АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №668/4996/15-ц Головуючий в І інстанції: Рябцева М.С.
Провадження №22ц/791/1880/15 Доповідач: Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 22 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
При секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні на ухвалу Суворовського районного суду м.Херсона від 02 червня 2015 року в справі за поданням Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції в м.Херсоні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні (далі ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні) звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України посилаючись на те, що ОСОБА_5, як боржник у виконавчому провадженні, має намір без виконання свого зобовязання перед стягувачами виїхати за межі України.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 02 червня 2015 року у задоволенні подання ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України відмовлено.

В апеляційній скарзі ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні, посилаючись на незаконність даної ухвали та вважаючи її такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою подання задовольнити.

Письмових заперечень на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні не надано жодних і достатніх доказів того, що боржник має намір залишити територію України з метою ухилення від виконання боргових зобов'язань та не надано беззаперечних доказів, що ставлять під загрозу питання примусового виконання судового рішення та потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду і вважає його таким, що відповідає вимогам ЦПК України та нормам матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні перебуває зведене виконавче провадження (а.с.4) з примусового виконання: виконавчого листа №2120/14474/12 від 29.08.2013 року виданого Суворовським районним судом м.Херсона про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 авансу в сумі 159860 грн (а.с.26,30), виконавчого листа №2120/14474/12 від 26.02.2014 року, виданого Суворовським районним судом м.Херсона, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 суми судового збору у розмірі 1598,60 грн (а.с.31,33), виконавчого листа 668/10226/12 від 23.01.2013 року виданого Суворовським районним судом м.Херсона, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 боргу в сумі 1025000 грн (а.с.36,39), виконавчого листа 2-505/11 від 17.02.2011 року виданого Суворовським районним судом м.Херсона, про стягнення солідарно з ОСОБА_8, приватного підприємця ОСОБА_5 на користь ТОВ «МКП Альянс» боргу в сумі 14667 грн (а.с.45), виконавчого листа 2-505/11 від 26.01.2011 року виданого Суворовським районним судом м.Херсона, про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_9 на користь ПАТ «ОСОБА_10 Аваль», в особі Херсонської обласної дирекції заборгованості за кредитним договором боргу в сумі 72 721,11 грн (а.с.50), виконавчого листа №2120/10226/12 від 25.10.2012 року, виданого Суворовським районним судом м.Херсона, про стягнення з ОСОБА_5 на користь на користь держави суми судового збору у розмірі 3219 грн (а.с.54).

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Із матеріалів справи вбачається, що державний виконавець ВДВС звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що проведені заходи із боржником не дають позитивного результату щодо виконання рішення суду, як у добровільному так і в примусовому порядку, боржником не вчинено жодних дій щодо виконання зобовязань, покладених на нього рішеннями суду.

Проте матеріали справи не містять достовірних відомостей, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_5 ухиляється від виконання своїх зобовязань за рішеннями суду. В поданні не вказано також яким чином обмеження боржника у праві виїзду за кордон може забезпечити виконання рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні наявності підстав для обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних доказах, і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку,що ухвала суду відповідає вимогам цивільного процесуального закону і підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні відхилити.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Херсона від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: