Справа № 404/3328/15-ц
Номер провадження 2/404/2276/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

при секретарі - Домарецькому Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті " про визнання недійсним положень кредитного договору та договору в цілому, договору застави транспортного засобу ,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті " та просить : - визнати недійсним п.1.3.1 Загальних умов кредитування (додаток до Кредитного договору №50007041 від 11.12.2012 року);

-визнати недійсним Графік погашення кредиту за Кредитним договором №50007041 від 11.12.2012 року; -визнати недійсним Кредитний договір №50007041 від 11.12.2012 року; - визнати недійсним Договір застави транспортного засобу №50007041 від 12.12.2012 року .

Вимоги мотивує тим, що 11 грудня 2012 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений Кредитний договір № 50007041, згідно умов до якого отримав кредит у сумі 177 774, 32 грн. на придбання автомобіля марки VW, модель Golf TEAM , на строк 60 місяців та процентною ставкою 9,90 %. Вказана сума кредиту станом на момент його видачі становила 21 812, 80 доларів США. Згідно узгодженого графіка погашення кредиту було визначено щомісячний платіж у розмірі 462, 38 долара США , який з розрахунку на гривню складав 3 768, 40 грн. 12.12.2012 року також між ним, позивачем, та відповідачем було укладено Договір застави транспортного засобу , відповідно до п.1.1 якого, позивач з метою забезпечення виконання зобов»язання за Кредитним договором передав в заставу свій автомобіль НОМЕР_1, вартістю 222 217,90 грн. Вважає, що пункт 1.3.1 Загальних умов кредитування є недійсним, у зв»язку з порушенням ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України, ч.2 ст. 6 ЗУ »Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п.ч.4,5 ст. 11, ч.6 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів»;

Графік погашення кредиту є недійсним , у зв»язку з порушенням ст. 1054 ЦК України, п.6 ч.1 ст.6 ЗУ « Про фінансові послуги» , п.3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженої постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року, ч.ч.1,4,5 ст. 11, ч.6 ст. 19 ЗУ »Про захист прав споживачів» ;

Кредитний договір №50007041 від 11.12.2012 року є недійсним, у зв»язку з порушенням абз. 3 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 34 ЗУ »Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; Кредитний договір №50007041 від 11.12.2012 року є нікчемним у зв»язку з використанням нечесної підприємницької діяльності ч.5 ст. 11 ЗУ »Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав повністю, на їх обґрунтування послався на обставини, які викладені у позовній заяві .

Відповідач, зокрема його представник , в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити, вказав на їх безпідставність та необґрунтованість.

Заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні заявлених вимог, з наступного.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що 11 грудня 2012 року, між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 50007041, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в сумі 177 774, 32 грн., що еквівалентно 21 812 ,80 доларів США, строком на 60 місяців зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 9,90 % (змінна ставка відповідно до ст. 2.3 Загальних умов кредитування) на придбання автомобіля марки VW, модель Golf TEAM, об'єм двигуна 1390 куб.см., рік випуску 2012.

Згідно Додаткової угоди строк кредитування змінено на 84 місяці.

Крім того, між ОСОБА_1 та ТОВ "Порше Мобіліті" 12 грудня 2012 року також укладено договір застави транспортного засобу №50007041, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ковальовою О.О., який було зареєстровано в реєстрі за №704 .

Згідно п. 1.1, 1.3 договору застави, заставодавець ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання кредитного договору №50007041 від 11.12.2012 року, укладеного між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_1 передає в заставу автомобіль з наступними характеристиками: модель: VOLKSWAGEN Golf, об'єм двигуна: 1390, рік випуску: 2012, державний номер: НОМЕР_1, колір: сірий.

Предмет застави є власністю заставодавця на підставі договору купівлі-продажу № 08/12-12 від 08.12.2012 p., укладеного заставодавцем з Атлантик ТОВ та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу , виданого Кіровоградським РЕВ УДАІ при УМВС України в Кіровоградській області 21.07.2012 року.

Предметом даного спору є визнання недійсним Кредитного договору, який відповідно до глави 71 ЦК України є окремим видом договірного зобов'язання.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Згідно ч. 3 даної статті правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає визнання недійсними умов договорів що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови які є несправедливими. Умови договору є несправедливими якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. У частині третій названої статті наведений перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору.

Позивачем у повному обсязі та своєчасно сплачувались рахунки-фактури, крім рахунку за квітень 2015 року , виставлені відповідачем.

Умовами вказаного Кредитного договору передбачено, що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному відповідно до п.1.3 Загальних умов кредитування.

Згідно з п. 1.1 Загальних умов кредитування Компанія зобов'язалася надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у Кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін.

Пунктом 1.3 Загальних умов кредитування зазначено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплату таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у Кредитному договорі.

Відповідно до п.1.3.1 Договору, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено у гривні на день укладенні кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та Додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі. Позитивне або від"ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору (п.1.3.1).

Відповідно до положень Кредитного договору, сторони погодили, що розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ "Креді Агріколь Банк".

Пунктом 1.3.2 Кредитного договору встановлено, що відповідач має право вимагати, щоб платежі у погашення кредиту були розраховані за обмінним курсом за безготівковими операціями іншого банку, замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Відповідач повинен повідомити позивача про свій намір щодо такої зміни за 7 робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений позивачем.

Згідно п.9.5 Загальних умов кредитування , підписанням Загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив його з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", а також, що Позичальник ознайомився з Правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією.

Крім того, пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так , в укладеному між сторонами у письмовій формі Договорі, який складається з: Кредитного договору; Графіку погашення кредиту; Додаткової Угоди; Загальних умов кредитування, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця (ТОВ "Порше Мобіліті") і позичальника (ОСОБА_1), відповідальність сторін .

Відповідно до умов Договору, платежі в рахунок погашення кредиту здійснюються в гривні в еквіваленті іноземної валюти шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями філії "КІБ" ПАТ "Креді Агріколь Банк", чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку ТОВ "Порше Мобіліті". Інформація щодо розміру обмінного курсу долара США до гривні ПАТ "Креді Агріколь Банк" на певну дату є загальнодоступною та дізнатись її можна в будь-якому відділенні банку, на сайті банку чи сайті відповідача.

Також, посилання позивача на те, що відповідачем було надано кредит за рахунок залучених коштів при відсутності відповідної ліцензії з порушенням заборони на здійснення зазначеного виду підприємницької діяльності є безпідставними.

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитною установою є юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові установи в Україні діють відповідно до цього Закону з урахуванням норм законів України, які встановлюють особливості їх діяльності.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються такі послуги: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Отже, відповідач правомірно, не порушуючи норми чинного законодавства України, надає фінансові послуги з кредитування фізичних та юридичних осіб в установленому законодавством порядку; що має статус фінансової установи, яка зареєстрована відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Так, відповідно до ст.6 Розділу 1 Положення «Про Державний реєстр фінансових установ» юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до Реєстру. Датою внесення відповідного запису до Реєстру для набуття юридичною особою статусу фінансової установи є дата прийняття Нацкомфінпослуг рішення про внесення фінансової установи до Реєстру.

Згідно ст.7 Розділу 1 Положення документом, що підтверджує статус фінансової установи, є Свідоцтво.

Стаття 8 Розділу 1 вищезазначеного Положення містить положення Фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтва.

Встановлено, що 02 липня 2009 року було прийнято розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про схвалення рішення про видачу Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (а.с.105).

Відповідно до п.1.3. Розділу 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 18.10.2005 р. №4802 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами» діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної установи, у тому числі субординованого капіталу, за кредитними договорами з кредитними установами, а також коштів з державного та місцевих бюджетів, отриманих фінансовими установами - юридичними особами публічного права, не потребує отримання ліцензії.

Отже, відповідач, набувши статусу кредитної установи відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 р. за реєстраційним номером 16102366, має право провадити діяльність з надання фінансових кредитів відповідно до Статуту юридичної особи, Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 р. за реєстраційним номером 16102366, а також чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Положення «Про Державний реєстр фінансових установ», затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 28.08.2003 №41 (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 28.11.2013 №4368), а також Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 18.10.2005 р. №4802 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами».

Також, з моменту набуття статуту фінансової установи, кредитна установа має право здійснювати діяльність з надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів та коштів, які не відносяться до залучених згідно з визначенням такого поняття у пункті 1.1 глави 1 Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами, затверджених розпорядженням Держфінпослуг від 18.10.2005 р. №4802, зареєстрованим Міністерством юстиції України 06.12.2005 р. за №1459/11739.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» одним із видів фінансових послуг визначено послугу із надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, без розмежування такої послуги залежно від того чи є такі кошти власними чи залученими.

Відповідно до п.1.1. глави 1 зазначених Ліцензійних умов, залучені кошти - кошти, прямо або опосередковано отримані на зворотній основі від фізичних та/або юридичних осіб, отримані залишки фінансових активів, які виникли в результаті здійснення звичайної господарської діяльності в інтересах цих осіб. До залучених коштів не належать кошти, отримані у вигляді внесків до капіталу кредитної установи, у тому числі субординований капітал, отримані від кредитних установ за кредитними договорами, а також кошти, отримані з місцевих та державних бюджетів фінансовими установами - юридичними особами публічного права.

Встановлено, що відповідач надає фінансові кредити за рахунок коштів, отриманих від кредитних установ за відповідними кредитними договорами. Відповідно, такі кошти, згідно із Ліцензійними умовами, не є залученими і не зобов'язують відповідача отримувати ліцензію для здійснення діяльності із надання фінансових кредитів.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається представник позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки, позовні вимоги не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, тому суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити.

Зважаючи на той факт, що Кредитний договір від 11.12.2012 року був укладений відповідно до вимог чинного законодавства України, його положення є справедливими, то і підстав для визнання Договору застави транспортного засобу недійсним також немає.

Що стосується заяви представника відповідача про відшкодування судових витрат, то слід зазначити наступне.

Частиною 1 статті 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Пунктами 47, 48 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року № 10 визначено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавати, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов"язаних із наданням правової допомоги у конкретній справи (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Таким чином, до складу витрат, пов"язаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці представника позивача, а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги (зокрема, витрати, пов"язані із виконанням процесуальних дій по справі, наприклад, збір доказів, копіювання, поштові витрати).

Як вбачається з письмових матеріалів справи, між відповідачем та ТОВ "Юридична фірма Вернер і Партнери" 15.10.2010 року був укладений Договір про надання юридичних послуг. 09.01.2013 року між вказаними сторонами була укладена Додаткова угода № 8 до Договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15.10.2010 року.

На підставі рахунку-фактури № 306 від 09.06.2015 року відповідачем було здійснено оплату наданих послуг у розмірі 10 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 01.07.2015 року.

09.06.2015 року був складений Акт № 307 до Договору про надання юридичних послуг, відповідно до якого виконавцем було надано юридично-консультаційні послуги у справі за позовом ОСОБА_1, в тому числі представництво інтересів Замовника і підготовка юридичних документів. Також Актом визначено, що послуги надані у повному обсязі, а також у повній відповідності до умов Договору.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, у розгляді справи та наданні письмових заперечень приймали участь представники відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 які діяли на підставі довіреності від 27.02.2015 року, 17.08.2015 року, виданої ТОВ "Порше Мобіліті".

Як встановлено діючим законодавством, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром.

При визначенні обгрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори:1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення;

2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі;

3) необхідність виїзду у відрядження;4) важливість доручення для клієнта;

5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;

6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт;7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення;8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом;

9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жоден з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв"язку щодо обставин кожного конкретного випадку.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а адміністративних справах - суб"єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Сама по собі назва товариства ТОВ «Юридична фірма Вернер і Партнери» не дає підстав достатньо обґрунтовано вважати, що юридичні послуги, що надавались працівниками вказаного товариства, надавались особами, що мають статус адвоката або іншого фахівця в галузі права, тож дійти висновку про те, що витрати відповідача є саме витратами на правову допомогу, що відносяться до судових витрат, а не є збитками, немає належних підстав.

Враховуючи, що представником відповідача не доведено в судовому засіданні вартість таких послуг в сумі 10 000 грн. та не надано обґрунтованого розрахунку таких витрат, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про відшкодування судових витрат понесених відповідачем.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 203, 215, 217, 524, 533, 626, 627, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 84, 88, 89, 212-215 , 218 ЦПК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р., ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті " про визнання недійсним п.1.3.1 Загальних умов кредитування (додаток до Кредитного договору №50007041 від 11.12.2012 року); визнання недійсним Графіка погашення кредиту за Кредитним договором №50007041 від 11.12.2012 року; визнання недійсним Кредитного договору №50007041 від 11.12.2012 року; визнання недійсним Договору застави транспортного засобу №50007041 від 12.12.2012 року -відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда