Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/45/15 Головуючий у 1 інстанції: Калюжна В.В.
Єдиний унікальний № 335/4970/13 Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Бондаря М. С.,

при секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чепкова Олена Володимирівна про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

У позові зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько ОСОБА_7 Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивач дізнався, що за життя 21.11.2012 року його батько склав заповіт на користь відповідача. Позивач вважає, що заповіт складений з порушенням законодавства та має бути визнаний недійсним, оскільки останні роки життя заповідач хворів, з 2010 року самостійно не пересувався і останні дні нікого не впізнавав. Позивач вважає, що його батько не був здатен адекватно сприймати події, його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, посвідчений 21.11.2012 року, недійсним.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Сторони та їх представники належним чином та в передбачений строк повідомлені про час і місце судового засідання, що підтверджується підписами на судових повістках про виклик (Т. 3, а.с.197 - 201).

В засідання апеляційного суду 10.09.2015р. не з'явився представник відповідача ОСОБА_8, поважних причин неявки не повідомив.

Відповідачем ОСОБА_4 заявлено клопотання про відкладення слухання справи у зв'язку із тим, що його представник знаходиться за межами міста.

Судова колегія відхилила клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. При цьому апеляційний суд виходив з того, що за клопотанням відповідача слухання по справі неодноразово відкладалося. Так, після отримання висновків судової психіатричної експертизи №237 від 06.05.2015 року розгляд справи було призначено на 12.08.2015 року на 10 год. 20 хв. Проте, за клопотанням відповідача ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи у зв'язку з його хворобою та клопотаннями про виклик в судове засідання експерта, розгляд справи було відкладено на 26.08.2015 року на 16 год.20 хв. 26.08.2015 року представник відповідача ОСОБА_8 заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що він не ознайомлений з матеріалами справи, оскільки тільки 25.08.2015 року ОСОБА_4 надав йому довіреність на право представляти його інтереси. Розгляд справи було відкладено на 10.09.2015 року на 14 год.

Враховуючи викладене, суд не вбачив підстав для відкладення розгляду справи в порядку ч. 1 ст. 305 ЦПК України, оскільки згідно даної норми процесуального права судове засідання відкладається в разі неявки в судове засідання за клопотанням особи, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Проте, суд вважає, що відсутні поважні причини неявки представника відповідача. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Проте, відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_8, який приймав участь у цій справі в суді першої інстанції, зловживають наданими процесуальними правами з метою затягування розгляду справи.

Вказане дає підстави для висновку про відсутність передбачених ч. 1 ст. 305 ЦПК України обставин для відкладення розгляду справи.

При розгляді даного клопотання було враховано, що передбачений ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України двохмісячний строк розгляду апеляційної скарги вичерпано. Відкласти розгляд справи в межах встановленого ЦПК України строку розгляду справи апеляційний суд змоги не має у зв'язку із спливом вказаного строку.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представників позивача, заперечення відповідача, пояснення експерта ОСОБА_9, спеціаліста ОСОБА_10, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1, виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 26.11.2012 року (т.1, а.с. 50). Померлий ОСОБА_7 є батьком позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4.

За життя, 21.11.2012 року ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений Чепковою О.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1677. Відповідно до вказаного заповіту всі права та обов'язки та все своє майно, де б воно не перебувало та з чого б воно не складалось, а також все те, що буде йому належати та на що він матиме право на день смерті ОСОБА_7 заповів ОСОБА_4 (т.1., а.с.74).

Із копії спадкової справи (т.1, а.с. 49-68) вбачається, що 27.11. 2012 року ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

28.11.2012 року ОСОБА_5, дружина ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, звернулася до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття належної їй спадщини. Проте, 20.05.2013 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про відкликання вищезазначеної заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_7 та повідомила, що приймає спадщину за законом.

Також, 04.04.2013 року ОСОБА_3, у встановлений законом 6-місячний термін, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4. 22.05.2013 року ОСОБА_3 доповнив цю заяву, повідомивши, що він приймає спадщину після смерті батька також за заповітом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини.

Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз'яснено, що суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК України).

Відповідно до висновків акту № 134 посмертної судово-психіатричної експертизи від 17.03.2014 року КУ "Обласна клінічна психіатрична лікарня", ОСОБА_7, 1936 року народження, в момент складання заповіту 21.11.2012 року виявляв ознаки психічного розладу у вигляді помірно виявлених розладів особистості внаслідок органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія, артеріальна гіпертензія, синдром Паркінсонізма). В силу чого, в момент складення заповіту, 21.11.2012 року, він обмежено міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Згідно із роз'ясненнями, що містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах", повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

При розгляді справи в апеляційному суді за клопотанням позивача ОСОБА_3 була призначена повторна посмертна судово - психіатрична експертиза, оскільки у нього виникли сумніви у правильності висновку попередньої експертизи, так як згідно з висновком спеціаліста від 24.09.2014 року акт судово-психіатричної експертизи від 17.03.2014 року №134 відносно психічного стану ОСОБА_7 на день складення заповіту, складений з істотними порушеннями нормативних та методичних вимог.

Згідно з висновком повторної судово-психіатричної експертизи №237 від 06.05.2015 року КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» ОСОБА_7 на момент посвідчення заповіту 21.11.2012 року страждав хронічним стійким психічним розладом у вигляді судинної ( атеросклеротичної) деменції середнього ступеня вираженості на межі з тяжкою. По своєму психічному стану ОСОБА_7 на момент посвідчення заповіту 21.11.2012 року абсолютно не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) не міг керувати ними (т.3, а.с. 153 -161).

Про це свідчать обставини, встановлені експертною комісією шляхом судово-експертної ідентифікації об'єктів, представлених на експертизу, судово-експертної діагностики нозологічних форм за даними медичної документації. Так, ОСОБА_7 посвідчив заповіт в старечому віці - 76 років, у зв'язку з хворобою заповідача, він складений і посвідчений вдома, за два дні до смерті, У зв'язку з тяжким соматичним станом підекспертний не зміг самостійно підписати та прочитати заповіт.

Також, експерти дійшли висновку про те, що описання психічних функцій під експертного по даним огляду психіатра від 06.06.2012 року з врахуванням відомостей, отриманих при вивчені документації із МСЕК ( раніше лікарями поліклініки, які не являлися спеціалістами в області клінічної психіатрії, було відмічено виражене зниження інтелектуально - мнестичних функцій підекспертного, зниження пам'яті на поточні події, не здібність розуміти і виконувати запропоновані інструкції, що зазначалося в записах лікарів) укладаються в клінічну картину деменції середнього ступеня вираженості на межі з тяжкою. Так, лікарями описані розлади, які характерні для деменції: стійкі порушення пам'яті - знижена пам'ять на точні дати і події, плутає вік синій, дати їх народження, путає хронологічну послідовність; виснаження уваги, різке зниження його здібності до концентрації - відповіді зі зволіканням, сповільненням - «работал на авто…», мовні порушення - слова недоказує, мова тиха ( що також свідчить про наявність астенічного фону); емоційні розлади - емоції нестійкі, роздратований.

В експертизі зазначено, що при судинній (в першу чергу атеросклеротичній) психічній патології, зовнішні признаки захворювання можуть оцінюватися особами неоднозначно: одними - як особливості характеру, поведінки, вчинків, іншими - як виникнення психічного захворювання, чи особливості пов'язані з віком. Тому комісією пояснення свідків, допитаних у суді першої інстанції, приймаються в тій частині, яка не суперечить даним по меддокументації. Свідками, які особисто спостерігали ОСОБА_7 останні місяці життя являються ОСОБА_5 та внук ОСОБА_11 Дружина не була допитана в суді першої інстанції, але є її заява про те, що рішення ОСОБА_7 було прийнято добровільно. При цьому відсутнє описання його психосоматичного стану, відмічено лише про труднощі із зором та тремор рук. Свідок ОСОБА_11 дав детальні пояснення, щодо стану його діда, що він переїхав до нього проживати, оскільки потрібна була допомога по догляду, необхідно було його піднімати, садити на стілець, з осені 2012 року «лежав на одному боці, почалися пролежні, перестав упізнавати його і бабцю, вважав, що перев'язки йому роблять лікарі, за місяць до смерті перестав розмовляти, не міг нічого сказати… за 2 тижні до смерті перестав їсти, пити і розмовляти.

Свідок ОСОБА_12, яка була присутня при посвідченні заповіту, зазначила, що підекспортний відповідав на питання « було видно, що він не дуже добре себе почуває, заповіт не підписував, у нього тремтіли руки».

Свідок ОСОБА_13 - сімейний лікар, пояснив, що спостерігав підекспертного протягом останнього року - півтора його життя, зазначив, що спочатку він був «адекватний», проте ближче до смерті його стан погіршився « був тяжким, пролежні, частково реагував на звернену мову, частково був орієнтований в просторі».

В судовому засіданні апеляційного суду експерт КУ "Обласна клінічна психіатрична лікарня" ОСОБА_9 підтвердила висновки первісної експертизи, пояснила, що були досліджені всі медичні документи, які долучені до матеріалів справи в повному обсязі. Вважає, що ступінь наявних порушень була такою, що ОСОБА_7 в момент складання заповіту 21.11.2012 року обмежено міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду в якості спеціаліста лікар - судово-психіатричний експерт вищої категорії, кандидат медичних наук ОСОБА_10 пояснив, що його спеціалізація судова психіатрія, він неодноразово проводив посмертні судово-психіатричні експертизи. Вважає, що висновок судово-психіатричної експертизи повинен бути конкретним, тобто, здатна особа усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними чи не здатна особа усвідомлювати значення своїх дій та не здатна керувати ними. Прояви хвороби у померлого ОСОБА_7, які були описані лікарями відтворюють картину деменції. При цьому говорити про регрес, покращення стану хворого не можна, оскільки прояви не можуть зникнути, вони прогресують та поглиблюють психічний розлад особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу, яка передбачає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, оскільки в основу судового рішення покладений зазначений вище висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №№ 134 від 17.03.2014 року КУ "Обласна клінічна психіатрична лікарня", який не є конкретним та визначеним і не містить чітких й однозначних висновків щодо психічного стану заповідача.

Отже, колегія суддів надає перевагу висновку повторної судово-психіатричної експертизи №237 від 06.05.2015 року КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я», оскільки він є більш мотивованим з врахуванням загальних відомих науці тенденцій і принципів існування і перебігу певних явищ і процесів, в даному випадку - психічної діяльності та психопатологічних розладів. Висновок про психічну патологію може бути тільки індивідуальним, оскільки повинні враховуватися особливості конкретної ситуації та конкретної особи. У цьому висновку, який судова колегія вважає переконливим, докладно зазначено, що розвиток психіатричної симптоматики багатоваріантний і значення загальних закономірностей для індивідуального прогнозу обмежено, дане хронічне стійке психічне захворювання має прямий причинний зв'язок з судинною патологією, якою страждав померлий ОСОБА_7

Ці висновки узгоджуються з фактичними обставинами справи і медичними документами, які були детально та глибоко вивчені та проаналізовані експертами в сукупності з врахуванням індивідуальних особливостей розладу психічного стану ОСОБА_7, який істотно впливав на здатність усвідомлювати ним значення своїх дій та керувати ними, та з іншими доказами по справі.

Таким чином, колегія суддів, дійшла висновку про те, що вчинений померлим ОСОБА_7 правочин - заповіт є таким, що підлягає визнанню недійсним з підстав передбачених положеннями ст. 225 ЦК України.

Тому, рішення суду на підставі п.3, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2014 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чепкова Олена Володимирівна про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою Оленою Володимирівною 21 листопада 2012 року, реєстр № 1677.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 114, 71 грн., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн., в загальній сумі 236,51 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: