Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1595/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

21.07.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М., Суржика М.М.,

секретар: Кравченко Я.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 березня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Банк Форум" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство "Банк Форум" (далі Банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк зазначав, що між АКБ "Форум" правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір від 25 липня 2008 року, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 191 970 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кошти до 24 липня 2018 року зі сплатою процентів за користування ними в розмірі 13,5 % річних.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 25 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель у разі невиконання або порушення виконання боржником своїх зобов'язань перед кредитором, зобов'язується погасити заборгованість по кредитному договору. У зв'язку з тим, що ОСОБА_3В належним чином умови кредитного договору не виконував, станом на 12 листопада 2014 року утворилась заборгованість в сумі 1 214 929,74 грн., яка складається з простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів в сумі 1 501,32 долари США, що еквівалентно 23 645,23 грн.; поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів в сумі 71 790 доларів США, що еквівалентно 1 133 500,44 грн.; простроченої заборгованості по процентам в сумі 875,26 доларів США, що еквівалентно 13 785,02 грн.; поточної заборгованості по процентам в сумі 1 157,17 доларів США, що еквівалентно 18 224,99 грн.; пені в сумі 25 774,07 грн.. На вимогу банку про дострокову сплату боргу за кредитним договором, відповідачі добровільно її не виконали, тому Банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 1 214 929,74 грн. та судові витрати (а.с.1-4).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 214 929,74 грн. та розподілено судові витрати (а.с.57-59).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути солідарно з нього та ОСОБА_3 борг в сумі 1 133 500,44 грн. боргу. Посилається на те, що укладення кредитного договору в грошовій одиниці, відмінній від гривні є незаконним, судом не встановлено за який період нарахована пеня та пеню стягнуто поза межами строку позовної давності (а.с.67).

В судове засідання апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 та його представник, представник позивача, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи не прибули повторно.

Від представника Банку надійшло клопотання про розгляд справи в його відсутність (а.с.).

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а також ч.1 ст.303-1 ЦПК України, яка передбачає, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності відповідача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника, а також представника позивача.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 25 липня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав грошовий кредит для споживчих цілей у сумі 191 970 доларів США, а позичальник зобовязався повернути отриманий ним кредит у строк не пізніше 24 липня 2018 року та сплатити 13,5 % річних за користування кредитними коштами.

Забезпеченням повернення кредитних коштів відповідно до п.2.1 кредитного договору є іпотечний договір від 25 липня 2008 року, предметом якого є житловий будинок. Крім того, для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, в цей же день між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки (а.с.8).

25 грудня 2012 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 25 липня 2008 року, згідно з яким доповнено кредитний договір пунктом 3.2.6 щодо права Банку здійснювати за дорученням позичальника договірне списання грошових коштів з відповідних поточних рахунків позичальника у гривнях та у доларах США, відкритих в ПАТ «Банк Форум» (а.с.7).

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Пунктом 3.2.2. кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, а також у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобовязань за договорами, які є забезпеченням виконання зобовязань.

Пунктом 5.3 кредитного договору передбачено, що позичальник здійснює таке дострокове повернення коштів у строк не пізніше 15 днів з дня отримання письмової вимоги Банку.

Кредитний договір є невідємною частиною договору поруки (п.3.3 договору поруки).

Судом першої інстанції встановлено, що в порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 не сплачував відсотки за користування кредитними коштами та не вносив обовязкове часткове повернення кредитних коштів, тому станом на 12 листопада 2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 1 214 929,74 грн., з яких:

-прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів

1501,32 долари США, що еквівалентно 23 645,23 грн.;

-поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів -

71 790 доларів США, що еквівалентно 1 133 500,44 грн.;

-прострочена заборгованість по процентам в сумі 875,26 доларів США, що еквівалентно 13 785,02 грн.;

-поточна заборгованість по процентам в сумі 1 157,17 доларів США, що еквівалентно 18 224,99 грн.;

- пеня - 25 774,07 грн., що підтверджується наданим Банком розрахунком.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України).

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, тобто обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язання боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Пунктом 2.1 договору поруки, укладеного 25 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_2, передбачено, що поручитель зобовязується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобовязань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф,пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором.

Згідно п.3.1 договору поруки у випадку невиконання зобовязань по кредитному договору та цьому договору боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.8).

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконано в повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

27 листопада 2014 року Банк відповідно до умов кредитного договору та договору поруки направив ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредитних коштів.

Оскільки така вимога не була виконана відповідачами у передбачений кредитним договором строк, 08 грудня 2014 року Банк звернувся з позовом до боржника та поручителя (а.с.1-4).

Пунктом 4.1 договору поруки передбачено, що порука припиняється: з припиненням зобовязань за кредитним договором; якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором не предявить вимоги до поручителя; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Кредитор відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобовязання і як свідчать матеріали справи, після зміни строку виконання основного зобовязання, Банк до суду із позовом до поручителя звернувся у межах одного року ( відповідно до п.4.1 договору поруки) від дня настання строку виконання основного зобовязання (правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-125 цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-6цс14 від 17.09.2014 року).

Доводи апеляційної скарги про те, що укладення кредитного договору в грошовій одиниці відмінній від гривні є незаконним, є безпідставними.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а частиною другою статті 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті.

Частина третя статті 533 ЦК України передбачає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом.

Операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ, ці операції банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями (п.2 ст.5 Декрету, ст.19, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Як свідчать матеріали справи, Національним Банком України банківська ліцензія № 62 на право здійснення валютних операцій Акціонерному комерційному банку «Форум» та письмовий дозвіл на здійсненні операцій із валютними цінностями були видані 03 грудня 2001 року (а.с. 97-98, 100-103).

За наявності генеральної ліцензії (письмового дозволу), отриманої у встановленому порядку, Банк правомірно видав кредит позичальнику згідно з умовами кредитного договору, у іноземній валюті.

Крім того, відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відомості про те, що пункт 1.1 кредитного договору, яким передбачено надання позичальнику кредиту у доларах США або кредитний договір визнано недійсним, в матеріалах справи відсутні.

Не надані такі докази і до апеляційної скарги.

Банк, скориставшись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.11 ЦПК України), просив суд стягнути заборгованість з відповідачів у гривнях станом на дату подання позову за курсом НБУ, що становив 15,74 грн. за 1 долар США.

Безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи є доводи апеляційної скарги про те, що пеня нарахована поза межами строку позовної давності та щодо необхідності стягнення солідарно з поручителя та боржника заборгованості лише в сумі 1 133 500,44 грн..

Як свідчить, наданий банком розрахунок заборгованості, 71 970 доларів США, що еквівалентно 1 133 500, 44 грн. є поточною заборгованістю за кредитним договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм ст.266,ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постановах у справі № 6-116 цс 13 від 06 листопада 2013 року та у справі № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року).

Згідно п.2.3 кредитного договору позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 1 600 доларів США, а проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами (п.2.7 кредитного договору).

У звязку з порушенням позичальником умов кредитного договору, за несвоєчасне повернення кредитних коштів та несвоєчасне повернення нарахованих процентів, банк правомірно нарахував пеню, передбачену п.4.1 кредитного договору.

Як свідчить розрахунок пені, наданий позивачем, пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів нарахована за період з 03 січня 2014 року по 03 листопада 2014 року, а за несвоєчасне повернення нарахованих процентів за період з 21 листопада 2013 року по 21 жовтня 2014 року, тобто в межах останніх 12 місяців перед зверненням Банку до суду.

Правильність наданого банком розрахунку пені, відповідачем ОСОБА_2 не спростована.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення в частині щодо поручителя ОСОБА_2, з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: