РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1191/14-ц

пр. № 2/759/2526/15

01 вересня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Макаренко В.В.,

при секретарі - Палишина А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 27 січня 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача та з урахування збільшених позовних вимог просила стягнути з відповідача борг за розпискою в сумі 90000,00 доларів США, а також трьох відсотків річних в сумі 80 791 грн. 67 коп., інфляційні 627 601,53 грн., суму за користування грошима в у розмірі 229 138 грн. та моральну шкоду у розмірі 75 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що 04.08.2012 року, відповідач, ОСОБА_2, взяв в позивачки, ОСОБА_1 борг 90 000.00 (дев'яносто) тисяч доларів США, з умовою повернення при першій вимозі ОСОБА_1, про що власноручно написав письмову розписку. Проте відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань про повернення грошових коштів, усні прохання позивача та письмові звернення щодо повернення боргу проігнорував. В зв'язку з цим позивачка вимушена звернутись до суду на підставі ст. 16 ЦПК України для захисту своїх цивільних прав та інтересів.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

В судове засідання відповідач повторно не з'явився, повідомлений належним чином, подав до суду пояснення, якими визнає позовні вимоги частково в межах суми боргу за розпискою від 04.08.2012 року в сумі 78420,00 доларів США, посилаючись на те, що протягом 2012 -2013 років він частково повернув ОСОБА_1 кошти взяті в борг відповідно до розписки від 02.12.2012 року та 30.08.2013 року на загальну суму 44600,00 грн. та 6000,00 доларів США (а.с. 121-122).

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено, та випливає з матеріалів справи, що 04.08.2012 року між позивачем та відповідачем укладений договір позики в простій письмовій формі, що оформлено борговою розпискою на 90 000 доларів США. Згідно розписки, відповідач зобов'язався повернути борг про першій вимозі відповідача (а.с. 9).

17.10.2013 року, з метою досудового врегулювання спору, ОСОБА_1 направлено ОСОБА_2 вимога про повернення боргу (а.с.5), вказану досудову претензію відповідач отримав 18.10.2013 (а.с. 12), але дане прохання відповідачем проігноровано.

При цьому, факт існуючого боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 розмірі 90000,00 доларів США жодними доказами в розумінні положень ст. ст. 10,60 ЦПК України відповідачем не спростовано.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року, законним платіжним засобом,обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку із цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином, ураховуючи вищевказане, судом встановлено, що позовні вимоги позивача в частині повернення залишку суми боргу в розмірі 90000,00 доларів США підлягають задоволенню з урахування офіційного курсу гривні до долара США, встановленого станом на день винесення рішення суду, а тому суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 90000,00 доларів США, що еквівалентно 1962486,00 грн., із розрахунку офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на 01 вересня 2015 року в розмірі 21,80 грн. за 1 долар США.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець передає у власність другій стороні позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж саме суму грошових коштів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.

Виходячи з того, що відповідач ОСОБА_2 залишив без задоволення вимогу позивача від 17.10.2013 року щодо повернення суми боргу та у визначений у вимозі строк, а саме протягом 10 днів з дня отримання, так само й у передбачений ст. 1049 ЦК України строк, суму боргу не повернула, суд вважає, що на користь позивачки також підлягає стягненню сума 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

При цьому, три відсотки річних, що підлягають сплаті відповідачем на користь позивача нараховуються відповідно до ст. 625 ЦК України з наступного дня після терміну, до якого ОСОБА_2 повинен був виконати зобов'язання, а ураховуючи вимоги позивачки 3 % річних підлягають нарахуванню саме з 28 жовтня 2013 року і є відповідальністю за несвоєчасне повернення позики.

Таким чином, суд вважає також обґрунтованими й вимоги позивача про стягнення на її користь з ОСОБА_2 трьох процентів річних від 90000,00 доларів США, що становить 79521,01 грн. із розрахунку: 90000,00 доларів США, що еквівалентно 1962486,00 грн. / сума боргу/ х 3 % річних х 473 /дні прострочення/ : 365 : 100.

Ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Крім того, підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 інфляційних розмір яких становить 727300.02 грн., за період з 28.10.2013 року по 05.03.2015 року, із розрахунку 100,4 х 100,2 х 100,5 х 100,2 х 100,6 х 102,2 х 103,3 х 103,8 х101,0 х 100,4 х 100,8 х 102,0 х 102,4 х 101,9 х 103,0 х 103,1 х 105,3 = 1,370 ; 1962486,00 грн. х 1,37 = 2689786.02-1962486.00 =727300,00 грн.

Проте суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 розмір інфляційних в сумі 627601,53 грн. як зазначено в позові, оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог.

Щодо відшкодування моральної шкоди то позивачу слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

В свою чергу, завдання моральної шкоди позивачу, не підтверджується жодними належними та допустими доказами, а тому у стягненні моральної шкоди з відповідача, на користь позивача слід відмовити.

Крім того, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заявлених вимог в частині стягнення процентів за користування коштами ОСОБА_1 в сумі 229138,00 грн. оскільки позивачем не вірно розрахований період заборгованості.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача суму основного боргу в розмірі 90000,00 доларів США, що еквівалентно 1962486,00 грн., 3 % річних в розмірі 79521,01 грн. та інфляційні в розмірі 627601,53 грн.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

На підставі ст.ст. 530, 533,625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 146, 158, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) борг у сумі 90000,00 (дев'яносто тисяч) доларів США, в перерахунок по курсу іноземних валют НБУ станом на 01.09.2015 року (21,80 грн. за доллар) в розмірі 1962486 грн., за розпискою від 04.08.2012 року, розмір 3 % річних за розпискою від 04.08.2012 року в розмірі 79521,01 грн., інфляційні в розмірі 627601,53 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн., а всього 2673262 (два мільйони шістсот сімдесят три тисячи двісті шістдесят дві) грн. 54 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Святошинський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ В.В. Макаренко