Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 319/609/14-ц
Провадження № 22-ц/778/4502/15
Головуючий у 1-й інстанції: Горбачов Ю.М.
Суддя-доповідач: Осоцький І.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Панкеєва О.В.,

Кухаря С.В.,

При секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, зазначивши, що 21 червня 2011 року на підставі договору позики ним було надано у борг відповідачу ОСОБА_3 кошти у сумі 20 000 доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 233 093 гривні 26 копійок (за курсом НБУ за 1 долар США - 11,654663 гривень) та 10 000 євро, що на день подачі позову еквівалентно 157 885 гривень 72 копійки (за курсом НБУ за 1 євро - 15, 788572 гривень). Загальна сума позики у гривневому еквіваленті складає 390 978 гривень 96 копійок. Відповідно до п.2 вище вказаного договору позики ОСОБА_3 зобов'язався повернути позичені кошти 21 листопада 2011 року, але не пізніше 27 листопада 2011 року. Згідно п.3 цього ж договору у разі прострочення останнього внеску займаної суми, позичальник повинен сплатити штраф у повному розмірі.

Уточнивши позовні вимоги позивач зазначив, що станом на 02 березня 2015 року офіційний курс НБУ складає 27 гривень 70 копійок за один долара США і 31 гривня 42 копійки за один Євро. Отже 20 00 доларів СПІА еквівалентно 554 000 гривень, 10 000 ЄВРО еквівалентно 314 200 гривень, основна сума боргу становить 868 340 гривень, інфляційні витрати 196 612, 06 гривень, три відсотки річних 66 160, 25 гривень, штраф 1 736 680 гривень, разом 2 867 792, 31 грн.. Відповідач добровільно борг не повертає.

У зв'язку з зазначеним позивач просив суд стягнути з відповідача вищезазначену суму та понесені ним судові витрати.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошові кошти в сумі 868 340 грн., інфляційні витрати 196 612, 06 грн., три відсотки річних 66 160, 25 грн., штраф 1 736 680 грн., що разом дорівнює 2 867 792, 31 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму судового збору в розмірі - 3 654 грн..

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду, не відповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно п. 3 ст. 307, п. 4 ч. 1.ч. 4 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду.

Підставами для зміни рішення суду є неправильне затосування норм матеріального права, а саме: якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення боргу, який було укладено в іноземній валюті, суд безпідставно стягнув витрати інфляційного характеру та не врахував положення ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов"язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, а саме: про надання суду права зменшувати розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Судом правильно встановлено, що 21 червня 2011 року на підставі договору позики, що підтверджується розпискою сторін, позивачем було надано у борг відповідачу ОСОБА_3 кошти у сумі 20 000 доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 233 093 гривні 26 копійок (за курсом НБУ за 1 долар США - 11,654663 гривень) та 10 000 євро, що на день подачі позову еквівалентно 157 885 гривень 72 копійки (за курсом НБУ за 1 євро - 15, 788572 гривень). Загальна сума позики у гривневому еквіваленті складала 390 978 гривень 96 копійок.

Відповідно до п.2 вище вказаного договору позики ОСОБА_3 зобов'язався повернути позичені кошти 21 листопада 2011 року, але не пізніше 27 листопада 2011 року.

Згідно п.3 цього ж договору у разі прострочення останнього внеску займаної суми, позичальник повинен сплатити штраф у повному розмірі.

Станом на 02 березня 2015 року, тобто на час розгляду справи, офіційний курс НБУ складає 27 гривень 70 копійок за один долара США і 31 гривня 42 копійки за один Євро. Отже розмір неповернутого боргу склав: 20 00 доларів СПІА, що еквівалентно 554 000 гривень, 10 000 ЄВРО, що еквівалентно 314 200 гривень, а отже: основна сума боргу становить 868 340 гривень, три відсотки річних 66 160, 25 гривень.

Судом правильно не було враховано в якості доказу про повернення боргу відповідачем розписку ОСОБА_4 від 17.12.2011 року, бо вказана розписка не містить інформації про повернення боргу ОСОБА_3 у розмірі, отриманим останнім 21.06.2011 року у розмірі - сумі 20 000 доларів США та 10 000 євро / а.с. 41 /.

Згідно до вимог норм ст., ст. 599, 545 ЦК України зобов"язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Прийнявши виконання зобов"язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов"язання, повинен повернути його боржникові.

У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, які він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов"язку.

З матеріалів справи та встановлених у ній обставин не вбачається того, що б розписка була повернута боржнику.

З протоколу огляду предмету від 21.03.2013 року, проведеному слідчим СВ Куйбишевським РВ ГУМВС України в Запорізькій області при перевірці заяви ОСОБА_4 про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, слідує, що позивач, ОСОБА_4 мав при собі борговий документ про надання у борг ОСОБА_3у розмірі- сумі 20 000 доларів США та 10 000 євро і який у ході цього процесуального заходу було вилучено у нього / а.с. 40 /.

З протоколу одночасного допиту сторін, проведеному слідчим СВ Куйбишевським РВ ГУМВС України в Запорізькій області при перевірці заяви ОСОБА_4 про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, слідує, що між сторонами укладалося кілька письмових та усних договорів майнового характеру.

У розписці позивача від 17.12.2011 року зазначено про намір віддати розписку з приводу боргу відповідачу 20.11.2011 року, але без зазначення дати укладення такої розписки та розміру боргових зобов"язань за нею / а.с. 41/.

При цьому при розгляді справи відповідачем не заявлялося вимог про тлумачення змісту цієї розписки, а саме: про те, що вона відноситься до боргових зобов"язань, оформлених за роспискою сторін від 21.06.2011 року / а.с. 68-72 /.

Враховуючи наведене, суд обгрунтовно виходив з того, що станом на 02 березня 2015 року, тобто на час розгляду справи, згідно офіційного курсу НБУ основна сума боргу становить - 868 340 гривень, а три відсотки річних від просроченої суми - 66 160, 25 гривень.

Що стосується вимог про стягнення інфляційних витрат, то вони задоволенню не підлягають, оскільки індекс інфляції - це показник характеристики динамики загального рівня цін на товари та послуги, а ціни в Україні встановлені в національній валюті - гривні, норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов"язання, яке визначено договором у грівні.

Окрім цього згідно до ч. 3 ст. 551 ЦК україни розмір неустойки( штраф, пеня) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, що передбачено правовим висновком Верховоного Суду України при розгляді справи № 6-100 цс14 про стягнення позики з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, який є згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України обов"язковим для всіх судів при розгляді справи за подібними провідносинами.

Враховую наведене, колегія суддів рішення у цій справі змінює, вказуючи про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 21 червня 2011 року грошові кошти в сумі 1 802 840,25 грн., з яких: 868 340 грн. - основна сума боргу, 66 160,25 грн. - три відсотки річних, 868 340 грн. - штраф, тобто без стягнення інфляційних витрат та зменшує розмір штрафу до розміру основної суми боргу, що складає - 868 340 грн., а в іншій частині рішення суду - залишає без змін.

Доводи апелянта про повернення суми боргу з посиланням на покази свідків, прийняті до уваги не можуть, бо не є допустимими доказами у цій справі згідно до вимог ст. 59 ЦПК України.

Іншим доводам апелянта дана належна оцінка судом першої інстанції, а тому вони додаткової аргументації при перегляді цієї справи в апеляційному порядку не потребують.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року у цій справі змінити, вказавши про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 21 червня 2011 року грошові кошти в сумі 1 802 840,25 грн., з яких: 868 340 грн. - основна сума боргу, 66 160,25 грн. - три відсотки річних, 868 340 грн. - штраф .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: