У х в а л а

10 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л., Романюка Я.М.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня

2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та відшкодування збитків,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року позов задоволено частково, постановлено: стягнути з публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») на його користь пеню за користування коштами в розмірі 4 470 грн 83 коп.; упущеної вигоди в розмірі - 11 074 грн 71 коп.;

3% річних та інфляційні витрати в розмірі 7 419 грн 30 коп.; в решті позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування коштами та пені залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року касаційні скарги ОСОБА_4 та

ПАТ «Родовід Банк» відхилено, вищезазначені рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року в частині відхилення його касаційної скарги та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги про стягнення процентів за користування депозитним вкладом, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статей 526, 599, 1058, 1061, 1070 Цивільного кодексу України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить постанови Верховного Суду України від 29 травня 2013 року, від 25 грудня 2013 року, від 28 січня 2015 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування депозитом, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що вимоги про стягнення процентів за користування депозитом за період з 1 грудня 2008 року (день закінчення строку дії договору) до 11 серпня 2009 року (день фактичного розрахунку із вкладником) не підлягають задоволенню, оскільки абзацом шостим пункту 2.3. договору передбачено, що у разі не витребування вкладником грошового вкладу зі спливом строку дії договору, банк нараховує та виплачує проценти у розмірі, встановленому банком в такий період часу для банківських вкладників на вимогу, починаючи з 1 грудня 2008 року до дня, який передує поверненню вкладу або списанню з рахунку з інших підстав. Судом установлено, що позивач звернувся до банку з вимогою про повернення вкладу лише 2 лютого 2009 року. 11 серпня 2009 року банк виплатив вкладнику суму вкладу разом з нарахованими процентами за користування депозитом у розмірі 106 554 грн 91 коп.

У наданих для порівняння:

- постановах Верховного Суду України від 29 травня 2013 року та 28 січня 2015 суд виходив із того, що банк порушив свої грошові зобов'язання щодо повернення депозитних коштів із процентами на вимогу вкладника, тому повинен виплатити проценти по банківському вкладу до дня фактичного повернення грошового вкладу, 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання;

- постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року суд виходив із того, що за договором банківський вклад мав бути повернутий банком 28 березня 2009 року, депозитні кошти на поточний банківський рахунок вкладника були перераховані 30 грудня 2009 року, а реальну можливість зняти ці кошти з рахунку готівкою або ж розрахуватися ними за допомогою платіжної банківської картки стало можливим лише 26 липня

2011 року, тому висновок судів попередніх інстанцій про те, що банк виконав своє грошове зобов'язання в день перерахування коштів на рахунок вкладника є помилковим.

Таким чином зміст наданих для порівняння постанов Верховного Суду України не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та відшкодування збитків за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня

2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема