Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2035/13-ц

Провадження № 2/126/2/2015

"09" лютого 2015 р.

м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Дісяк В.В.

за участі представників відповідача-зустрічного ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про встановлення факту нікчемності правочину та застосування наслідків нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором з тих підстав, що як стверджує, відповідно до укладеного договору № б/н від 11.09.2006 року відповідачка ОСОБА_3 11.09.2006 року отримала кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же термін. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним чином. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 29.03.2013 року має заборгованість 22445.26 грн., яка складається з наступного: 8342.90 грн. - заборгованість за кредитом; 12557.35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500.00 гри. - штраф (фіксована частина); 1045.01 гри. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 22445.26 гри. за кредитним договором № б/н від 11.09.2006 року та судові витрати у розмірі 229.40 грн.

Відповідачка ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 9 листопада 2007 року нікчемним та застосування наслідків нікчемного правочину з тих підстав, що як стверджує, що в 2006 році вона проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 і працювала в Красносільському цукровому заводі - ТОВ ТК «РегВінІнвест». В цьому ж році керівництво ТОВ ТК «РегВінІнвест» заключило з Приватбанком угоду на обслуговування підприємства та на виплату заробітної плати працівникам через цей банк. Разом з зарплатною карткою в конторі підприємства вона отримала паперовий конверт, в якому містилася кредитна пластикова картка та ПІН-код до неї. Особисто до банку вона не зверталася і жодних заяв на її отримання не писала. Втім, на протязі певного часу - з 01 жовтня 2006 року по 29 вересня 2008 року знімала з цієї картки гроші через банкомат, але, при цьому регулярно частково повертала їх за допомогою цієї ж кредитної картки. Такі операції вона здійснювала до вересня 2008 року. За цей період нею по кредитній картці було знято (отримано) 39 599.66 грн. і, одночасно, за той же період, а саме: з листопада 2006 року по 26 серпня 2008 року включно нею було повернуто 32 551.34 грн. Коли вона в черговий раз - у вересні - жовтні 2008 року (точно вона не памятає) намагалась зробити черговий внесок до банку в рахунок погашення заборгованості, відбувся збій і банкомат чергового внеску не прийняв. Жодного разу від банку вона не отримувала жодного повідомлення про рух коштів по картковому рахунку, а тому при поверненні коштів керувалася лише власноруч зробленими записами та підрахунками. Згідно з її власними розрахунками її заборгованість перед позивачем 7048 грн. 32 коп. (39599.66 грн. було знято, 32551.34 грн. повернуто). В жовтні 2008 році вона отримала нову кредитну картку з метою погашення заборгованості. Вважає кредитний договір без номера від 11.09.2006 року нікчемним і просить застосувати до нього наслідки нікчемного правочину з наступних підстав. Всупереч вимогам ст.ст. 207, 208, 626, 628, 638, 639, 1055 ЦК України, ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п.2,6, 2.4 «Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням», «Хартії захисту споживачів». «Директив» №2005/29/ЄС та №2008/48/ЄС кредитний договір між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» не укладався та не підписувався, вона не отримувала на руки жодного примірника документів, заяв, пам'ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг, тарифів. Невідомо, яка посадова особа та на підставі яких повноважень, підписувала заяву з боку банку, копія якої додана до позовної заяви позивачем за первинним позовом. Всупереч вимогам ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач застосував в заяві дрібний шрифт, менший за шрифт самої заяви, застосував колір фону, який зливається з кольором шрифту, застосував накладення друкованого шрифту бланку на друкований шрифт заяви, що унеможливило прочитання тексту, навіть і при умові надання другого примірника цієї заяви споживачу. Всупереч вимогам ч.2 ст.11, ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», п.2.5 «Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням» та всупереч нормам міжнародного права, позивач не надав їй жодної інформації про картковий рахунок, правила користування ним, вартість послуг, перелік послуг, перелік та вартість комісій, порядок та вартість отримання кредитів та розрахунків по ним, тобто всієї інформації, перелік якої зазначений в вищевказаних нормативно-правових актах. Всупереч п.4.14 «Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням», позивач жодного разу не надав їй виписки про рух коштів на картковому рахунку, що підтверджується навіть відсутністю в наданих суду копіях заяв графи про спосіб надання клієнту таких виписок. Вважає, що зміст, форма та характер заяви не відповідає вимогам закону. Просить встановити факт нікчемності правочину від 11.09.2006 року та застосувати його наслідки у вигляді стягнення з банку на її користь 4390.26 гривень різниці між сплачених банку та отриманих від нього коштів.

В судове засідання 09.02.2015 року представник позивача не зявився, надав заяву про слухання справи без його представника та про те, що не заперечує проти винесення заочного рішення, позов підтримує.

Представники відповідача-зустрічного позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проти задоволення первісного позову заперечують в тому числі і з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, котру просять у даному випадку застосувати, а зустрічний позов - задовольнити.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, зустрічні позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Також згідно ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання не допускається та воно має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений в ньому строк.

11 вересня 2006 року відповідач підписала заяву про отримання кредитної картки «Універсальна», де також зазначила, що вона згідна з умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були їй надані для ознайомлення.

Відповідно до п. 9.12 цих умов та правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, він вважається пролонгованим на той же строк. Разом з тим, умови договору не містять договірного визначення строку давності по вимогах, що стосуються умов договору.

Законодавством визначений строк виконання зобовязання та строк дії договору (ст. ст. 530 та 631 ЦК України) і ці поняття є різними.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права, а за ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно повинно бути виконано в цей строк. Із заяви відповідачки про надання кредитної картки вбачається, що кредит повинен був погашатися щомісячними платежами в розмірі не менше 7% від суми боргу. Як видно із виписки з карткового рахунку ОСОБА_3, прострочена заборгованість у неї по цьому кредиту вперше виникла 28 лютого 2007 року, а саме регулярний щомісячний платіж нею внесений не повністю (а.с.68).

Таким чином, позивачу стало відомо про порушення його права з 28 лютого 2007 року і саме з цього часу починається перебіг строку позовної давності по зверненню до суду за захистом порушеного права, який встановлений ст. 257 ЦК України у 3 роки.

Правова позиція про те, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, викладена в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116/13-цс.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести. судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, а п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. При цьому позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

В зв'язку з цим суд вважає, що позивачем за основним позовом пропущено строк на звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки мова йде про споживчий кредит, чого не заперечував в судовому засіданні його представник, а тому суд, навіть без клопотання про це сторони по справі, повинен застосувати позовну давність. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, а тому не можуть бути задоволені і вимоги щодо стягнення штрафів за невиконання зобовязання.

В зустрічному позові та судовому засіданні представник відповідача за основним позовом посилався на те, що згідно діючого законодавства кредитний договір повинен бути укладений лише в письмовій формі і недотримання цих вимог тягне нікчемність договору. Крім того перед укладенням договору банк зобовязаний надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, про що отримати від позичальника письмове підтвердження. Відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» продавець не повинен включати в договір умови, що є несправедливими, а саме встановлення для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості бути ознайомленим до його укладення чи надання продавцю права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд. Оскільки банк не надав доказів виконання цих вимог закону при укладені договору, то зміст правочину не відповідає ч.1 ст. 203 ЦК України, а тому спірний договір повинен бути визнаний нікчемним з застосування наслідків його нікчемності у вигляді повернення сторонами один одному всього, що по ньому ними отримано.

В ст. 634 ЦК України надано визначення договору приєднання, яким чином він може бути укладений та що друга сторона не може запропонувати свої умови договору, разом з тим не вказано у якій саме формі він повинен бути викладений, а тому відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з наведеного відповідач лише міг прийняти чи не прийняти умови банку щодо отримання кредиту, а також при законодавчій невизначеності форми договору приєднання він сторонами був оформлений у вигляді заяви позичальника, на якій є підписи сторін, а саме ОСОБА_3, яка ознайомлена з умовами та правилами надання кредиту, тарифами банку та правилами користування кредитною карткою, та представника банку, який уповноважений на укладання угоди. При цьому відповідачу про такий порядок було відомо ще під час звернення за отриманням кредиту та отримання коштів на картковий рахунок, які нею були фактично використані на свої потреби.

На час укладення договору редакція п.п. «д» п.2 ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про сукупну вартість кредиту мала дещо іншу редакцію, але навіть з врахуванням цих вимог даний кредит мав іншу правову природу та надавав позичальнику можливість неодноразово отримувати кошти і повертати їх на картковий рахунок, що робило неможливим при укладенні договору достовірно визначити його сукупну вартість.

Представником відповідача за зустрічним позовом було заявлено клопотання про відмову в ньому з підстав пропуску позивачем позовної давності щодо його вимог.

Статтями 257, 261 ЦК України визначений загальний строк позовної давності та початок його перебігу. Про обставини, які вона вважає підставами визнання договору нікчемним, ОСОБА_3 було відомо з часу підписання заяви та отримання коштів, оскільки, отримавши картку та можливість розпоряджатися коштами, які на ній були, вона не могла не розуміти, що її заява задоволена та банком їй надано кредит, який вона повинна повернути, оскільки ці факти є загальновідомими і для їх розуміння не потрібна спеціальна правова обізнаність.

Таким чином ОСОБА_3 про порушення свого права, за захистом якого вона на даний час звернулася до суду, стало відомо у жовтні 2006 року, а тому в задоволенні її зустрічного позову необхідно відмовити з застосуванням строку позовної давності, про що було заявлено в ході розгляду справи представником банку.

В зв'язку з відмовою в задоволенні обох позовів не можуть бути задоволені і вимоги щодо відшкодування їм витрат по справі.

На підставі ст.ст. 16, 203, 257, 261, 266, 526, 530, 631, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про встановлення факту нікчемності правочину та застосування наслідків нікчемного правочину відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. І. Гуцол