Провадження № 2/522/6364/15
Справа № 522/9193/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 р. м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І,.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, та інше, стягнення судового збору,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, який згодом уточнив та до ОСОБА_2 і до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного 26.03.2015р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з підстав ст..203, ч.1 ст..215 ЦК України,, та про зобовязання реєстраційної служби ОМУЮ скасувати запис про право власності за ОСОБА_1, запису від 16.02.2015р. про припинення іпотеки, та про припинення обтяжень, і стягнення судових витрат.

Згодом позивач уточнив позовні вимоги 08.06.2015р. (а.с.37) та просив визнати недійсним договорі купівлі-продажу квартири від 26.03.2015р., скасувати рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_1, скасувати рішення державного реєстратора щодо реєстрації припинення іпотеки , а також щодо припинення обтяження, рішення суду направити на виконання реєстраційній службі ОМУЮ для виконання, визначити що рішення суду є підставою для поновлення запису про право власності на квартиру за ОСОБА_2, та стягнути з ОСОБА_1 судовий збір.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 27.06.2008р. між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №2382-н на строк до 27.06.2018р. в забезпечення даного кредитного договору з ОСОБА_2 27.06.2008р. було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотеку було передано нерухоме майно, а саме спірна квартира, та було накладено заборону на відчуження цієї квартири. У звязку з невиконання умов кредитного договору, рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 27.01.2014р. (справа №522/1894/14) звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та вистелено ОСОБА_2 з квартири . Однак під час проведення виконавчих дій позивачу стало відомо, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 08.04.2013р. (справа №1522/2799/13-ц) за позовом ОСОБА_2 до позивача було задоволено позов та визнано кредитний догові такий, що не укладався, визнаний недійсним договір іпотеки з моменту укладання, виключено з запису з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Під час перевірки правомірності такого рішення, зясувалось, що згідно відомостей електронного реєстру автоматизованої системи документообігу Приморського районного суду м.Одеси «Д-3» за такими обліково-статистичними номерами судом не зареєстровано жодної цивільної справи та не реєструвалась позовна заява ОСОБА_2 до Банку з зазначеними позовними вимогами, про що надана відповідна довідка судом.

В звязку з тим, ОСОБА_2 незаконно скористався підробленим рішенням суду від 08.04.2013р. та 16.02.2013р. державним реєс тратором ОМУЮ було припинено заборону відчуження, а також припинено іпотеку квартири, яка перебувала в іпотеці у Банку.

26.03.2015р. ОСОБА_2 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продав вказану квартиру ОСОБА_1

Згідно ухвали суд від 08.09.2105р. заяву представника відповідача реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 задоволено. Провадження у цивільній справі в частині позовних вимог : скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1, щодо скасування рішення про припинення іпотеки квартири, щодо скасування рішення припинення обтяження квартири- закрито.

Таким чином на розгулі у суду залишились позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення судових витрат.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених підстав та просив його задовольнити, пояснивши що з приводу підробленого рішення суду порушено кримінальне провадження та ведуться слідчі дії.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. В минулих судових засіданнях позов не визнав, та відмовився від будь-яких пояснень з приводу виникнення рішення суду від 08.04.2013р.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, підтримавши свої письмові пояснення від 09.06.2015р., та зазначив що на момент укладення договору сторонами було виконано всі умови згідно законодавства, та позивач не є стороною оспорюваного договору.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України (нині ПАТ) та ОСОБА_3 27.06.2008р. було укладено кредитний договір №2382-н у сумі 1155000 грн. під 19,5 процентів річних на строк 120 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 27.06.2018р.(а.с.4-10).

П.1.4.2. та 2.1. кредитного договору також передбачено в забезпечення його виконання укладання нотаріально посвідченого договору іпотеки нерухомого майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

П. 4.2.2. передбачено право Банка при виникненні простроченої заборгованості за кредитом та процентами, та в інших випадках, передбачених умовами договору, вимагати дострокового повернення кредиту та інше, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також 27.06.2008р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» (нині ПАТ) та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки (а.с.11-16), в забезпечення вищевказаного кредитного договору, предметом якого є квартира за адресою АДРЕСА_2, заг. пл.. 88,6 кв.м., житл. пл..73,7 кв.м. та складається з 3-х житлових кімнат.(п.1.2.).

Зазначений предмет іпотеки належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.04.1996р.

П.3.1.5. передбачено, що у випадку невиконанням іпотекодавцем забовязань за цим договором та або боржником за кредитним договором банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу, визначену п.3.1.4. пункту 3.1. цього договору.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.04.2015р.за №94216911, право власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 припинено в реєстрі іпотек на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2015р., та 16.02.2013р. іпотеку було припинено на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08.04.2013р. №1522/2799/13-ц; в реєстрі обтяжень мається інформація про винесення запису про обтяження :5224535 на підставі постанови про арешт майна боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження Другого Приморського ВДВС ОМУЮ та яке було також припинено 20.03.2015р. на підставі рішення суду від 24.02.2015р. (справа №522/623/14-ц) ; запис про обтяження :8745648 від 27.06.2008р. про іпотеку припинено 16.02.2015р. на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08.04.2013р. №1522/2799/13-ц; та запис про обтяження : 8904171, накладеного згідно постанови ВП №46354715 про арешт майна боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження виданий 16.02.2015р. Другим Приморським ВДВС ОМУЮ , яке було також припинено 20.03.2015р. на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 24.02.2015р. (справа №522/623/14-ц).

Згідно відповіді керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси від 24.04.2015р. (а.с.21) на запит представника позивача повідомлено, що перевіркою відомостей електронного реєстру автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» встановлено, що за обліково-статистичними номерами: справи №522/623/14-ц та №1522/2799/13-ц судом не зареєстровано жодної цивільної справи ; також не зареєстровано позовної заяви ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання кредитного договору таким що не укладався, договору іпотеки недійсним, вилучення з Запису реєстру заборон відчуження нерухомого майна та державного реєстру іпотек за період з 01.01.2010р. по день відповіді .

Таким чином на час посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу спірної квартири заборона на її відчуження та запис про обтяження про іпотеку були припені.

Рішення суду про визнання недійсними та скасування зазначених записів державних реєстраторів про припинення цих записів відсутнє.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Судом встановлено, що позивач не був стороною за даним договором купівлі-продажу та не був власником зазначеної квартири.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215 - 235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України).

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-95цс13).

Крім того Відновлення становища, яке існувало до порушення, як спосіб захисту цивільного права та інтересу не відновлює повністю суб'єктивне право, а цього можна досягти вчиненням інших, передбачених законом, заходів.

У разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру

Оскільки в силу іпотеки право іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна виникає не з моменту укладення ним договорів кредиту чи іпотеки, а у разі порушення боржником своїх зобов'язань, то з урахуванням норм ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), та права на звернення стягнення майна ,передбаченого договором іпотеки, позивачем обрано неправильний спосіб захисту прав.

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 10, 15, 57, 60, 61, 79,81, 88, ст.169, 209, 213-215,218, ЦПК України, ст.ст.10, 11, 15, 16, 23, п.1 ст.316, 321 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, та інше, стягнення судового збору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя Домусчі Л.В.

08.09.2015