Номер провадження 2/754/3513/15
Справа №754/7290/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

18 вересня 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого суддіСаламон О.Б.
при секретаріСолодухіній Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ПАТ КБ «ПриватБанк» про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся позивач ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4, який уточнено в процесі судового розгляду, щодо стягнення грошової компенсації в розмірі 1/2 частини вкладів, а саме 7 625 дол. США. та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2007 року до моменту винесення рішення суду про розірвання шлюбу - 17 березня 2015 року. 01.03.2013 р. та 01.03.2015 р. між відповідачем та ПАТ КБ «Приват Банк» укладені договори, відповідно до яких на відповідача були відкриті рахунки, на які нею були внесені грошові кошти в розмірі 15 000 дол. США та 250 дол. США. Оскільки зазначені договори укладені у період шлюбу, грошові кошти, які внесені на депозитні рахунки по зазначених договорах є спільним майном подружжя. Під час розгляду справи стало відомо, що відповідач зняла кошти з зазначених рахунків, у зв'язку з чим позивач просить стягнути компенсацію ? частини вкладів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові. Зазначив, що кошти, які перебували на депозитних рахунках подружжя ОСОБА_4 збирали разом, зокрема кошти направлялись родині як зі сторони родичів позивача так і зі сторони відповідача. Зокрема, подружжям було взято в борг в період шлюбу 10 000 дол. США у друга сім»ї, борг на даний час не повернутий.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на ст. 57 СК України, а саме, що спірні грошові кошти є особистою приватною власністю відповідача. Зазначили, що кошти вносились на депозитний рахунок банку дійсно в період шлюб, однак їх відповідачу подарувала мати після продажу квартири. В період шлюбу подружжя не мали таких заощаджень та високого доходу, що свідчить про те, що спірні кошти здобуті не подружжям, а подаровані відповідачу.

Представник третьої особи - ПАТ КБ «Приват Банк» на неодноразові виклики в судове засідання не з»являвся, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення сторін та свідка ОСОБА_5, яка зазначила, що продала квартиру та вирішила розподілити кошти від продажу між своїми доньками в рівних частинах, а тому подарувала відповідачу кошти в сумі 20 000 дол. США, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.10.2007 р. до моменту винесення рішення Святошинським районним судом м. Києва від 17.03.2015 р. про розірвання шлюбу. (а.с. 9)

01.03.2013 р. між відповідачем та третьою особою укладено договір про депозитний вклад «Універсальний» № SAMDN №5324, у відповідності до якого на ім'я відповідача було відкрито рахунок, на який нею було внесено грошові кошти в розмірі 15 000 дол. США. (а.с. 11)

01.03.2015 р. між відповідачем та третьою особою укладено договір про депозитний вклад «Стандарт на 24 міс.» № SAMDN №6079, у відповідності до якого на ім'я відповідача було відкрито депозитний рахунок, на який нею було внесено грошові кошти в розмірі 250 дол. США. (а.с. 10)

Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу.

Статтею 71 СК України передбачено спосіб та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір вирішується судом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до п. 30 Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як встановлено в судовому засіданні, кошти внесені на зазначені вище депозитні рахунки відповідачем зняті.

Судом, неодноразово на адресу третьої особи - ПАТ КБ «Приват Банк» надсилалась ухвала суду від 05.06.2015 р. про витребування інформації за спірними депозитними рахунками, яка неодноразово отримувалась представником третьої особи, однак була залишена без реагування. (а.с. 28, 33, 39, 50,51,67,68, 89, 90)

Таким чином, судом були використані всі процесуальні методи для отримання необхідних відомостей, для письмового підтвердження факту зняття коштів з депозитних рахунків.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судових засіданнях, відповідач та її представник неодноразово зазначали про факт зняття коштів з депозитних рахунків, зокрема, пояснили, що кошти знімались частинами, починаючи з березня 2015 р. у зв'язку з закінченням строку депозитного договору. Зазначали, що кошти витрачені.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, а саме рішення Святошинського районного суду м. Києва, з позовом про розірвання шлюбу до суду звернулась ОСОБА_4 з посиланням на те, що з січня 2015 року позивач, тобто ОСОБА_4 спільного господарства з ОСОБА_3 не веде, шлюбно-сімейні стосунки не підтримує, має окремий бюджет, проживає окремо.

Сторона позивача зазначені вище обставини не оспорював та визнав.

У звязку з чим, судом встановлено факт зняття відповідачем коштів з депозитних рахунків та факт непроживання сторін по справі однією сім"єю з січня 2015 р., що свідчить про те, що зазначені кошти зняті не під час ведення сторонами спільного господарства.

Твердження сторони відповідача про те, що кошти, внесені на депозитний рахунок є її особистою власністю, подарованою їй матір'ю ОСОБА_5, які остання отримала від продажу квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.02.2013 р. суд вважає необґрунтованими та недоведеними виходячи з того, що у відповідності до ч. 5 ст. 719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначеного договору стороною відповідача та ОСОБА_5 суду не надано.

Зокрема, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 не підтверджувала факту внесення відповідачем на депозитні рахунки саме тих коштів, які вона їй надала, та не зазначала про наявність самого договору дарування. Зокрема, свідком не зазначалось про те, що вона була свідком внесення відповідачем коштів на депозитні рахунки, а зазначено, що після продажу квартири вона вирішила розподілити отримані кошти між доньками та передала кошти для своєї доньки ОСОБА_4 через її чоловіка ОСОБА_3

Таким чином, доводи сторони відповідача, що спірні кошти є її особистою власністю, не заслуговують на увагу, оскільки доказів з цього приводу суду не надано.

Посилання сторони відповідача щодо відсутності у подружжя достатнього доходу під час спільного проживання, у зв'язку з чим в них не було можливості заощадити кошти в розмірі, внесеному на депозитні рахунки, суд вважає необґрунтованими у зв'язку з тим, що вони суперечать вмісту ст. 60 СК України, у відповідності до якої, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За таких обставин, враховуючи встановлений факт зняття грошових коштів з депозитних рахунків, суд дійшов висновку про те, що вимоги позову щодо стягнення грошової компенсації в розмірі 1/2 частини вкладів, а саме 7 625 дол. США. є обґрунтованими та підлягають задоволенню .

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У зв'язку з зазначеним, на підставі ст.ст. 84, 88 ЦПК України, Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 27,31-32, 60, 123, 137, 143-144, 179, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 60, 65, 68, 70-71 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1/2 грошової компенсації вкладів у розмірі 7 625 дол. США, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 573 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б.