Справа № 155/1940/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г.М.
Провадження № 22-ц/773/1456/15 Категорія: 52 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

голови колегії - судді Свистун О.В.,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г., Федонюк С.Ю.,

при секретарі - Перебойчуку Р.В.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Горохівського районного суду від 14 серпня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Горохівського районного суду від 14 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати дане рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про задоволення позову. Покликається на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані всі обставин, що мають значення для справи. Також вважає, що суд першої інстанції не дослідив надані нею докази по справі, якими підтверджується ухилення відповідача від виховання дитини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Причин неявки в суд не повідомив.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не надала достатніх доказів, що батько свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї неповнолітньої дочки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.7). Рішенням Горохівського районного суду від 19 березня 2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який було укладено 23 квітня 2004 року у Шклінській сільській раді Горохівського району, актовий запис № 01, було розірвано (а.с. 4). З довідки Шклинської сільської ради від 01.07.2014 року №299 вбачається, що до складу сім'ї ОСОБА_1 входять: чоловік ОСОБА_3, який зареєстрований однак не проживає, та дочка ОСОБА_4 (а.с.8).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з вересня 2013 року по березень 2015 року був відсутній на Україні по поважній причині, оскільки був на заробітках у Росії, тому участі у вихованні спільної дочки не міг приймати. Однак, з вересня 2014 року по даний час на адресу реєстрації позивача надходять кошти в сумі 800 грн. як аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, (а.с. 67, 87), чого не заперечила і сама позивач в судовому засіданні. Як встановлено в судовому засіданні аліменти сплачуються в добровільному, а не в примусовому порядку.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з п.п. 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Підставами для позбавлення відповідача батьківських прав позивач вказує, що батько не цікавиться розвитком дитини, не підтримує з нею ніяких стосунків, усунувся від допомоги при вихованні та утриманні дитини, зловживає спиртними напоями.

В підтвердження своїх доводів позивач надала характеристику, складену начальником СДІМ Луцького РВ УМВС України у Волинській області відносно ОСОБА_3, який за час проходження служби у СДІМ Луцького РВ УМВС зарекомендував себе з негативної сторони (а.с.12). Із характеристики з місця проживання відповідач характеризується негативно (а.с. 110). З висновку служби у справах дітей (а.с. 43) слідує, що відповідача слід позбавити батьківських прав. Із інформації Палацу учнівської молоді, характеристики з місця навчання дитини вбачається, що дочкою постійно займається мати (а.с.10, 11).

Заперечуючи доводи позивача, відповідач надав докази, які спростовують вищевказані доводи позивача. Із наданих матеріалів з попереднього місця роботи, відповідач звільнився за власним бажанням, характеризувався посередньо, до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с. 85, 86, 102, 84, 104-105). З характеристики на ОСОБА_3, виданою Шклінської сільською радою за підписом сільського голови стверджується, що він за час проживання зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с.24). також в судовому засіданні встановлено, що батько зустрічався з дочкою про що стверджують оглянуті в суді фотографії і даний факт не заперечує позивач по справі.

Отже, батько цікавиться дитиною, добровільно надає матеріальну допомогу. А відповідно до ст. 164 СК України ухилення від виконання батьківського обов'язку є завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. І позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Із наданих сторонами доказів судом не встановлено, що батько свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї неповнолітньої дочки. В судовому засіданні також встановлено, що висновок служби у справах дітей Луцької міської ради від 19.01.2015 року № 2 зроблено зі слів матері. Як пояснила остання в судовому засіданні працівники даної служби не спілкувалися з дитиною, не відвідували її в школі, Палаці учнівської молоді та не оглядали її умов проживання з мамою у м. Луцьку в орендованій квартирі. Протилежні характеристики на відповідача, які суперечать одна одній, були видані сільською радою за підписом сільського голови - батьком позивача, що ствердила в судовому засіданні позивач.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку та дав правильну оцінку наданим сторонами доказам, і підстав для скасування рішення суду не встановлено.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Горохівського районного суду від 14 серпня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: