Справа № 165/439/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Галушка О.Г.
Провадження № 22-ц/773/1357/15 Категорія: 59 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А.А.,

суддів - Антонюк К.І., Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Об'єднання співвласників гуртожитку «Перемоги, 24-НВ», ОСОБА_3, виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області про виселення і спонукання до вчинення дій, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Об'єднання співвласників гуртожитку «Перемоги, 24-НВ», про визнання такими, що втратили право на користування житлом, та визнання права на користування житлом, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 22 липня 2015 року,

встановила:

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 22 липня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Виселено ОСОБА_2 із житлового приміщення - гуртожитку, а саме з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Зобов'язано ОСОБА_2 за власник рахунок привести самовільно реконструйовану кімнату №4 в попередній стан, згідно з технічним паспортом та проектом забудови шляхом: демонтажу дверного пройому між кімнатами №4 та №5, відновлення окремого входу до кімнати №4. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати дане рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її зустрічний позов та відмовити в первісному позові ОСОБА_1

Сторони, їх представники та представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце його проведення. При цьому, вони не повідомили про причини своєї неявки, не клопотали про відкладення справи, що у відповідності до ст.305 ЦПК України дає підстави для розгляду даної справи за відсутності вищевказаних осіб.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 самовільно вселилася у кімнату АДРЕСА_1, у якій зареєстрована позивач ОСОБА_1, а також самовільно, без будь-чийого дозволу перепланувала дану кімнату, заклавши вхід із загального коридору.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність виселення ОСОБА_2 із вищевказаної кімнати та при цьому зобов'язав її привести дане помешкання у попередній стан.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 судом відмовлено з тих підстав, що остання не є ані власником, ані законним користувачем спірного помешкання, а тому не вправі ставити питання про визнання такими, що втратили право на проживання, зареєстрованих у кімнаті № 4 мешканців ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6

Крім того, суд вважав, що оскільки ОСОБА_2 вселилася у кімнату № 4 самовільно, за відсутності ордера чи дозволу власника гуртожитку, то вона не набула права на проживання у даному помешканні.

Зазначені висновки суду першої інстанції, з якими погоджується й колегія суддів, ґрунтуються на повно та всебічно встановлених обставинах справи, а також - на відповідних їм нормах матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст.128 ЖК УРСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст.129 ЖК УРСР).

Відповідно до ст.130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно з ч.3 ст.116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Судом першої інстанції встановлено і дана обставина об'єктивно стверджується наявними у справі письмовими доказами, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована в кімнаті АДРЕСА_1 (а.с.6).

Рішенням Нововолинської міської ради № 44/34 від 27 лютого 2015 року даний гуртожиток із комунальної власності переданий безоплатно на баланс ОСББ «Об'єднання співвласників гуртожитку «Перемоги, 24-НВ» (а.с.37, 38).

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 01 грудня 2009 року, ухваленим у справі за позовом Житлово-комунального підприємства № 2, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про виселення, задоволено позов та зобов'язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту нею кімнату № 4 у згаданому гуртожитку (а.с.17).

Даним рішенням встановлено, зокрема, факт самовільного захоплення ОСОБА_2 спірної кімнати № 4 в даному гуртожитку.

І оскільки вищевказане рішення суду набрало законної сили, то в силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України воно є преюдиціальним щодо даної справи.

Крім того, відповідачем ОСОБА_2 визнано факт проживання у кімнаті № 4 гуртожитку, як не заперечується і та обставина, що саме нею було без будь-якого погодження чи проектної документації переплановано дану кімнату шляхом закладення окремого входу із загального коридору та облаштування натомість проходу з кімнати № 5.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 не набула у встановленому законом порядку права на проживання у спірній кімнаті № 4 гуртожитку, а тому вона підлягає виселенню з даної кімнати без надання іншого житла на вимогу законного користувача ОСОБА_1

При цьому, судом правомірно та підставно зобов'язано ОСОБА_2 за власний рахунок привести самовільно реконструйовану кімнату №4 в попередній стан, згідно з технічним паспортом та проектом забудови гуртожитку.

Виходячи із вищенаведеного, правильним є також висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2, як особа, яка самовільно зайняла спірну кімнату і підлягає виселенню з неї, не вправі вимагати визнання такими, що втратили право на проживання, зареєстрованих у кімнаті № 4 мешканців ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового тлумачення відповідачем дійсних обставин справи та норм закону, які регулюють спірні правовідносини, і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

І оскільки доводи апеляційної карги не спростовують висновків суду першої інстанції, то апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 22 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді