Справа № 495/4493/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2015 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Островерх В.В.
за участю представників сторін:
від позивача: не зявився
від відповідача: не зявися
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/4493/15-ц
за позовом ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»
про відшкодування шкоди в порядку регресу
07.07.2015 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі по тексту позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу.
Так, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача:
- 21 260,41 грн. суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу;
- 243,60 грн. судовий збір.
У судові засідання представник позивача не з'явився, але подав до суду заяви, згідно яких просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1, відзив або заперечення на позов ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Так, ухвала суду та повістки про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»з додатками до неї були надіслані на адресу ОСОБА_1 (Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вулиця Ушакова, 24), яка наявна в матеріалах справи та за якою він зареєстрований. Між тим, усі документи з зазначеної адреси були повернуті до суду у зв'язку з закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів.
Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідач в жодне судове засідання не зявився, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судових засідань, позивач в судові засідання не зявився, але просив розглянути справу без його присутності та проти винесення заочного рішення не заперечував, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчується і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.
У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна заява ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 20.06.2014 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (Страховик) та ОСОБА_2(Страхувальник) було укладено Договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ/1259751, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортного засобу автомобіля марки «Тойота Камрі», д/н НОМЕР_1 (Поліс №АІ/1259751 від 20.06.2014 року).
06.07.2014 року, приблизно о 01 годині 15 хвилин, в темний час доби, при ясній погоді, сухому дорожньому покритті, на перехресті вулиць Леніна та Суворова, в місті Білгород-Дністровський Одеської області, ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_2, у стані алкогольного спяніння, рухаючись зі швидкістю приблизно 110 км/год, що є перевищенням швидкості встановленої ПДР України межі швидкості руху в населеному пункті, не впорався з управлінням, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого рухаючись по вул. Леніна зі сторони Білгород-Дністровського лиману, в сторону вул. Калініна, виїхав на ліве по ходу руху автомобіля, бордюрне каміння, від чого автомобіль почало заносити на правий, по ходу руху автомобіля тротуар, де спочатку відбулося дотичне зіткнення задньої лівої пасажирської двері з деревом, що розташоване на вказаному тротуарі, а потім зіткнення задньої правої двері з іншим деревом, що також розташоване на вказаному тротуарі, неподалік від раніше вказаного дерева, в результаті чого ОСОБА_3 та ОСОБА_4, пасажирам вказаного автомобіля, були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.
Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.10.2014 року у справі № 195/6873/14-к ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1, автомобіля НОМЕР_2, була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі укладеного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів посвідчений полісом №АІ/1259751 на умовах визначених спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як було вище зазначено, внаслідок зазначеної вище ДТП, пасажири автомобіля НОМЕР_2, НОМЕР_3, ОСОБА_1.

У звязку із заподіянням шкоди пасажирам автомобіля НОМЕР_2, потерпілим - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, було завдано матеріальних збитків повязаних з лікуванням.

За для відшкодування понесених збитків, повязаних із нанесенням тяжких тілесних ушкоджень, пасажири автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися за виплатою страхового відшкодування до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі укладеного між останньою та ОСОБА_2 Договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ/1259751 від 20.06.2014 року.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було виплачено страхове відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 9 953,33 грн.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було виплачено страхове відшкодування ОСОБА_4 у розмірі 11 307,08 грн.

Відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Після виплати страхового відшкодування ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» отримала право регресу до страхувальника на підставі наступних норм законодавства у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.

Відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме ст.38.1.1 пункт «а», страховик після виплати страхового відшкодування мас право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що підтверджується Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.10.2014 року.

Згідно із ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»» відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоровю та майну третіх осіб під час ДТП.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

- неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

- наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом даної статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду);

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

- вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди, про що висловив свою правову позицію Верховний Суд України (судова колегія з цивільних справ) в ухвалі від 21.12.2005 року.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливість механізму полягає в тому, що шкода завдається потерпілому не будь-якими діями, а саме діяльністю, яка підпадає під характеристику джерела підвищеної небезпеки. Відповідно під джерелом підвищеної небезпеки треба розуміти діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Отже для віднесення тої чи іншої діяльності до джерела підвищеної небезпеки треба, щоб така діяльність створювала підвищену небезпеку для самої особи, яка її проводить, а також для інших осіб.

Підвищена небезпека в розумінні даної статті є об'єктивною категорією, не пов'язаною з психологічним поняттям страху, та означає більшу вірогідність настання негативних, шкідливих наслідків, ніж при проведенні будь-якої іншої діяльності. Причиною підвищеної небезпеки є такі властивості об'єктів, з якими проводиться діяльність, які обумовлюють неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини на даному етапі розвитку науки та технологій. Тому, незважаючи на дотримання правил техніки безпеки, існує підвищена вірогідність завдання шкоди внаслідок проведення такої діяльності.

Особливі правила цієї статті діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об'єкту, завдяки яким діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Так шкода, завдана автомобілем, буде відшкодовуватися за правилами даної статті тільки тоді, коли автомобіль знаходився в русі, а не тоді, коли він стояв в гаражі або на стоянці. Суб'єктом відповідальності за статтею, що коментується, є володілець об'єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за цією статтею треба визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака означає, що володільцем визнається тільки та особа, яка володіє об'єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, на відповідній правовій підставі: право власності, інше речове право, договір оренди, доручення, підряду тощо. Матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечних об'єктів. Як правило, обидві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки повинні мати місце, крім випадків, передбачених в законі.

Частиною 1 статті 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки самим їх володільцям, її відшкодування відбувається за правилами частини 1 вказаної статті. Так шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Тобто у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідно до ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Під правом регресу розуміється право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди. Зазначена стаття застосовується у випадках, коли фігура завдавача шкоди та фігура особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду, не співпадають. За загальним правилом на боржника за регресною вимогою покладається обов'язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі. Виключення з цього положення можуть бути встановлені законом. Право звернення з регресною вимогою виникає у кредитора з моменту здійснення ним виплат потерпілому, з цього ж моменту обчислюється строк для пред'явлення регресного позову.

Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страховик або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як встановлено матеріалами справи, 06.07.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода автомобіля НОМЕР_4, у результаті якого пасажирам вказаного автомобіля були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. Винним у скоєні ДТП визнано водія автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_1 (вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 жовтня 2014 року у справі 195/6873/14-к). В наслідок ДТП пасажирам вказаного автомобіля ОСОБА_3 та ОСОБА_4, були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. Нанесена шкода особисто винуватцем ДТП ОСОБА_1, не була відшкодована потерпілим особам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 У зв'язку з цим, за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснило регламентну виплату останнім в розмірі 21 260,41 грн.

Оскільки ОСОБА_1 є винним у скоєні зазначеної вище ДТП, то саме він, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166, ч.ч. 1, 2 ст.1187, ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України, повинен був відшкодовувати заподіяну матеріальну шкоду ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Таким чином, на даний час ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», відповідно до п.п. 38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, має право на регресне відшкодування з ОСОБА_1 понесених витрат, повязаних із виплатою страхового відшкодування, у розмірі 21 260,41 грн.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», у зв'язку з чим позовна заява ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати понесені ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» при розгляді справи підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 79, 88, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (67700, Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Ушакова, 24, ідентифікаційний номер НОМЕР_5), на користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, 40, р/р 265022094 в АТ «ОСОБА_6 Аваль», МФО 380805, ):

- суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 21 260 (двадцять одна тисяча двісті шістдесят) гривень 41 (сорок одна) копійка;

- сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Мишко