У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2015 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Власова С. О., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря - Рогач О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 4 вересня 2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2013 року ПАТ КБ "Приватбанк" пред'явив позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного договору від 10 листопада 2006 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом і з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг, які разом із Правилами користування платіжною карткою та заявою ОСОБА_1 складають між банком і відповідачем договір, останній діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий термін.

В порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку із чим утворилась заборгованість в розмірі 32 803,26 грн., в тому числі:

- 9830, 70 грн. заборгованість по кредиту;

- 17 112, 95 грн. заборгованість по відсотках;

- 3821, 36 грн. комісія за користування кредитом;

- 500 грн. фіксована частина штрафу;

- 1538, 25 грн. відсоткова складова штрафу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 4 вересня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 803, 26 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові у зв'язку з спливом строку позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому, Вищий спецсуд виходив з того, що ОСОБА_1 із заявою про застосування строку позовної давності не зверталася, хоча була повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, про що свідчать її заяви про відкладення судового засідання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові у зв'язку з спливом строків позовної давності.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно статті 526 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 610 ЦПК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) .

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Встановлено, що 10 листопада 2006 року ОСОБА_1 отримала в ПАТ КБ «Приватбанк» кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом і з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг, які разом із Правилами користування платіжною карткою та заявою ОСОБА_1 складають між банком і відповідачем договір, останній діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий термін.

В порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку із чим утворилась заборгованість в розмірі 32 803,26 грн., в тому числі:

- 9830, 70 грн. заборгованість по кредиту;

- 17 112, 95 грн. заборгованість по відсотках;

- 3821, 36 грн. комісія за користування кредитом;

- 500 грн. фіксована частина штрафу;

- 1538, 25 грн. відсоткова складова штрафу.

Відповідно до заяви відповідача на отримання кредиту платіжну картку вона отримала 23 листопада 2006 року. Строк дії картки встановлений до листопада 2008 року. Після цього нової картки їй не видавалось.

Строк дій платіжної картки, виданої відповідачу, закінчився в листопаді 2008 року, і у цей час почався відлік позовної давності. Позивач звернувся до суду з даним позовом у серпні 2013 року, тобто з пропуском трирічною строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта стані 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15.

Відповідачка ОСОБА_1 до винесення судом першої інстанції рішення із заявою про застосування строку позовної давності не зверталася, хоча була повідомлена про розгляд справи в цьому суді, про що свідчать її заяви про відкладення справи (а.с.41, 43). В судове засіданні в апеляційній інстанції відповідачка не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки не повідомила.

Отже, підстав для застосування наслідків спливу позовної давності у даній справі немає, місцевий суд правильно задовольнив позовні вимоги банку та стягнув заборгованість за кредитним договором. Розмір стягнення в апеляційній скарзі не оспорено.

Враховуючи наведене, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 4 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді