У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Дербенцевої Т. П.,

Остапчука Д. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Приватної фірми «Арго», третя особа - ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, за касаційною скаргою Приватної фірми «Арго» на рішення апеляційного суду Київської області від 04 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з указаним позовом, у якому зазначали, що 24 липня 2003 року, 01 квітня 2007 року, 27 березня 2006 року та 30 січня 2008 року відповідно, вони уклали із Приватною фірмою «Арго» (далі - ПФ «Арго») договори оренди, за якими передали в оренду фірмі строком на 5 років належні їм земельні ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказували, що у 2008 році дію договорів оренди було продовжено на п'ять років, однак ПФ «Арго» як орендар на порушення п. 17 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, не зареєструвала зміни до договорів оренди, а отже їх чинність припинена по закінченню 5 років. Зазначали, що у листопаді 2013 року відповідач в односторонньому порядку прийняв рішення про укладання з ними договорів про спільну діяльність щодо використання належних їм земельних ділянок. Однак вони такого рішення не приймали і договорів про спільну діяльність не підписували, натомість у січні 2014 року повідомили відповідача про небажання продовжувати з ним договірні відносини щодо оренди належної їм землі.

У січні 2014 року вони уклали договори оренди належних їм ділянок із ФОП ОСОБА_8, який запропонував їм більш економічно вигідні умови співпраці. Дані договори було укладено відповідно до чинного законодавства та проведена їх державна реєстрація. Однак, незважаючи на це, ПФ «Арго» навесні 2014 року приступила до обробітку належних їм ділянок, чим порушила їх права як власників ділянок на користування і розпорядження ділянками. Вважали, що після збору врожаю відповідач повинен сплатити їм частку прибутку за використання їх ділянок.

Посилаючись на вказані обставини, просили '-1,8349 га, кадастровий номер НОМЕР_1; площею 1,8349 га, кадастровий номер НОМЕР_2; площею 3,6301 га, кадастровий номер НОМЕР_3; площею 3,6400 га, кадастровий номер НОМЕР_4, розташовані на території Дерев'янської сільської ради Обухівського району Київської області.

Крім того, просили стягнути із ПФ «Арго» на їхню користь частку прибутку та судові витрати.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів з відповідача залишено без розгляду (а. с. 94, т. 2).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 04 березня 2015 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Зобов'язано -1,8349 га, кадастровий номер НОМЕР_1; площею 1,8349 га, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 3,6301 га, кадастровий номер НОМЕР_3; площею 3,6400 га, кадастровий номер НОМЕР_4, розташовані на території Дерев'янської сільської ради Обухівського району Київської області, належні на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Додатковим рішенням апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ПФ «Арго», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі у суді не довели обставин про те, що їх земельні ділянки використовуються відповідачем.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що договори оренди землі, укладені 24 липня 2003 року, 01 квітня 2007 року, 27 березня 2006 року та 30 січня 2008 року між позивачами та ПФ «Арго», припинили свою дію, у зв'язку із закінченням строків, на які вони укладалися. Доповнень чи змін до договору сторонами у встановленому законом порядку не вносились, тому у відповідача відсутні правові підстави для користування спірними земельними ділянками.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є власниками земельних ділянок площею 3,5402 га, 1,8349 га, 1,8349 га, 3,6301 га, 3,6400 га відповідно, розташованих на території Дерев'янської сільської ради Обухівського району Київської області, із цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

24 липня 2003 року, 01 квітня 2007 року, 27 березня 2006 року та 30 січня 2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ПФ «Арго» відповідно, було укладено договори оренди зазначених земельних ділянок терміном до 24 липня 2003 року, 01 квітня 2008 року, 27 березня 2011 року та 30 січня 2009 року відповідно.

Відповідно до п. 2.1 указаних договорів чинність цих договорів може бути автоматично продовжена на п'ять років за умови, якщо сторони не виявили бажання припинити дію цих договорів.

У грудні 2012 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 звернулися до ПФ «Арго» із заявами про продовження дії договорів оренди земельних ділянок терміном на п'ять років, а ОСОБА_3 - терміном на два роки (а. с. 1-5, т. 2).

У листопаді 2013 року між позивачами та ПФ «Арго» було укладено договори про спільну діяльність, згідно з умовами яких сторони зобов'язуються шляхом об'єднання зусиль та матеріально-технічних ресурсів, майна, у межах чинного законодавства України та відповідно до умов, передбачених даним договором, спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення наступних спільних господарських цілей: оброблення земельної частки (паю); вирощування сільськогосподарської продукції; збору урожаю та реалізації сільськогосподарської продукції, яка є вирощеною на передбачених даними договорами земельних частках (паю).

У пункті 2.1 указаних договорів зазначено, що позивачі на забезпечення виконання вказаних договорів в якості внеску передали відповідачу для обробітку земельні ділянки, які належать їй на праві приватної власності.

У січні 2014 року між позивачами та ФОП ОСОБА_8 було укладено договори оренди земельних ділянок, згідно з умовами яких ФОП ОСОБА_8 прийняв у строкове платне користування належні позивачам земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договори укладені терміном на 15 років.

Відповідно до ст. 31 Закону України від 06 жовтня 1998 року

№ 161-XIV «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV) договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно зі ст. 34 Закону № 161-XIV у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом їх звільнення та приведення до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, апеляційний суд виходив із того, що договори оренди землі, які укладені між позивачами та ПФ «Арго» від 24 липня 2003 року, 01 квітня 2007 року, 27 березня 2006 року та 30 січня 2008 року, припинили свою дію у зв'язку із закінченням терміну їх дії.

У той же час, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд не врахував, що у листопаді 2013 року між позивачами та ПФ «Арго» укладені договори про спільну діяльність, згідно з умовами яких сторони домовилися спільно обробляти земельні ділянки, вирощувати сільськогосподарську продукцію, збирати урожай та реалізовувати сільськогосподарську продукцію, вирощену на передбачених даними договорами земельних частках (паю) (п. 1.1 договорів) та розподіляти прибуток між сторонами раз на рік (п. 6.3 договору), отримувати дохід.

На даний час вказані договори є дійсним та ніким в судовому порядку оспорені не були.

З урахуванням того, що спірні земельні ділянки передані ПФ «Арго» і перебувають в його користуванні згідно із зазначеними договорами про спільну діяльність, а позивачі отримували за користування їх земельними ділянками визначені цими договорами кошти, що підтверджується відповідними відомостями про отримання плати за користування землею в період 2013-2014 років, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд, не визначившись із характером спірних правовідносин та нормою права, яка їх регулює, на зазначене уваги не звернув, належної оцінки вказаним договорам не надавав та не з'ясував, чи мали право позивачі за наявності чинних договорів про спільну діяльність передавати спірні земельні ділянки в оренду ФОП ОСОБА_8

Висновки апеляційного суду в цій частині суперечать змісту договорів про спільну діяльність, із яких вбачається, що поряд з іншим саме на ПФ «Арго» покладено обов'язок по обробці спірних земельних ділянок.

З огляду на зазначене висновки апеляційного суду про задоволення позову є передчасними.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу Приватної фірми «Арго» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 04 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко