АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року позивачка звернулася із позовом, на обґрунтування якого зазначила, що 28 березня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № 700004761. У пункті 12 договору сторони домовились внести третейське застереження про те, що розгляд і вирішення спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання цього договору, відбуваються у постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" у відповідності до його Регламенту. Вказаний пункт договору обмежує її права споживача, порушує принцип рівності сторін за договором, не відповідає вимогам законодавства.

Крім того, позивачка зазначала, що пунктом 14 статті 6 Закону України "Про третейські суди" третейським судам заборонено розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Тому просила визнати недійсним пункт 12 (третейське застереження) кредитного договору № 700004761 від 28 березня 2008 року. (а.с.1-7)

Відповідач проти позову заперечував. (а.с.18-21)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору відмовлено. (а.с.71,73-77)

В апеляційній скарзі позивачка посилалася на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову та окрему ухвалу якою довести до відома органи прокуратури про ознаки кримінального правопорушення суддею районного суду. На обґрунтування скарги посилалася на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, зазначила, що рішення суду суперечить вимогам законодавства, які викладені на обґрунтування заявленого позову.(а.с.80-88)

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала скаргу і просила її задовольнити, представник ОСОБА_3 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

ОСОБА_1 до суду не прибула, була повідомлена шляхом вручення повістки її представнику ОСОБА_2 про що у справі є докази. (а.с.97-99)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 28 березня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № 700004761 за яким Банк мав надати позивачці споживчий кредит у розмірі 23802.38 доларів США грн. зі сплатою 14.5 % річних строком до 29 березня 2015 року. (а.с.8-9)

Пунктом 12 вищевказаного Договору передбачено, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони у зв'язку з цим Договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні Договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням Договору збитків та недійсність (неукладеність) Договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійнодіючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз". Підписанням даного Договору Сторони надають свою згоду на такий порядок визначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Договором. Сторони домовилися, що якщо одна із Сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд її спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих Сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику Сторін. (а.с.9)

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" від 11.05.2004 року № 1701-ІV передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

ЗазначенийЗакон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на час укладання кредитного договору (28 березня 2008 року) Закон України "Про третейські суди" не містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-50цс12, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України

Оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, з якими закон пов'язує недійсність оспорюваного позивачем положення кредитного договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав задоволення позову.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення і, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення, тому колегія суддів їх відхилила.

Підстав для постановлення окремої ухвали не встановлено.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.М.Ратнікова

Справа № 22-ц/796/12980/2015

Унікальний номер 761/35650/14-ц

Головуючий у першій інстанції - Сіромашенко Н.В.

Доповідач Левенець Б.Б.