Справа № 752/326/15-ц
Провадження № 2/752/2222/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 квітня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Конельській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором від 17.03.2008 року у розмірі 31 890 гривень 71 копійку та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що 17.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк виконав взяті на себе зобов'язання за договором належним чином. Відповідно до п. 6.5. Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.п. 6.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язання за договором, позичальник зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше, ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень та 5 % від суми позову. У зв'язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань станом на 17 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 31 890 гривень 71 копійка.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила застосувати строки позовної давності, зазначила про те, що строк дії кредитного договору закінчився ще у 2010 році, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом лише в січні 2015, тобто з пропуском строку позовної давності. До моменту звернення до суду з позовом, банк жодним чином не повідомляв про наявну заборгованість з 2010 року. Крім того, відсотки за користування кредитом відповідач повинна була сплачувати щомісячно, а тому строк позовної давності повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 17 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24 % на місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості та з кінцевим терміном повернення кредитних коштів відповідно до строку дії картки, що вбачається із заяви клієнта банку (а.с. 7).

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 17 березня 2008 року, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що станом на 17.12.2014 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 17.03.2008 року становить 31 890 гривень 71 копійка, з яких:

- заборгованість за кредитом становить 3 533 гривні 27 копійок;

- заборгованість по процентам за користування кредитом становить 15 942 гривні 64 копійки;

- заборгованість по комісії за користування кредитом становить 10 420 гривень;

- 500 гривень фіксованої частини штрафу;

- 1 494 гривні 80 копійок - процентова складова штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк (а.с. 12).

Із заяви клієнта (позичальника) вбачається, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (а.с. 7).

Відповідно до п. 3.1.1 Умов і правил надання банківських послуг строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

У постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій в результаті перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2013 року у справі про стягнення заборгованості, вказано, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

У судовому засіданні судом оглянуто оригінал кредитної картки ОСОБА_1 НОМЕР_1, та встановлено, що строк дії кредитної картки закінчився 31 березня 2010 року, востаннє ОСОБА_1 кошти на погашення кредитної заборгованості були внесені 24 червня 2008 року.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивачу про порушення відповідачем його права стало відомо з 01 квітня 2010 року (з наступного дня після закінчення строку дії кредитної картки), а тому трирічний строк для звернення до суду з даним позовом закінчився 01 квітня 2013 року. Проте, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості лише 06 січня 2015, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 266 ЦК України, ст.ст. 3,4,10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя