Справа № 129/2365/14-ц Провадження № 22-ц/772/1050/2015Головуючий в суді першої інстанції Швидкий О. В.
Категорія 30Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

07 квітня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Голоти Л.О.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог - Кіблицької сільської ради Гайсинського району про відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням житлового будинку та стягнення плати за проживання в житловому будинку, -

встановила:

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - Кіблицької сільської ради Гайсинського району про відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням житлового будинку та стягнення плати за проживання в житловому будинку - відмовлено.

Не погодившись із рішенням позивач ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати дане рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 і його представник ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 і її представник - ОСОБА_5 проти вимог апеляційної скарги заперечують, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Від представника третьої особи Кіблицької сільської ради надійшло клопотання про розгляд справи в їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була досягнута усна домовленість про придбання останньою у позивача житлового будинку в АДРЕСА_1.За даною домовленістю відповідач повинна була сплатити позивачу 50000 грн. до квітня 2013 року рівними частинами щомісячно, а до передання повної суми позивач надав їй право разом із сім'єю проживати в будинку.

З квітня 2012 року по червень 2013 року ОСОБА_3 сплатила позивачеві частину обумовленої суми за придбання вказаного житлового будинку як аванс в розмірі 33000 грн.

За час проживання в будинку відповідач здійснила його перебудову - розібрала стару веранду, збудувавши замість неї капітальну нову менших розмірів.

Оскільки сторонами так і не було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, в середині серпня 2013 року ОСОБА_3 виселилася з будинку.

Рішенням Гайсинського районного суду від 26.12.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 09.04.2014 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто 33000 грн., раніше сплачені нею як аванс за придбання житлового будинку.

Спір між сторонами виник з приводу вимог позивача до відповідача про стягнення матеріального збитку, який на думку позивача полягає у переобладнанні та пошкодженні належного йому житлового будинку, та проживанні відповідача в будинку без оплати.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не довів допустимими доказами факту належності йому на праві власності житлового будинку на момент вселення до нього відповідача, тобто в квітні 2012 року та до її виселення - на початку серпня 2013 року. Крім того, позивачем не доведено факту наявності між сторонами правовідносин найму (оренди) даного будинку та завдання шкоди через погіршення його стану чи пошкодження.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи і нормам матеріального права, а доводи апеляційної скарги спростовуються наступним.

Згідно з статтею 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав передбачені статтею 16 ЦК України, а відповідно до частини 2 якої ними можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами рішенням Гайсинського районного суду від 29.11.2013 року, яке набрало законної сили 09.12.2013 року, за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування після померлого батька на житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 грудня 2013 року, Реєстраційною службою Гайсинського РУЮ 12 грудня 2013 року зареєстровано право власності на житловий будинок за ОСОБА_2 (а.с. 54).

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання апелянта на те, що відповідач проживаючи шістнадцять місяців у належному йому будинку не сплатила за його користування, самовільно здійснивши переобладнання погіршила його стан, чим завдала шкоди, є безпідставними та не можуть братись до уваги виходячи із наступного.

Відповідно до статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Договір найму житла укладається в письмовій формі - стаття 811 ЦК України.

Статтею 820 ЦК України встановлено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла; наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла; якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісячно.

В матеріалах справи відсутній договір найму житла укладений між сторонами, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з відповідача коштів за проживання в будинку. Як позивач, так і відповідач в судовому засіданні стверджували про те, що договір найму житлового приміщення між ними не укладався.

Посилання позивача на те, що відповідачем пошкоджено житловий будинок та здійснено самовільне його переобладнання не підтверджено належними та допустимими доказами і є припущенням.

Представлені позивачем дефектний акт на ремонт житлового будинку та локальний кошторис, які вірно не взяті до уваги судом першої інстанції, не є допустимими доказами факту пошкодження стану житлового будинку саме відповідачем, оскільки не містять необхідних відомостей для документів такого виду та складені через рік після виселення відповідачки з будинку. По справі відсутні докази про те, в якому стані перебував будинок як на момент вселення відповідачки, так і під час її виселення з будинку позивача.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується самим позивачем, відповідач ОСОБА_3 проживала у будинку по АДРЕСА_1 з квітня 2012 року по серпень 2013 року, тоді як із запису, що міститься на звороті дефектного акту вбачається, що він складений 25 серпня 2014 року, тобто через рік після виселення з будинку відповідача.

Згідно з статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Голота Л.О. Стадник І.М.