У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення авансового платежу; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 20 червня 2013 року він та відповідач ОСОБА_5 домовились про намір укласти за 15 500 доларів США договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на праві власності. При цьому, він повинен був сплатити обумовлену суму протягом 3 років, а після сплати всієї суми коштів укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу будинку. На виконання зазначеної домовленості він сплатив 1 500 доларів США, після чого вселився у спірний будинок. 31 серпня 2013 року він передав відповідачці 3 500 доларів США. У зв'язку з фінансовою неспроможністю оплатити повну вартість будинку, позивач виселився з будинку та звернувся до ОСОБА_5 про повернення йому сплачених раніше 5 тис. доларів США. Оскільки ОСОБА_5 повернула лише 4 тис. доларів США, тому просив стягнути з відповідачки на свою користь залишок авансу у розмірі 1 тис. доларів США.

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним вище зустрічним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 з 20 червня 2013 року по 16 жовтня 2014 року проживав у належному їй на праві власності будинку на підставі майбутньої домовленості про укладення договору купівлі-продажу. Вважає, що у зв'язку з не укладенням відповідного договору, ОСОБА_4 таким чином приховав оренду будинку, а тому повинен сплатити їй орендну плату. Крім того, ОСОБА_4 користуючись будинком, завдав їй матеріальної шкоди у розмірі 21 371 грн 38 коп. Оскільки ОСОБА_4 відмовився укладати договір купівлі-продажу, просила також стягнути неустойку у розмірі 7 372 грн 11 коп. Просила зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 авансовий платіж у розмірі 22 897 грн 04 коп. У решті вимог відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року рішення районного суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_5 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3 284 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що отримані ОСОБА_5 від ОСОБА_4 кошти є авансовим платежем, а не завдатком, про що свідчать відповідні розписки, а тому такий аванс підлягає поверненню. Крім того, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 визнав факти завдання ним збитків житловому будинку ОСОБА_5, що є підставою для відшкодування матеріальної шкоди.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта