Справа № 308/3817/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Боднар О.В., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року за позовом Дочірнього підприємства "житлового комплексу №2" ПрАТ "Житлово-побутове підприємство" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по житлово-комунальним послугах, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ДП "ЖК №2" ПрАТ "Житлово-побутове підприємство" звернулось в суд із вищенаведеним позовом, який просило задовольнити в зв'язку з тим, що відповідач відмовляється погасити добровільно в цілому виниклу заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року, задоволено позовні вимоги.

Проте, ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу на дане рішення суду в якій просить таке змінити, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, апелянт ОСОБА_1, підтримала, доводи апеляційної скарги з тих підстав, що позивач надає неякісні послуги і по завищеним тарифам, а тому вважає рішення суду необґрунтованим.

Представник позивача Пилипець В.В. заперечив, вимоги скарги, оскільки такі суперечать вимогам чинного законодавства стосовно надання послуг.

Протягом судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що згідно договору найму жилого приміщення за № 86 від 12.11.2008 року ОСОБА_1 зобов'язалась сплачувати плату за надані комунальні послуги. Але, станом на 01.02.2014 року заборгованість становить 23870,44 гривень, які добровільно не погашає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не досліджено доказів на підтвердження оплати житлово-комунальних послуг. У підтвердження позовних вимог, ДП "ЖК №2" ПрАТ "Житлово-побутове підприємство" не надало доказів по розрахунку боргу, а ні розрахунку витрат.

Проте такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні мотиви.

На виконання вимог ч. 1 ст. 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Така ж норма міститься і в п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", яка передбачає, що споживач послуг зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

З метою тимчасового проживання в гуртожитку АДРЕСА_1 між ДП "ЖК №2" ПрАТ "Житлово-побутове підприємство" і ОСОБА_1 укладено 12.11.2008 року Договір за № 86 найму жилого приміщення (надалі - Договір), яким є кімната під № 303.

У силу норм ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На час апеляційного розгляду Договір найму жилого приміщення є чинним і судом не визнаний, недійсним.

Сторонами в п. 1.5. Договору домовлено, що оплата за користування житлом та комунально-побутовими послугами по утриманню житла, встановлюється ДП "ЖК №2" ПрАТ "Житлово-побутове підприємство" у відповідності до діючих розцінок, тарифів та кошторису витрат, а.с. 7. Місячна сума плати за Договором на час його укладення складає 219,55 гривень. А п. 1.7. Договору передбачено, що борг ОСОБА_1 за проживання в гуртожитку на момент укладення Договору складає 16875,21 гривень.

Та 12.11.2008 року між ДП "ЖК №2" ПрАТ "Житлово-побутове підприємство" і ОСОБА_1 укладено Угоду про погашення боргу (надалі - Угода).

У п. 1.1. Угоди сторони зазначили, що ОСОБА_1 визнає, і підтверджує свій борг на користь ДП "ЖК №2" ПрАТ "Житлово-побутове підприємство" на день укладення цієї Угоди в сумі 16875,21 гривень. Та пункти 1.2., 1.3. Угоди передбачають, що на погашення боргу ОСОБА_1 сплачує ДП "ЖК №2" ПрАТ "Житлово-побутове підприємство" щомісячну грошову суму в розмірі 468,76 гривень на протязі 36 місяців із дня укладення цієї Угоди. А суму 5400 гривень, ОСОБА_1 зобов'язалась сплатити до 01.01.2009 року, а.с. 6.

Згідно абзацу 9 пункту 18 Примірного положення про гуртожитки (затвердженого Постановою РМ Української РСР від 03.06.1986 р. № 208) - громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов'язані: своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення.

Громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду, абзац 2 пункту 38 цього Примірного положення.

Як убачається з Розрахунку нарахувань та сплати платежів за проживання в гуртожитку ОСОБА_1 станом на 01 лютого 2014 року за період із листопада місяця 2008 року по 31.01.2014 року, заборгованість ОСОБА_1 складає 23870,44 гривень, а.с. 9-11. У даному розрахунку зазначено також і ті часткові платежі у відповідні місяці, але такі є недостатніми у зв'язку із чим, і виникла така заборгованість.

Виходячи із цього, твердження апелянтки, що ДП "ЖК №2" ПрАТ "Житлово-побутове підприємство" не надало доказів по розрахунку боргу не знайшло свого підтвердження. Інших доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 сплатила, а ДП "ЖК №2" ПрАТ "Житлово-побутове підприємство" не зарахувало в погашення виниклої заборгованості певних сум, суду не надано.

Стосовно розрахунку витрат за надані житлово-комунальні послуги, то такі як зазначено в п. 1.5. Договору встановлено ДП "ЖК №2" ПрАТ "Житлово-побутове підприємство" у відповідно до діючих розцінок, тарифів та кошторисних витрат. У свою чергу, ОСОБА_1 не оспорювала суму 219,55 гривень, яка є місячною оплатою за користування житлом та комунально-побутовими послугами. За таких обставин, суд позбавлений можливості піддавати сумніву погоджену сторонами, суму щомісячних платежів за житлово-комунальні послуги, якими користується ОСОБА_1, та від яких не відмовилась.

А виходячи із загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Та згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Коли, договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зазначених вимог Договору ОСОБА_1, повністю не виконала, а тому, ДП "ЖК №2" ПрАТ "Житлово-побутове підприємство" має право вимагати від неї виконання її обов'язку в частині утвореної заборгованості.

Встановивши обґрунтованість позовних вимог, суд першої інстанції підставно задоволив позовні вимоги.

Позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : _________________

_________________