачі в оренду свого майна, з огляду на зазначені обставини, їй вкрай необхідний.

Отже, припинення права власності на 1/2 частини нежитлового приміщення навпаки може завдати істотної шкоди охоронюваним законом інтересам ОСОБА_3, як власника, оскільки позбавить її додаткового джерела доходу, частка якого у спільній власності є значною, з отриманням грошової компенсації вона не погоджується.

Таким чином, суд, вирішуючи даний спір, всупереч ст. 365 ЦК України, не звернув увагу на те, що частки сторін у спірному нежитловому приміщенні є рівними, а отже, переваг ні в кого з сторін немає. При цьому частки можуть бути виділені в натурі, оскільки нежитлове приміщення, яке є у спільній частковій власності сторін є подільним, що підтверджується висновком судової інженерно-технічної експертизи, крім того, припинення права власності ОСОБА_3 завдасть істотної шкоди, оскільки є єдиним джерелом її прибутку.

Встановлені обставини свідчать про те, що позбавлення відповідача права власності на частку у даному випадку суттєво порушує його законні права і в результаті цього шкода, заподіяна відповідачу в даному випадку, буде істотною.

Твердження позивача щодо неможливості виділення частки в натурі спростовуються матеріалами справи.

З наведеного слідує, що висновок суду першої інстанції про припинення права власності ОСОБА_3 на 1/2 частини нежитлового приміщення е неправильним.

Згідно із ст.ст.358, 364 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, та має право на виділ в натурі частки, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ст.152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку, що належить громадянину на праві приватної власності, проводиться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст.152 ЖК України).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд виходив з того, що нею не надано доказів на підтвердження наявності висновків щодо можливості певних перепланувань і переобладнань.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради листом від 13.08.2014 року № 15/271 погодило перепланування щодо поділу нежитлового приміщення № 41 на два окремі нежитлові приміщення.

Проектна організація ПП «АПМ ВІТАВА - ПЛЮС» розглянувши подані проекти газопостачання, електропостачання, водопостачання та водовідведення надала висновок про те, що в разі поділу приміщення в натурі, перелічені комунікаційні системи діляться і готова виготовити проектно-технічну документацію на їх поділ. При цьому, при виготовленні проектно-технчної документації на поділ комунікацій вона узгоджується з організаціями та установами відповідальними за пожежну та санітарну безпеку, газового господарства тощо.

Аналогічний висновок також надала проектна організація ТОВ «БІО - АЛЬЯНС».

Крім того, з технічного паспорту нежитлового приміщення вбачається, що конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину приміщення, що підтверджується відповідними документами та довідками органів архітектури та проектувальника цього нежитлового приміщення. Нежитлове приміщення має декілька окремих самостійних виходів.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було надано листи від 02.09.2015 року Білоцерківського міського управління Головного управління Держсанепідемслужби у Київській області та від 02.09.2015 року Білоцерківського районного відділу ГУ ДСНС у Київській області.

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, співвласник приміщення ОСОБА_2 не погодилась ні з одним із варіантів поділу приміщення в натурі.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ в натурі нежитлового приміщення, позивач згідно вимог ст. 367 ЦК України правомірно звернувся до суду з відповідною позовною вимогою .

Отже, виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції не з'ясував, що поділ приміщення в натурі із дотриманням визначених законодавством вимог - можливий і прийняв необґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 як власник 1/2 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 у відповідності до вимог ст. ст. 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358, 364 ч.1 ЦК України має право на виділ своє частки в натурі.

Тому колегія суддів вважає за необхідне провести поділ вказаного нежитлового приміщення між її співвласниками виділивши позивачці за зустрічним позовом 1/2 частину вказаної будівлі шляхом його поділу, а саме: не житлове приміщення входить частина торгового залу №1 площею 118кв.м., убиральня №6, площею 2,3 кв.м., умивальник №7 площею 1,5 кв.м., частина коридору №9-12,6кв.м., підсобне приміщення №11 - 9,10кв.м., службове приміщення №16- 9,90 кв.м., коридор №17 - 7,90 кв.м.,підсобні приміщення №18 - 5,5 кв.м., підсобні приміщення №21 -28,1кв.м., а всього на першому поверсі - 194,90 кв.м. та у підвалі : частина підсобного приміщення №Х- 11,9кв.м., підсобне приміщення №Х1 - 50,50кв.м., коридор № Х11 - 6,0 кв.м. всього по підвалу -684 кв.м., що становить разом 194,9 + 68,4 = 263,3 кв.м.

До іншого не житлового приміщення відходять: частина торгового залу №1 площею 30,3 кв.м., торговий зал №2 площею 49,0кв.м., службове приміщення №3 площею 7,7кв.м., коридор №4 - 12,6кв.м., коридор №5 - 2,9 кв.м., підсобне приміщення №8 - 2,0кв.м., частина коридору №9 - 2,84 кв.м., коридор №10 - 5,6 кв.м., службове приміщення №12 - 29,3 кв.м., службове приміщення №13 - 61,40кв.м., санвузол №14 - 1,90кв.м., всього по першому поверху 205,54кв.м. та у підвалі : частина підсобного приміщення №Х - 20,9кв.м., сходова клітина №У111- 3,10кв.м., коридор №У1 - 6,20кв.м., підсобне приміщення № 1Х- 13,7 кв.м., коридор № У11 - 6,10кв.м., підсобне приміщення № Х111 - 8,40кв.м., всього по підвалу - 58,4 кв.м., а загальна площа відокремленого нежитлового приміщення становитиме - 263,94кв.м., згідно до 4-го варіанту поділу нежитлового приміщення між її співвласниками судової будівельно-технічної експертизи № 8205 від 03 квітня 2015 року.

Обираючи вказаний варіант поділу, судова колегія виходить з того, що зазначений варіант поділу будинку найбільш наближений до розміру часток співвласників, зокрема частка ОСОБА_3 буде зменшена мінімально, нічиї права не порушує, за даним варіантом кількість та вартість необхідних ремонтно-будівельних робіт для перепланування будівлі в ізольовані приміщення є найменшими, грошова компенсація за відступ від ідеальних часток буде відсутня, технічна можливість такого поділу є (що відповідає правовим позиціям Верховного Суду України у справі № 6-12цс13), відтак саме 4-й варіант поділу є найбільш логічним, доречним та заощадливим для сторін, а також буде враховане прохання відповідача та позивача за зустрічним позовом.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, що перебуває в спільній частковій власності відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ нежитлового приміщення в натурі як об'єкту права спільної часткової власності задовольнити.

Виділити ОСОБА_3 в натурі 1/2 частку нежитлового приміщення, а саме: частину торгового залу №1 площею 30,3 кв.м., торговий зал №2 площею 49,0кв.м., службове приміщення №3 площею 7,7кв.м., коридор №4 - 12,6кв.м., коридор №5 - 2,9 кв.м., підсобне приміщення №8 - 2,0 кв.м., частина коридору №9 - 2,84 кв.м., коридор №10 - 5,6 кв.м., службове приміщення №12 - 29,3 кв.м., службове приміщення №13 - 61,40кв.м., санвузол №14 - 1,90кв.м., всього по першому поверху 205,54 кв.м. та у підвалі: частина підсобного приміщення №Х - 20,9кв.м., сходова клітина №УІІІ- 3,10кв.м., коридор №У1 - 6,20кв.м., підсобне приміщення № 1Х- 13,7 кв.м., коридор № У11 - 6,10кв.м., підсобне приміщення № Х111 - 8,40кв.м., всього по підвалу - 58,4 кв.м., а загальна площа відокремленого нежитлового приміщення становитиме - 263,94кв.м. по бульвару АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на вищезазначене нежитлове приміщення загальною площею 263,94 кв.м. по бульвару АДРЕСА_1.

Припинити право спільної часткової власності на нежитлові приміщення № 41, загальною площею 527,3 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_3 ( 1/2 частки) та ОСОБА_2 (1/2 частки).

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Мельник Я.С.

Матвієнко Ю.О.