АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/334/15 Доповідач - Гурзель І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Шевчук Г. М., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - передставників апелянта ОСОБА_1, ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод , вселення та відшкодування моральної шкоди -,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод , вселення та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 січня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою за АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановлено стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243,60 грн

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

У судовому засіданні представники апелянта ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали , зіславши на доводи, викладені в ній.

Позивач ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнав і пояснив, що судом було повно і об'єктивно встановлені обставини справи і ухвалено законне і обґрунтоване рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає .

У відповідності до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовільняючи позов , суд першої інстанції виходив з того ,що сторони є співвласниками квартири за АДРЕСА_1, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло, яке видане Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації від 08.12.1992 року та довідкою БТІ від 08.07.2014 року. Вказана обставина сторонами неоспорюється.

Також, відповідно до довідки ДП «Авторитет Плюс2 за 3 1-450 від 14 липня 2014 року зазначається, що у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Слід зазначити, що даний факт, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які стверджують, що ОСОБА_4 не надав доступу ОСОБА_3 до спірної квартири у червні-липні 2014 року.

Як вбачається з посвідчення про відрядження виданого ТОВ "СЕ Борднетце Україна" ОСОБА_3 У період з о1 червня 2014 року по 17 червня 2014 року перебував у відрядженні у Словацькій Республіці. А тому судом першої інстанції вірно встановлено порушення права позивача на користування власним жилим приміщенням що чиниться відповідачем.

Колегія вважає, що з таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає встановленим обставинам і вимогам закону.

В силу вимог ст. 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд ( ст.317,ч.1; 319,ч.1 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

Виходячи із установлених судом обставин і наведених вимог закону, суд правильно дійшов до висновку про те, що позивач як співвласник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд , зокрема проживати в квартирі та вселитися у ній.

Суд обґрунтовано вважає , що діями ОСОБА_4 порушено права позивача як співвласника житла та застосовано такі способи захисту його права власності як усунення перешкод у користуванні квартирою за АДРЕСА_1 та вселення ОСОБА_3 у цю квартиру.

Колегія не приймає до уваги доводи апелянта про те, що позивач має на праві приватної власності інше житло, не проживає та не сплачує комунальних послуг так як вони не мають правового значення для вирішення спору.

Місце знаходження та місце проживання власника не впливають на зміст права власності, а тому власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Доводи апеляційної скарги що до стягнення з позивача витрат за комунальні послуги до розгляду непідлягають, оскільки такі позовні вимоги в суді першої інстанції нерозглядались .

Доводи апелянтів про вчинення позивачем у них крадіжок , належними та допустимими доказами, якими є обвинувальний вирок суду- недоведені. Посилання апелянтів на встановлення ОСОБА_3 пристроїв для слідкування за ними, порушення правил співжиття що унеможливлює їх спільне проживання також недоведені. Так ОСОБА_3 пояснив що відеопристрій він встановив в дитячій кімнаті для дитини що б дивитись за нею, а скандали з ним вчиняють відповідачі.

Також, слід зазначити, що відповідно до ст 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України - власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання , проживання членів сім'ї , інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Виходячи з наведеного, судова колегія прийшла до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307,ч.1,п.1; 308; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суду апеляційної інстанції,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з того дня може бути оскаржене протягом двадцяти днів в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.В. Гурзель