Справа № 4-с/489/11/15 р.
У Х В А Л А

28 травня 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі Ковальовій С.В.,

за участю представника боржника ОСОБА_1, представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на постанови державних виконавців Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на постанову державних виконавців Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

В обґрунтування скарги заявник вказував на те, що Ленінським районним судом м,Миколаєва було прийнято рішення про стягнення з нього на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 139386 грн. 93 коп. та 1513 грн. 86 коп. судового збору і витрат.

03.02.2015 року йому зателефонували з ПАТ КБ «ПриватБанк» та повідомили про надходження до установи банку постанови про арешт коштів боржника, винесеної 09.12.2014 року Ленінським відділом ДВС ММУЮ. 03 лютого 2015 року він звернувся до Ленінського відділу ДВС та дізнався про наявність у відділі відкритого виконавчого провадження №41373227 про стягнення з нього вказаного вище боргу. Крім того, під час проведення примусових виконавчих дій 09.12.2014 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт його коштів. Посилався на те, що постанову про відкриття виконавчого провадження він не отримував, у звязку з чим не зміг своєчасно скористатись правом на оскарження дій та/або бездіяльності державного виконавця, а також був позбавлений права на добровільне виконання рішення, без несення витрат виконавчого провадження. Вказував також на те, що постанову про арешт коштів боржника від 09.12.2014 року державний виконавець виніс, попередньо не пересвідчившись, чи отримав він - боржник постанову про відкриття виконавчого провадження та чи відмовляється він виконати її добровільно.

Посилаючись на те, що такі постанови державних виконавців є неправомірними, та обмежують його майнові права, заявник просив суд визнати неправомірними та скасувати: постанову державного виконавця Баштової Я.А. про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2013 року, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, постанову державного виконавця Сидорової Н.В. про арешт коштів боржника від 09.12.2014 року та поновити строк на їх оскарження, як такий, що пропущено з поважних причин.

Ухвалою суду від 28.05.2015 року провадження у справі в частині оскарження ОСОБА_4 постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій закрито.

В судовому засіданні представник боржника підтримав скаргу, просив про її задоволення.

Представник Ленінського відділу ДВС проти скарги заперечувала. Посилалася на те, що під час здійснення виконавчих дій державними виконавцями було дотримано усі вимоги чинного законодавства.

Дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступного.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 10 травня 2011 року змінено рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21 березня 2011 року за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто на користь ПАТ «Ерсте Банк» з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 19 квітня 2007 року в загальному розмірі 139386 грн. 93 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 111664 грн. 30 коп. та відсотків в сумі 27722 грн. 63 коп.

15.06.2011 року у справі було видано виконавчий лист, який вперше було предявлено стягувачем до виконання 22.06.2011 року.

Як слідує з досліджених в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження №.06.2011 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ вперше було відкрито виконавче провадження на підставі виданого судом виконавчого листа та до 03.07.2012 року виконавчий лист перебував на виконанні в даному відділі ДВС.

Постановою в.о. начальника управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області матеріали виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа було передано з Ленінського відділу ДВС ММУЮ до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області, яку було прийнято до виконання вказаним відділом 17.07.2012 року.

В ході примусового виконання вказаного виконавчого листа відділом примусового виконання рішень було проведено аукціон з реалізації арештованого майна ОСОБА_4, яке було виявлено Ленінським ВДВС при здійсненні виконавчого провадження.

29 серпня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївської області було складено відповідний акт про примусову реалізацію арештованого рухомого майна боржника ОСОБА_4 на аукціоні автомобіля за 50465 грн., з яких на користь стягувача було перераховано 37113 грн. 54 коп.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 28.05.2013 року виконавчий лист було повернуто стягувачу у звязку з відсутністю у боржника іншого майна, на яке можливо б було звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості.

Постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС ММУЮ ОСОБА_5 від 26.12.2013 року на підставі заяви стягувача від 26.12.2013 року було вдруге винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 15.06.2011 року з залишком боргу ОСОБА_4 перед ПАТ «Ерсте Банк» у сумі 103787 грн. 25 коп., а її копію, як слідує з наявного у справі супровідного листа, направлено боржнику рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням за адресою: м.Миколаїв, вул..1-а Лінія,1 кв.3, вказаною у виконавчому листі.

Постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС ММУЮ ОСОБА_6 від 09.12.2014 року накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_4, що містяться на рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», який було виявлено державним виконавцем в ході проведення виконавчих дій.

Копію цією постанови державного виконавця, згідно наявної у справі копії супровідного листа, ОСОБА_4 було направлено 09.12.2014 року за тією ж адресою.

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження, пояснень представника боржника та державного виконавця в судовому засіданні при розгляді скарги, до теперішнього часу рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21 березня 2011 року, яке було змінене рішенням апеляційного сулу Миколаївської області, та набрало законної сили 10 травня 2011 року боржником не виконане.

Відповідно до ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для виконання рішень.

За правилами ст.ст.1,5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (з наступними змінами та доповненнями) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав ПАТ "Ерсте Банк", а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно із ч.2 ст.2 Закону України примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Державний виконавець, відповідно до вимог ч.1. ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.11 цього Закону).

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання

рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 3 ст. 11 цього Закону державному виконавцеві надане широке коло прав для здійснення примусового виконання судових рішень.

Державний виконавець, згідно зі ст.ст. 7, 25 цього Закону зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб, а також строків здійснення виконавчого провадження.

За положеннями ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

За приписами ст.25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За положеннями ст. 31 Закону постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2013 року, державним виконавцем Ленінського відділу ДВС було винесено у відповідності до вимог вказаного вище Закону, а її копію направлено боржнику рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням на адресу, зазначену у виконавчому документі, яка, як слідує з наявних в матеріалах справи заяв самого боржника, є місцем його реєстрації і на теперішній час.

Крім того, як зазначає сам боржник в своїй скарзі, з 2012 року він фактично проживає за іншою адресою та в іншому районі м.Миколаєва.

Таким чином, суд вважає, що відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 15.06.2011 року права ОСОБА_4 як боржника порушено не було.

Так, відповідно до вимог ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Нормою ч. 2 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право державного виконавця на винесення постанов про арешт коштів та інших цінностей боржника, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч. 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" вказаними вище постановами, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Із змісту даної норми вбачається, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Отже, накладення державним виконавцем Ленінського відділу ДВС арешту на кошти ОСОБА_4, що містяться на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк» по виконавчому провадженню про стягнення з нього грошових коштів, не може вважатись порушенням його права в розумінні вказаного вище Закону, оскільки рішення суду ним не виконано.

Крім того, обґрунтовуючи вимоги скарги, боржник посилається на те, що державний виконавець, розпочавши примусове виконання рішення, фактично позбавив його можливості добровільно виконати рішення суду.

Згідно положень ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право сам запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення.

В той же час, вказуючи на порушення державним виконавцем в цій частині його прав як сторони виконавчого провадження, а також, оскаржуючи арешт грошових коштів, які містяться на банківських рахунках, сам боржник жодних дій, які б свідчили про його намір добровільно виконати рішення суду, в тому числі, і з моменту ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, не вчинив, та до теперішнього часу не запропонував державному виконавцю майно чи предмети, на які він бажає першочергового звернення стягнення в рахунок виконання рішення щодо стягнення коштів.

Крім того, виконавчий лист щодо примусового стягнення з заявника заборгованості на користь банку вже перебувало на виконанні. Виконавчий лист було повернуто стягувачу у звязку з відсутністю майна у боржника. Заявник достеменно знав про те, що рішення суду ним виконано лише частково, а тому залишилася заборгованість перед банком, що дає останньому право на повторне предявлення виконавчого листа до виконання.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_4 з зазначених в ній підстав є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи з матеріалами виконавчого провадження, в якому містяться оскаржувані постанови, заявник ознайомився 05.02.2015 року.

За такого, відповідно до положень ст.73 ЦПК України, суд вважає за можливе поновити заявнику строк на оскарження ним постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно, оскільки приходить до висновку, що його було пропущено заявником з поважних причин.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215, 386, 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанови державних виконавців Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти з дня проголошення ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Н.А. Спінчевська