АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2343/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Русаков Г. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І. , Ювшина В. І.
при секретаріНаконечній М. М.

з участю адвокатів: Бовшика М.Ю., Потієнко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення пені по сплаті аліментів, -

в с т а н о в и л а :

06 травня 2015 року позивач ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення пені по сплаті аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з ОСОБА_9 вони розірвали шлюб 31.07.2013 року на підставі рішення Канівського міськрайонного суду. Від шлюбу мають сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.2013 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до його повноліття.

Позивач вказує, що згідно розрахунку заборгованості по аліментах відділом державної виконавчої служби Канівського міськрайонного управління юстиції станом на 01.03.2015 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 6 976,68 грн.

24 червня 2015 року представником позивача ОСОБА_6 була подана заява про збільшення позовних вимог в якій остаточно просив стягнути з ОСОБА_9 на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 10.07.2013 року по 28.02.2015 року в сумі 2155,19 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та стягнення витрат на правову допомогу відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, на її думку, суд не повно з'ясував всі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, просить його скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив з того, що всупереч ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано доказів на підтвердження вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, оскільки саме на позивача покладається доведення обставин, що відповідач належним чином повідомлявся про прострочення сплати аліментів та розмір заборгованості.

Встановлено, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.2013 року стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття. (а.с.7).

Відповідно до розрахунку, який надано старшим державним виконавцем ВДВС Канівського МРУЮ, заборгованість за 2013-2014 р. по аліментах ОСОБА_9 згідно виконавчого листа № 697/1787/13-ц від 25.07.2013 року, станом на 01.09.2014 року становить 4 932,68 грн. (а.с. 4).

Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість по аліментах, присуджених у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом.

Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, передбачена ст.196 СК відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Як вбачається з довідки № 1316 від 18.05.2015 року видана Канівським міськрайонним центром зайнятості, ОСОБА_9 зареєстрований в Канівському міськрайонному центрі зайнятості, як безробітній з 22.04.2015 року (а.с. 40).

Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, відповідач ОСОБА_9, починаючи з липня місяця 2013 року (рішення суду від 18.07.2013 року) щомісяця сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини, але в меншому розмірі, ніж нарахована державним виконавцем, в зв'язку з чим утворилася заборгованість по аліментах в розмірі (а. с. 4,5).

В зв'язку з відсутністю у державного виконавця відомостей, щодо фактичного заробітку або доходу боржника за період встановлення заборгованості, ним визначалась заборгованість, виходячи з середньої заробітної плати по м. Каневу з врахуванням п.2 ст.182 СК України, а тому станом на 01.03.2015 року заборгованість ОСОБА_9 по аліментах становила 6976,68 грн. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження за період з 01.09.2014 року по 01.03.2015 року боржником сплачено 2000 грн. (а.с.5).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

Про те, що державним виконавцем визначався розмір заборгованості по аліментах, які повинен був сплачувати відповідач з моменту присудження їх судом та чи повідомлялися стягувач і боржник про розмір аліментів, який платник повинен сплачувати, а стягувач одержувати, а також про розмір заборгованості, доказів не надано. Довідки про заборгованість станом на 01.09.2014 року та станом на 01.03.2015 року не датовані. Тому з'ясувати, в зв'язку з чим вони складалися, неможливо.

Як пояснив в судовому засіданні представник ВДВС Канівського МРУЮ, він повідомляв відповідача про прострочення сплати аліментів та розмір заборгованості в телефонному режимі, а можливо і усно. Проте в письмовому порядку боржник не повідомлявся. Тобто, докази таких повідомлень відсутні.

Відсутні докази і того, що позивачкою пред'являлися претензії до відповідача щодо заборгованості по сплаті аліментів.

Разом з тим, з розрахунку ДВС про заборгованість вбачається, що відповідачем, при відсутності місця роботи, майже щомісяця сплачувалися позивачці аліменти в тій чи іншій сумі, а після тих місяців, коли не сплачувалися, він платив у подвійному розмірі(квітень, вересень 2014 року).

Сам відповідач в судовому засіданні пояснив, що про заборгованість він не знав, попереджень та повідомлень від державного виконавця не отримував.

Дана обставина є важливою, оскільки саме після такого попередження і саме з цієї дати слід нараховувати пеню за кожен день прострочення виплати заборгованості до її повного погашення. Крім того, таке попередження необхідне ще й тому, що боржник, за його відсутності, сплачуючи заборгованість певними сумами, в разі незгоди, буде позбавлений можливості оспорювати її (заборгованості) розмір у встановленому законом порядку.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність факту того, що боржника ОСОБА_9 було повідомлено державним виконавцем належним чином про наявність заборгованості по аліментах та необхідність її сплати, а також щодо претензій стягувачки з приводу несплати аліментів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів є не обґрунтованими і не відповідають положенням матеріального права, а судом першої інстанції, при розгляді спору, було вірно проаналізовано надані сторонами докази та відповідні норми законодавства та враховано їх при ухваленні рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вірним є рішення і в частині стягнення судових витрат, оскільки воно ґрунтується на вимогах чинного законодавства і зокрема, ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення пені по сплаті аліментів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :