Справа № 212/6345/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 вересня 2015 року м. Кривого Рогу

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Дехта Р.В., при секретарі Гавриленко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Євраз суха балка» про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

04 серпня 2015 року позивач, ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позов, про стягнення моральної шкоди, в звязку з втратою працездатності. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що позивач працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 11 років у відповідача.

У січні 2015 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 103 промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання:

1. Радикулопатія попереково-крижова, білатеральна з вираженими статико-

динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді

деформуючого остеоартрозу, в поєднанні з періартрозом, колінних суглобів (ПФ 2 ст.).

2. Вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок помірного ступеня з периферичним ангіодистонічним синдромом у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС 2ступеня), деформуючого остеоартрозу, в поєднанні з періартрозом, ліктьових суглобів (ПФ 2ст).

Професійне захворювання було встановлене на підставі даних індивідуальної СГХ умов праці від 20.03.2014 р. № Ф-2/2-11-3/1704 виданою Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу де вказано, що позивач працював в умовах впливу підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії, виробничого шуму, важкості праці. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування. Роботи виконувались в умовах підземного несприятливого мікроклімату шахти.

Позивач, представник позивача у судове засіданні не зявилися, представник позивача своєю заявою запросив суд розглядати за його відсутністю.

Представник відповідача ПАТ «Євраз суха балка» у судове засіданні не зявився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів у відповідності з вимогами ч.1 ст. 224 ЦПК України та постановляє заочне рішення, сторони по справі не заперечували проти винесення заочного розгляду справи.

Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач Тагіров О.Ш. дійсно перебував у трудових відносинах з відповідачем. Згідно наданої трудової книжки вбачається, що він працював на підприємстві відповідача понад 10 років (з 04.02.2003 р. по 01.07.2014 р.) в тому числі в підземних умовах.

За виявленими професійними захворюваннями у позивача складено акт розслідування від 10 березня 2015 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Відповідно до акту позивач виконував роботи в умовах шахти імені Фрунзе підземним машиністом бурової установки, здійснював виконання робіт по приведенню місця в безпечний стан, бурінню глибоких свердловин, доставку інструментів та механізмів до місця проведення робіт вручну за допомогою пристроїв. В підземних умовах шахти на завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризуються фізичним перенавантаженням. Згідно медичного висновку лікарсько експертної комісії Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 20.01.2015 року №103 підставою для встановлення професійного характеру захворювання, також прослужив профмаршрут, шахта імені Фрунзе ВАТ «Суха Балка».

Згідно довідки МСЕК від 23 квітня 2015 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, ОСОБА_1 з 06 квітня 2015 року встановлено 40% втрати професійної працездатності.

Довідка до акту огляду медико - соціально експертною комісією від 11 червня 2015 року, підтверджує, що встановлено ОСОБА_1 ІІ групу інвалідності.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємствах відповідачів позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, йому протипоказана важка праця, несприятливого мікроклімату. Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресують, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання.

При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач потребує забезпечення лікарськими засобами .Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 20000 гривень 00 копійок що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Суд відхиляє заперечення представника відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що потреба у лікуванні не відноситься до категорії моральних страждань, що підлягають компенсації не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Публічного акціонерного товариства «Євраз суха балка» про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Євраз суха балка», на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 20000 (Двадцять) тисяч гривень 00 копійок в рахунок відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Євраз суха балка», на користь Держави судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Судове рішення прийнято та проголошено без присутності сторін по справі.

Суддя: Р. В. Дехта