Провадження №2/485/587/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

15 вересня 2015 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Кішковської З.А.,

при секретарі - Забаровської С.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снігурівка Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, стягнення моральної шкоди,

встановив:

20 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 01 вересня 2006 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбав житловий будинок по вул.Шевченка,58 в с.Садове Снігурівського району Миколаївської області. Член сім"ї бувшого власника ОСОБА_3 - відповідач по справі не виконав умови договору про наступне зняття з реєстраційного обліку і дотепер його місце проживання зареєстровано у будинку, що на праві власності належить позивачу. Обмеженням прав власника, позивачу спричинено моральну шкоду, яку він оцінив у 3000грн. і просив стягнути на його користь.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що на час укладання договору купівлі-продажу член сім"ї попереднього власника - відповідач по справі був тимчасово відсутній за місцем свого проживання і можливості посвідчення зняття його з реєстраційного обліку не було. Пунктом 1.6 договору купівлі-продажу житла члени сім"ї продавця були зобов"язані знятися з реєстраційного обліку протягом місяця. Відповідач зобов"язання не виконав. Бездіяльністю останнього йому завдано моральну шкоду внаслідок несення витрат на правову допомогу оформлення позову до суду та транспортні витрати.

Відповідач, за належності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи публікацією газетного оголошення 10 вересня 2015 року (а.с.20), до суду не з'явився. Про причини неявки не сповістив і заяви про відкладення розгляду справи не надав.

За згоди позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи у порядку глави 8 ЦПК України.

Заслухавши позивача, допитавши свідка, дослідивши представлені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачу на праві приватної власності належить жилий будинок по вул.Шевченка,58 в с.Садове Снігурівського району Миколаївської області. На підтвердження суду надано копію нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 01 вересня 2006 року (а.с.5) та витяг з реєстру №12110831 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від Снігурівської філії ММБТ1, датований від 10 жовтня 2006 року (а.с.6).

За адресою вул.Шевченка,58 в с.Садове Снігурівського району Миколаївської області зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається з довідки виконкому Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №247 від 05 лютого 2015 року (а.с.7). Таким чином, відповідач вселився та був зареєстрований в спірному будинку за згоди колишнього власника ОСОБА_3 як член його сім"ї.

Відповідно до акту депутата Горохівської сільської ради Снігурівського району від 12 лютого 2015 року, відповідач зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, але не проживає з жовтня 2006 року (а.с.8). Наведену обставину підтвердив допитаний свідком мешканець с.Садове ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб.

Згідно положень ст.391 ЦУ України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім"ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

За правовою позицією, висловленою ВСУ під час розгляду справи №6-158цс14, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім"ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням має виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім"ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається її право користуватися жилим приміщенням у членів його сім"ї.

В силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

В частині вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

За ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач не довів суду у чому полягає порушення його права власності бездіяльністю відповідача і відповідно його вини у заподінні моральної шкоди, якою вказав витрати на правову допомогу та транспортні витрати у зв"язку з проїздом до м.Снігурівка до юриста та у судові засідання. Вказані витрати є судовими витратами, передбаченими ст.79 ЦПК України За підтвердження того, що вони були понесені позивачем у відповідному розмірі, питання про стягнення може бути вирішено в порядку ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, суд ухвалює про залишення без задоволення вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди.

У порядку ст.ст.79,88 ЦПК України суд ухвалює про відшкодування відповідачем позивачу судових витрат по сплаті судового збору, які підтверджено документально (а.с. 1).

Керуючись ст.ст.10,11,60, 209,212,213,214,215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку №58 по вул.Шевченко в с.Садове Снігурівського району Миколаївської області.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 243грн.60коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем на ім'я апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів після його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя