Провадження номер 2/522/3185/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

19.11.2014 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, який у ході судового розгляду був уточнений, до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів, які складаються з суми боргу у розмірі 29 645,83 доларів США, що еквівалентно 464550,15 гривень, грошевих коштів у сумі 11 953 гривень, суми сплаченого судового збору у розмірі 3654 гривень та витрати на правову допомогу у сумі 4000 гривень.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.06.2014 між позивачем та відповідачем був укладений договір № 7812 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий on-line» у доларах США. Відповідно до п. 1.2. договору банківського вкладу сума вкладу складає 30000,00 доларів США, на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6. цього Договору, та по 15.09.2014. Позивачка звернулась до банку з заявою на отримання суми вкладу з нарахованими відсотками, але відповідач цього не виконав. На підставі наведеного, позивачка звернулася з позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, на підставах викладених у запереченнях на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 17.06.2014 між позивачем та відповідачем був укладений договір № 7812 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий on-line» у доларах США. Відповідно до п. 1.2. договору банківського вкладу сума вкладу складає 30000,00 доларів США, на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6. цього Договору, та по 15.09.2014.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зі змісту договору банківського вкладу № 7812 від 17.06.2014, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, вбачається, що в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договорів, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо його укладання на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки.

Відповідно до п 1.9 договору № 7812 банківського вкладу, нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченні строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, з використанням платіжної картки 2263, відкритий в установі банку.

Між позивачем та відповідачем було укладено договір №9079 від 19.09.2014 на відкриття та обслуговування поточного рахунку.

Матеріали справи свідчать, що банком виконано умови договору й зараховано суму депозиту та процентів на поточний рахунок позивачки, відповідно до положень 1.9,1.10 договору № 7812 банківського вкладу (депозиту).

Отже, умови договору банківського вкладу відповідачем було виконано, суму банківського вкладу з процентами за його користування перераховано на поточний рахунок позивача.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою Правління Національного банку України від 03.03.2015 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в ПАТ «Дельта Банк», запроваджено тимчасову адміністрацію.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, що залишилося поза увагою суду.

Згідно з п. 16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, судом враховує положення ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», згідно з якими юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку.

Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Чинним законодавством не передбачено задоволення, вимог окремих кредиторів банку поза межами процедури ліквідації банку.

Крім того, позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3 654 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги входить до предмету доказування по справі.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалась у справі тими особами, які одержали за це оплату.

Самі лише докази укладання угоди про надання правової допомоги й її оплата не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.

Відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом, це свідчить про те, що ці витрати не будуть відшкодовуватись в повному розмірі, якщо вони перевищуватимуть певну суму.

Законом України від 20.12.2011 року № 4191- VI встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді.

Ні позивачем, ні представником позивач до суду не надано розрахунку витрат часу, витраченого представником позивача на вивчення справи в суді, на участь у судовому розгляді та вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням.

Отже, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу.

У звязку зі зверненням до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3654 грн. що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, в задоволенні вимоги про стягнення судового збору слід відмовити.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі наведеного, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 28, 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 6, 626, 628, 638, 599 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя:

03.09.2015