Справа № 2-3477/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 697,25 грн., посилаючись на те, що 04 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ICKGMCUI.160638.003, згідно з умовами якого банк зобов'язався протягом 60 днів з моменту укладення договору встановити кредитний ліміт у розмірі 2 000,00 грн. на рахунок НОМЕР_1, який був відкритий на підставі приєднання відповідача, як позичальника, до Умов та Правил надання банківських послуг.

За умовами договору банк нараховує проценти в розмірі 36% річних за користування кредиту, крім пільгового періоду, яке здійснюється щоденно.

Кредит відповідачу був наданий на підставі Анкети-Договору позичальника з лімітом, зазначеним у п.2.2., на споживчі цілі.

Банк свої зобов'язання за умовами договору виконав, встановивши 04 вересня 2013 року кредитний ліміт у розмірі 2 000,00 грн.

Відповідач порушує умови укладеного договору, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися з позовом до суду.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, врахувавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 04 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ICKGMCUI.160638.003, згідно з умовами якого банк зобов'язався протягом 60 днів з моменту укладення договору встановити кредитний ліміт у розмірі 2 000,00 грн. на рахунок НОМЕР_1, який був відкритий на підставі приєднання відповідача, як позичальника, до Умов та Правил надання банківських послуг.

За умовами договору банк нараховує проценти в розмірі 36% річних за користування кредиту, крім пільгового періоду, яке здійснюється щоденно.

Кредит відповідачу був наданий на підставі Анкети-Договору позичальника з лімітом, зазначеним у п.2.2., на споживчі цілі.

Відповідно до п.5.2 Кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк свої зобов'язання за умовами договору виконав, встановивши 04 вересня 2013 року кредитний ліміт у розмірі 2 000,00 грн.

Але позичальником умови договору належним чином не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, або розірвання договору, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

З метою урегулювання спору банком було запропоновано боржнику добровільно виплатити заборгованість, що підтверджується Вимогою про дострокове повернення кредиту, сплати винагороди та відсотків за його користування та виконання інших зобов'язань передбачених кредитним договором №ICKGMCUI.160638.003 від 04 вересня 2013 року (а.с. 10). Проте заборгованість повернута не була.

Наявність заборгованості підтверджується даними розрахунку заборгованості по кредиту, наданого позивачем.

Відповідно до даних розрахунку заборгованості за кредитним договором №ICKGMCUI.160638.003 від 04 вересня 2013 року станом на 05.03.2015 року сума заборгованості становить 13 697,25 грн. та включає в себе: заборгованість по тілу кредиту - 3 837,18 грн.; прострочена заборгованість по тілу кредиту - 3 689,51 грн.; заборгованість за процентами - 154,88 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 3 398,11 грн., сума пені - 2 617,57 грн.

Виходячи з того, що відповідач не виконує умови укладеного з позивачем Кредитного договору, вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України №743 від 27.11.2014 року Публічне акціонерне товариства «Всеукраїнський банк розвитку» віднесено до категорії неплатоспроможних та введено тимчасову адміністрацію.

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 44 від 27.02.2015 року продовжені повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації банку до 27.03.2015 року.

Згідно з п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, звільняється від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом.

За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 243,60 грн. судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 88, 209, 214, 215, 224 ЦПК України, на підставі ст. ст. 525, 526, 530, 546, 549, 550, 611, 1048, 1050, 1054 ЦК України, -

в и р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором №ICKGMCUI.160638.003 від 04 вересня 2013 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_1, у розмірі 13 697 (тринадцять тисяч шістсот дев'яносто сім) грн. 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн