АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

15 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

при секретарі: Богацькій М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», в інтересах якого діє Савченко Тетяна Леонідівна,

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року

у справі за заявою ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 30 березня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 30.03.2015 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 30.03.2015 року по справі № 315/15.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ПАТ «Універсал Банк» через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що суд дійшов помилкового висновку, що в даному випадку виник спір про захист прав споживачів, оскільки, як вбачається зі змісту позовної заяви, за захистом свого пава звертався банк, а відповідач жодних вимог про захист його права, як споживача не зазначав.

Просив ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2

В судовому засіданні представник ПАТ «Універсал Банк» - Савченко Т.Л. підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04.01.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 054-2008-003 відповідно до умов якого, остання отримала від банку кредит в сумі 101940 швейцарських франків.

14.06.2012 між сторонами укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 054-2008-003.

У п. 8.1 Додаткової угоди б/н до Кредитного договору № 054-2008-003 від 04.01.2008 зазначено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

ОСОБА_2 свої обов'язки за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, а тому ПАТ «Універсал Банк» звернулось до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банківз позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в судовому порядку.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.03.2015 року позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено.

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 30.03.2015 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Задовольняючи вказану заяву суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, що виникли між сторонами підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з чим справа не підвідомча третейському суду.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, в ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких рішення третейського суду може скасовано, а саме:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди.

Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди.

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» № 1701-І від 11 травня 2004 року із змінами (далі - Закон) встановлено підвідомчість справ третейським судам, зокрема згідно підпункту 14 пункту 1 - третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Пленум Верховного Суду України у п.п.1, 6 постанови від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснив, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам ст. 137 ЦПК України щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з вiдповiдними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Отже, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст. 4-15 Закону України «Про захист прав споживачів».

З огляду на наведене, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, урегульованих спеціальним Законом «Про захист прав споживачів», вправі споживач.

Банк, як кредитодавець, безспірно є учасником правовідносин з позичальником за договором надання споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Частиною 1 статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Даний позов не може вважатися спором щодо захисту прав споживачів, оскільки підставами позову є невиконання боржником умов кредитного договору, тобто договірних зобов'язань, які регулюються нормами цивільного законодавства України та на які не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів» ПАТ «Універсал Банк» не є споживачем, до суду звертався з позовом про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання боржником умов договору, а не за захистом прав споживача, а тому правовідносини у спорі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту регулюються цивільним законодавством про зобов'язальне право та, зокрема, про договірні (кредитні) зобов'язання.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з роз'ясненнями, викладеними в п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про не підвідомчість справи третейському суду.

Оскільки, суд першої інстанції вище вказаного не врахував, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи апелянта є обґрунтованими, ухвалу суду постановлено з порушенням норм процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову в задоволені заяви ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 30.03.2015 року.

В порядку ст. 307 ч. 2 п. 2 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», в інтересах якого діє Савченко Тетяна Леонідівна, - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу якою в задоволені заяви ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 30.03.2015 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/12279/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12607/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.