РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2015 року м. Кременчук

Головуючого судді Андрієць Д.Д.

за участю секретаря Бєлєнького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позивач свої вимоги обгрунтував тим, що 01.09.2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 29000,00 грн. зі строком повернення до 01.03.2015 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою від 01.09.2014 року, яку ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 в момент отримання грошових коштів в сумі 29000,00 грн. У визначений договором позики строк відповідач кошти не повернула.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики у розмірі 29000,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 7630,48 грн., 3 % річних в розмірі 193,07 грн., проценти за договором позики в розмірі 3946,38 грн.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про визнання правочину недійсним.

На обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 2013 року вона разом із своїм чоловіком працювала у приватного підприємця ОСОБА_1, допомагала виготовляти хлібо-булочну продукцію в приміщенні кафе «Юність». Для виробництва продукції ОСОБА_1 надавав їй кошти для закупки необхідних продуктів. В 2015 році вона повідомила ОСОБА_1, що має намір припинити співпрацю з ним. Після цього він почав погрожувати їй, що відпустить лише після сплати значної суми грошей. Зазначає, що коштів в сумі 29000,00 грн. вона не отримувала, а розписку про їх отримання її змусив написати під психічним тиском ОСОБА_1

Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати недійсним договір позики, на підтвердження якого позивачем надано розписку від 01.09.2014 року.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти зустрічного позову заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, просили задовольнити зустрічний позов.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 29000,00 грн.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків.

Судом достовірно встановлено, що 01.09.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до умов даного договору позивач передав, а відповідач отримала у власність грошові кошти у розмірі 29000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в день укладення договору позики на підтвердження отримання коштів надала ОСОБА_1 розписку про отримання позики в сумі 29000,00 грн., відповідно до якої зобовязувалася повернути кошти в строк до 01.03.2015 року

Таким чином, факт укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та передачі коштів за договором в сумі 29000,00 грн. підтверджений розпискою ОСОБА_2 яка є належним і допустимим доказом позовних вимог ОСОБА_1, який не спростований показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки вони не були присутні при написанні відповідачем розписки про отримання коштів і про вказані обставини їм відомо лише зі слів ОСОБА_2

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ч.1 ст. 1050 ЦК України, передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Наведений у матеріалах справи розрахунок, в якому визначено розмір заборгованості інфляційних втрат, 3 % річних та процентів за користування неповернутими відповідачем коштами, обгрунтовує позовні вимоги ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованості за договором позики від 01.09.2014 року в розмірі 40769,93 грн. є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Статтею 231 ЦК України, передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов'язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до роз'яснень п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 6 листопада 2009 року при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 не надано суду жодних прямих доказів на підтвердження факту укладення оспорюваного правочину та складання розписки під впливом фізичного насильства та психологічного тиску з боку ОСОБА_1 Доводи самої ОСОБА_2 у цій частині не підтверджуються жодними доказами.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд розяснив відповідачу позивачу за зустрічним позовом її право заявити клопотання про допит в судовому засіданні осіб, які були присутні при складанні нею розписки про отримання коштів, однак її представник повідомив суду, що покази цих осіб будуть упередженими, в звязку з чим ОСОБА_2 не має наміру заявляти клопотання про їх допит.

Проаналізувавши встановлені судом обставини справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що підстав для визнання договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, недійсним, та таким, що укладений під впливом фізичного насильства та психологічного тиску, судом не вбачаєтьчя. Тому у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд відмовляє.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1В підлягають стягненню судові витрати, які повязані з оплатою судового збору в сумі 407,69грн.

Керуючись ст.ст. 231,526, 530, 610-612, 625, 1046 ЦК України, ст.ст. 15, 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01.09.2014 року в розмірі 29000,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 7630,48 грн., 3 % річних в розмірі 193,07 грн., проценти за договором позики в розмірі 3946,38 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані з оплатою судового збору в сумі 407,69 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: