Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Львівське комунальне підприємство «507», про приведення конструкції будинку до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно встановленого вікна з відновленням цегляної кладки,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 3 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, ЛКП «507», про приведення конструкції будинку до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно встановленого вікна з відновленням цегляної кладки.

Посилався на те, що позивач є власником металевого кіоску та цегляного кіоску по вул. Личаківській, 183/185 в м. Львові, які придбані ним за договором купівлі-продажу у 2012 році. Земельна ділянка, на якій розміщені кіоски, передана йому в оренду у 2013 році строком на 10 років. Біля кіосків розміщений будинок АДРЕСА_1. Відповідач, як власник квартири АДРЕСА_1, провів реконструкцію квартири, самовільно влаштував вікно у бічній несучій стіні будинку. Вікно встановлено без дозволу у капітальній стіні будинку у якій не можна робити жодні отвори, оскільки може впасти. Наявність вікна порушує його інтереси як власника суміжних будівель, тому просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 квітня

2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, ЛКП «507», про приведення конструкції будинку до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно встановленого вікна з відновленням цегляної кладки відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 3 лютого 2015 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, ЛКП «507», про приведення конструкції будинку до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно встановленого вікна з відновленням цегляної кладки задоволено. Зобовʼязано ОСОБА_4 за власні кошти вчинити дії щодо приведення конструкції будинку до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно встановленого вікна з відновленням цегляної кладки.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 3 лютого 2015 року та залишити в силі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 квітня

2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, виходив з того, що позивач довів наявність порушення права власності у зв'язку із самочинним облаштуванням вікна відповідача та обґрунтував необхідність усунення перешкод та приведення конструкції будинку до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно встановленого вікна з відновленням цегляної кладки. Крім того, суд апеляційної інстанції взяв до уваги позицію органу місцевого самоврядування, який вказує на самочинний характер облаштування відповідачем вікна та порушення прав та інтересів позивача.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно з витягом про державну реєстрацію прав ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 30 листопада 2012 року та 3 грудня 2012 року є власником кіоску літ. Б-2, пл. 25 кв. м, кіоску літ. Б-3, пл. 41,8 кв. м, що у АДРЕСА_2.

Земельну ділянку, на якій розміщені придбані кіоски, згідно з договором оренди землі від 27 листопада 2013 року передано у строкове платне користування для обслуговування будівлі ОСОБА_3, загальною площею 0,0210 га.

Відповідно до звіту про обстеження технічного стану вікна та проекту відповідності чинним нормам природного освітлення кухні квартири АДРЕСА_1 наявність вікна для природного освітлення приміщення кухні № 2-5 за доданим існуючим планом квартири АДРЕСА_1 відповідає чинним будівельним нормам і правилам. Це вікно, площа світлового прорізу якого загалом забезпечує нормативне освітлення приміщення кухні, за винятком незначного браку площі світлового прорізу. Технічний стан обстежуваного вікна добрий, і це вікно придатне до експлуатації.

З огляду на те що будинок АДРЕСА_1 та прилеглі до нього будівлі розташовані в межах червоних ліній майбутньої міської автомагістралі, де будь-яке нове будівництво на прилеглій до будинку земельній ділянці в цих межах недопустиме, а реконструкція квартири 2 до часу зносу дозволена розпорядженням Личаківської районної адміністрації від 29 серпня 2008 року, тому й влаштування обстежуваного вікна та питання про його експлуатацію необхідно розглядати з урахуванням цих дозволів.

Згідно з п.2 розпорядження Личаківської районної адміністрації від 12 лютого 2009 року про надання дозволу на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок горища, влаштуванням балкону і встановлення котла опалення дозволено власнику ОСОБА_4 здійснити реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок горища, влаштуванням балкону та встановленням двофункційного котла димохідного типу на площі кухні взамін газової колонки та опалювальних пічок згідно з поданою проектною документацією. Крім того, у п. 2 зазначено, що на день винесення розпорядження у кухні квартири № 2 вікно вже було.

У разі відсутності такого, згідно з технічними нормами, не було б надано дозволу на встановлення двофункційного котла в приміщенні без вікна.

З огляду на це Личаківська районна адміністрація своїм розпорядженням, надаючи дозвіл на реконструкцію та встановлення котла, визнала існування на час розпорядження вікна.

Судом встановлено, що у розпорядженні Личаківської районної адміністрації від 12 лютого 2009 року не вказано про можливість встановлення вікна на площі кухні, однак у п. 2 зазначено, що на день винесення розпорядження у кухні кв. 2 уже було вікно. В разі відсутності такого, згідно з технічними нормами, не було б дано дозвіл на встановлення двофункційного котла в приміщенні, яке не має вікна. З огляду на це Личаківська районна адміністрація своїм розпорядженням, даючи дозвіл на реконструкцію та встановлення котла, визнала існування на час винесення розпорядження вікна, яке вважала встановленим. З 2009 року жодних претензій до відповідача з цього приводу не висловлювала та не пред'являла жодних претензій в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки позивач в судовому засіданні не навів суду доказів, які б свідчили про порушення його прав з сторони відповідача наявністю вікна у його квартирі на площі кухні, суд приходить до висновку, що закладення цього вікна порушить права відповідача та розпорядження Личаківської районної адміністрації від 12 лютого 2009 року, яким у п. 2 дозволено встановити двофункційний котел димохідного типу на площі кухні. В разі закладення такого вінка слід виготовляти нову технічну документацію для проведення реконструкції квартири та встановлення приладів.

Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Апеляційний суд, в порушення вимог ст. 212-214, 315 ЦПК України, на вищезазначені норми закону уваги не звернув, невірно витлумачив закон, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, апеляційний суд, безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, припустився помилки у застосуванні матеріального та процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 3 лютого 2015 року скасувати, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 квітня

2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко