Справа № 346/5716/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю: секретаря Томин О.А.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Прозорової О.М.

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки адвоката Халуса А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Коломиї цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні,-

В С Т А Н О В И В:

в обгрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 18.09.1976 року між нею та ОСОБА_8 укладено шлюб, після реєстрації якого чоловік змінив своє прізвище на «ОСОБА_8». В шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. 26.01.1994 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_8 розірвано. Однак, одразу ж після цього вони помирилися та продовжували проживати однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1. Ця квартира належала в рівних частках на праві спільної часткової власності колишньому подружжю та їх дітям. Незважаючи на розірвання шлюбу, вони з колишнім чоловіком ОСОБА_8 підтримували сімейні стосунки як чоловік та дружина, вели спільне господарство, виховували спільних дітей, турбувалися один про одного, були однією сім'єю. Їх сімейний бюджет складався із заробітків ОСОБА_8 та позивачки, яка неодноразово їздила за кордон, продавала товари, а гроші від продажу витрачала на потреби сім'ї. За спільно зароблені гроші вони утримували сім'ю, сплачували комунальні послуги, харчувалися, проводили ремонт в квартирі, мали спільні інтереси, спільних друзів, яким навіть не було відомо про вказане розірвання шлюбу. В квітні 2003 року ОСОБА_8 по робочій візі поїхав на заробітки в Ірландію, однак, стосунків ні з позивачкою, ні з дітьми, а згодом і онуками, не припинив. При цьому позивачкою в банку «Аваль» був відкритий банківський рахунок, на який ОСОБА_8 переказував грошові кошти з Ірландії, які також витрачалися на потреби сім'ї, оплату за членство в садівницькому товаристві «Мічурінець», членство в гаражно-будівельному кооперативі «Автомобіліст». Зазначає позивачка, що двічі на рік ОСОБА_8 приїжджав у відпустки додому на два тижні, які проводив разом із нею та дітьми, привозив подарунки, гроші, вони разом відвідували родину, друзів, які сприймали їх як сім'ю.

08.08.2008 року під час перебування ОСОБА_8 у черговій відпустці між ним і позивачкою повторно укладено шлюб. Після цього ОСОБА_8 знову поїхав в Ірландію з наміром припинити там працювати та назавжди повернутися додому. У вересні 2009 року в телефонній розмові ОСОБА_8 повідомив позивачку, що термін його робочої візи закінчується і згідно із законодавством Ірландії він зможе отримати від роботодавця грошову компенсацію в сумі 15 000 євро за умови, що є одиноким та представивши свідоцтво про розірвання шлюбу. Не бажаючи втратити вказану компенсацію, позивачка погодилась на фіктивне розірвання шлюбу, яке відбулося 27.10.2009 року, і в грудні 2009 року ОСОБА_8 отримав зазначену грошову компенсацію. Питання про реєстрацію шлюбу втретє для них було другорядним, оскільки фактичні сімейні стосунки між ними продовжувалися. На початку 2012 року ОСОБА_8, залишивши сім'ю, став проживати з відповідачкою ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2, яка на підставі договору про дольову участь у будівництві житла будувалася за рахунок грошових коштів дочки позивачки та ОСОБА_8 - відповідачки ОСОБА_5

Позивачка також зазначає, що в періоди її проживання однією сім'єю із ОСОБА_8 без реєстрації шлюбу ними за спільні кошти придбане певне майно, яке оформлено на ім'я ОСОБА_8, оскільки вони вважали себе сім'єю, довіряли одне одному і не мали наміру ділити дане майно. Зокрема, в 1988 році вони з ОСОБА_8 вступили до садівницького товариства «Мічурінець» та отримали в користування садову ділянку по АДРЕСА_6 в м.Коломиї, площею 0,0600 га, на якій в 1988-1993 роках розпочато будівництво садового будинку, яке на даний час незавершене. Крім того, в 2006 році вони з ОСОБА_8 придбали гараж НОМЕР_2 в гаражно-будівельному кооперативі «Автомобіліст», що знаходиться в м. Коломиї, по АДРЕСА_7 2009 році ОСОБА_8 відкритий банківський рахунок в Івано-Франківському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», на якому перебувають їх спільні з позивачкою кошти. У 2010 році ними придбаний автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2005 року випуску.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_8 помер. В день його поховання позивачка, родичі та друзі дізнались про те, що незадовго до смерті, а саме 17.05.2013 року, він уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_3 Тому остання претендує на частку у вищевказаному майні, яке входить до складу спадщини. Посилаючись на положення ст.74 Сімейного кодексу України, позивачка просить встановити факт її проживання із ОСОБА_8 однією сім'єю без перебування в шлюбі в періоди з 27.01.1994 року по 08.08.2008 року та з 28.10.2009 року по 01.01.2012 року, а також визнати спільною сумісною власністю вищевказане майно, набуте ними за час проживання однією сім'єю, визнати за нею право власності на 1/2 частку даного майна та припинити право спільної сумісної власності на це майно.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Прозорова О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із зазначених підстав. Додатково позивачка пояснила, що за зароблені ОСОБА_8 в Ірландії грошові кошти вони погашали заборгованість по оплаті комунальних послуг, встановлювали нову систему опалення. Позивачка пояснила, що вищевказаний спірний автомобіль було придбано в лютому 2010 року ними з ОСОБА_8 за зароблені ним в Ірландії 10 000 євро, оскільки у них були плани спільно займатися підприємницькою діяльністю і вказаним автомобілем ОСОБА_8 мав привозити товар. Позивачка також зазначила, що в 2010 році ОСОБА_8 проводив ремонт в належній дочці ОСОБА_9 квартирі АДРЕСА_3, там знаходилися деякі його речі. В жовтні 2010 року позивачка побачила його в цій квартирі разом з відповідачкою ОСОБА_3 Після цього випадку він просив пробачення у позивачки, вона пробачила, і їх сімейні відносини збереглися, оскільки вони продовжували разом проживати. Щоправда, вона стала пильніше слідкувати за своїм колишнім чоловіком та частіше приходити в зазначену квартиру. Починаючи з 2011 року, ОСОБА_8 інколи (2-3 рази в тиждень) ночував в цій квартирі. Однак, коли він приходив додому, позивачка готувала йому їжу та прала білизну. Позивачка та її представник пояснили, що після остаточного повернення з Ірландії ОСОБА_8 перебував на обліку в Коломийському міськрайонному центрі зайнятості, де отримував незначну допомогу по безробіттю. Іншого доходу він не мав. В грудні 2011 року позивачка побачила відповідачку ОСОБА_3 на балконі вказаної кватири №47. З приводу цього вона запитувала колишнього чоловіка, однак, останній вказане заперечував. В грудні 2011 року дочка ОСОБА_9 застала ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в даній квартирі та проганяла їх. Вони пояснювали, що хочуть разом проживати, однак, не мають де. Після цього ОСОБА_8 залишив позивачку, і вона вважає, що їх сімейні відносини остаточно припинилися з 01.01.2012 року. На підставі наведеного позивачка та її представник просять позовні вимоги задовольнити. При цьому вони, посилаючись на документи, які надіслані до суду ПАТ КБ «Приват банк», уточнили розмір спірного банківського вкладу, який становить 5 000 доларів США та 860 доларів США нарахованих процентів. Позивачка претендує на 1/2 частину даних грошових сум та іншого вищевказаного спірного майна. На підставі наведеного позивачка та її представник просять позовні вимоги задовольнити, а також присудити на користь позивачки понесені нею судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, подавши письмове заперечення проти позову. Вона також пояснила, що в 1992 році помер її чоловік. В 2001 році вона познайомилася з ОСОБА_8 Спочатку вони зустрічалися як друзі, він розповідав, що розлучений та не проживає зі своєю дружиною. В 2008 році ОСОБА_8 приїхав з Ірландії та говорив відповідачці, що йому з метою продовження терміну робочої візи необхідно одружитися. Вона відповіла, що до цього кроку ще не готова. Тому він вдруге зареєстрував шлюб зі своєю колишньою дружиною. Зі слів ОСОБА_8 ОСОБА_3 відомо, що після повторного розірвання шлюбу між ним та позивачкою, що мало місце 27.10.2009 року, сімейні відносини між ним та позивачкою юридично та фактично припинені з вини останньої. В грудні 2009 року ОСОБА_8 та ОСОБА_3 вирішили розпочати ремонт у вищевказаній квартирі №47 та разом купували все необхідне для цього. Вона також надавала на це грошові кошти, отримані від продажу її однокімнатної квартири. З січня 2010 року вони разом проживали, а у лютому 2010 року вони купили спірний автомобіль для доставки необхідних для вказаного ремонту будматеріалів тощо. ОСОБА_3 також пояснила, що 22.09.2010 року дочка позивачки та ОСОБА_8 - відповідачка ОСОБА_6 була присутня на дні народженні ОСОБА_3 В жовтні 2010 року позивачка побила останню, в зв'язку з чим вона та ОСОБА_8 зверталися в Коломийський МВ УМВС. В матеріалах відповідного матеріалу про відмову в порушенні кримінальної справи по даному факту наявні письмові пояснення ОСОБА_8, де він вказує, що протягом останніх чотирьох місяців проживає з відповідачкою ОСОБА_3 у вказаній квартирі №47. Отже, факти спільного проживання позивачки з ОСОБА_8 без укладення шлюбу в спірні періоди є надуманими і спростовуються письмовими доказами, фото - та відеозйомками, показами допитаних в судовому засіданні свідків. Представник відповідачки також зазначає, що протягом всього часу перебування ОСОБА_8 на роботі в Ірландії він там і проживав, що виключає спільне проживання в цей час з позивачкою. При цьому приїзд додому на короткострокові відпустки не змінюють вказаного місця його проживання. В зв'язку з наведеним відсутні будь-які підстави для визнання права власності позивачки на частину спірного майна. Крім того, твердження позивачки про спільне будівництво з ОСОБА_8 спірних садового будинку, гаражу в 1988-1993 роках не відповідає дійсності та спростовується проектно-технічними документами на ці будівлі, зокрема, договором на виконання проектних робіт, будівельним паспортом, повідомленням про початок виконання будівельних робіт та іншими документами, виготовленими в 2012 році. Вказаний представник просить критично оцінити визнання позову іншими відповідачами, оскільки вони є дочками позивачки та з етичних міркувань не можуть заперечувати проти її вимог. Тому в задоволенні позову відповідачка ОСОБА_3 та її представник просять відмовити.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, 21.11.2014 року вони звернулися до суду з письмовими заявами, в яких зазначають, що позовні вимоги визнають, а справу просять розглядати без їх участі. Поряд з тим, будучи присутньою в судовому засіданні 15.12.2014 року, відповідачка ОСОБА_6 пояснила, що позивачка та ОСОБА_8 - це її батьки. Вони разом проживали до 2012 року, мали спільний бюджет. З 2000 по 2003 роки батько працював в м.Києві, звідки приїжджав додому щокварталу, і проводив час разом з позивачкою та дочками. Після цього батько працював в Ірландії, звідки пересилав позивачці гроші, купував ювелірні вироби. Також ОСОБА_8 дарував подарунки вказаній відповідачці. Остання також зазначила, що її батьки разом погашали спільні борги, переробляли систему опалення в спільній квартирі, разом святкували родинні свята. Коли батько остаточно повернувся з Ірландії, то продовжував проживати з позивачкою. В 2010-2011 роках він не проживав з ОСОБА_3, а в 2012 році він залишив сім'ю. Приблизно за місяць до смерті батька їй та сестрі ОСОБА_5 стало відомо, що батько одружився з ОСОБА_3, яку вони раніше бачили у вищезазначеній квартирі №47. Тому ОСОБА_6 вважає, що позов слід задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи, і, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями п.1 ч.5 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області 11.10.2013 року, позивачка 18.09.1976 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, який після реєстрації шлюбу змінив прізвище на «ОСОБА_8». У даному витязі також зазначені відомості, що 26.01.1994 року вказаний шлюб розірвано, актовий запис №16 (т.1, а.с.13).

Згідно з копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_8 та позивачка повторно одружилися 08.08.2008 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №333 (т.1, а.с.12 ).

Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого повторно 19.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області вказаний шлюб розірвано 27.10.2009 року, актовий запис № 163 (т.1, а.с.14).

Судом також встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим 31.03.1996 року Бюро по приватизації державного житлового фонду та зареєстрованим 11.01.2001 року Коломийським МБТІ в реєстрову книгу за № 5053, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності в рівних частинах належить квартира АДРЕСА_4 (т.1, а.с. 16).

На фото таблицях із зазначеними датами - 17.10.2010 року, 04.06. та 02.09.2011 року зображено перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в колі друзів та спільного святкування певних подій (т.1, а.с.143-147).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_3 одружилися 17.05.2013 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №138 (а.с.187 ).

Згідно з копією свідоцтва про смерть ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року в м.Коломиї (т.1, а.с.15).

Відповідно до положень ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1-3 ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до правил, вказаних в ч.ч.1, 3, 4 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Частинами 1-3 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до положень ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст.68 вказаного Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до правил ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ч.1 ст.74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з п.п.19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", передбачено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. При застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до правил ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Із долучених до матеріалів справи листа та поштових конвертів, адресованих ОСОБА_8 із Ірландії позивачці ОСОБА_1, із датами їх відправлення - 20.05., 03.09., 04.11.2003 року, та конверта, адресованого останньою ОСОБА_8 20.06.2007 року, вбачається, що між цими особами відбувалась переписка під час перебування ОСОБА_8 на роботі у вказаній країні (т.1, а.с.28-33).

Відповідно до квитанцій про сплату пайових внесків ОСОБА_8 в 2007, 2008, 2012 та 2013 роках вносив до Коломийського садівницького товариства « Мічурінець» членські внески за земельну ділянку - сад НОМЕР_3, масив (вул.) «Дружба» у вказаному товаристві, а також плату за гараж №364, 369 в 2007- 2009 роках в Г.Б. К. «Автомобіліст». Згідно з довідкою від 08.10.2013 року ОСОБА_8 з 11.08.2006 року був членом даного гаражно-будівельного кооперативу та власником гаража НОМЕР_2 (т.1, а.с.44, 45, 57, 58, 68).

Згідно з квитанціями від імені ОСОБА_8 здійснювалася оплата послуг телефонного зв'язку з 2005 року по січень 2013 року за номером телефону «5 58 17» (т.1, а.с. 47-56).

Фототаблицями (стор.1-9) стверджується перебування ОСОБА_8 в Ірландії (в 2003, 2007 роках), а також спільне перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_1 на святкуваннях днів народжень в колі сім'ї та друзів та відвідування певних місць (в 1998-2006, 2010 роках (т.1, а.с.59-67)).

Крім того, факт проживання однією сім'єю позивачки та її колишнього чоловіка протягом першого спірного періоду стверджується також показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_15., ОСОБА_10, ОСОБА_11 , ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Факт спільного проживання позивачки та ОСОБА_8 в період з 27.01.1994 року до 08.08.2008 року, хоча і заперечила відповідачка ОСОБА_3, однак, ні нею, ні її представником не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних заперечень. Твердження вказаного представника, що місцем проживання ОСОБА_8 в період його роботи в Ірландії була саме ця країна суд вважає безпідставним, оскільки ОСОБА_8 перебував на роботі тимчасово, періодично приїжджав додому, тобто у вищевказану спільну квартиру АДРЕСА_5, підтримував протягом всього періоду роботи зв'язки з позивачкою. Тому суд вважає, що в зв'язку з тимчасовим перебуванням в Ірландії він не змінював свого постійного і зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання в зазначеній квартирі.

Судом встановлено, оскільки не заперечується сторонами, що в період з 27.01.1994 року по 08.08.2008 року ні позивачка, ні ОСОБА_8 не перебували в будь-якому іншому шлюбі.

Судом встановлено, що відповідно до наданих ПАТ КБ «ПриватБанк» виписок по особових рахунках НОМЕР_4 та НОМЕР_5, відкритих на ім'я ОСОБА_8, розмір грошового вкладу становить 5 000 доларів США, а розмір нарахованих на вказаний вклад відсотків - 860 доларів США (т.2, а.с.11-22).

Відповідачкою ОСОБА_3 та її представником не зазначено будь-якого іншого джерела походження вказаних коштів, ніж вказане позивачкою, а саме, що вказані грошові кошти зароблені в період спільного проживання ОСОБА_8 та позивачки.

В зв'язку з вищенаведеним суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо встановлення спірного факту за період з 27.01.1994 року по 08.08.2008 року та визнання спільною сумісною власністю спірного гаражу та грошових коштів.

Судом встановлено, що відповідно до листа - відповіді Центру надання послуг, пов'язаних з використанням транспортних засобів з обслуговування м.Коломиї, Коломийського, Городенківського та Снятинського районів при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області №1195 від 18.10.2013 року автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2005 року випуску, номерний знак « НОМЕР_6», згідно з базами даних автоматизованого обліку зареєстрованого транспорту Державтоінспекції області АІПС «Автомобіль» та НАІС зареєстрований за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Дата реєстрації вказаного автомобіля - 25.02.2010 р. (тимчасовий облік), 25.08.2010 р. (постійний облік (т.1, а.с.27)).

Стороною відповідачки ОСОБА_3 також не вказано і не доведено джерела походження грошових коштів, за які придбано вказаний автомобіль, а також, що він придбавався саме в зв'язку з проведенням ремонту у вищевказаній квартирі №47. При цьому не заперечується той факт, що після остаточного повернення з Ірландії ОСОБА_8 перебував на обліку в Коломийському міськрайонному центрі зайнятості, де отримував незначну допомогу по безробіттю. Вказане також підтверджується довідками вказаної установи від 21.01.2015 року, згідно з якими ОСОБА_8 перебував на зазначеному обліку протягом лютого-квітня 2010 року, допомога по безробіттю вказана «0», а за січень, лютий 2011 року - в загальному розмірі 825, 86 грн. (т.1, а.с.240, 241).

Не надано також відповідачкою жодних доказів про наявність та розмір її доходів в спірні періоди.

Крім того, ОСОБА_3 та її представник покликаються на письмові пояснення ОСОБА_8 від 09.10.2010 року, які містяться у вищевказаному відмовному матеріалі №2236/3137. В цих поясненнях ОСОБА_8 вказує, що він проживає з ОСОБА_3 протягом останніх чотирьох місяців, тобто з червня 2010 року. Натомість спірний автомобіль зареєстрований на ім'я ОСОБА_8 25.02.2010 року. Тому заперечення ОСОБА_3 проти позовних вимог, що стосуються вказаного майна, суд також вважає необґрунтованими.

Вирішуючи іншу частину позовних вимог, суд враховує покази допитаних в судових засіданнях свідків, жоден з яких чітко не пояснив до якого часу проживали однією сім'єю позивачка та ОСОБА_8 та з якого саме часу останній почав постійно проживати з відповідачкою ОСОБА_3 Суд вважає, що цьому є об'єктині причини, адже вказані обставини стоcуються особистого життя і не можуть бути достеменно відомі стороннім особам. Враховуючи, що позивачка в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_8 залишив сім'ю в грудні 2011 року, ненадання обгрунтованих заперечень даного факту відповідачкою ОСОБА_3, визнання позовних вимог іншими відповідачами, суд вважає, що позовні вимоги, що стосуються встановлення спірного факту проживання однією сім'єю, підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 28.10.2009 року по 01.12.2011 року. Суд вважає, що протягом цього часу ОСОБА_8 лише зустрічався з ОСОБА_3, що не має жодного юридичного значення. Покликання сторони відповідачки ОСОБА_3 на нібито примусове визнання позову іншими відповідачами, оскільки позивачка є їх матір'ю, суд вважає надуманими, адже останні є дочками померлого ОСОБА_8, а тому вони згідно з правилами ст.1261 ЦК України належать до першої черги спадкоємців за законом, і у разі задоволення позову їх частки значно зменшаться.

Поряд з тим, відповідно до копій будівельного паспорта на будівництво садового будинку в АДРЕСА_8, виданого 08.10.2012 року відділом архітектури та містобудування управління архітектури, містобудування та капітального будівництва Коломийської міської ради, повідомлення ІФ 23 про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого інспекцією державного архітектурно-будівельною контролю в Івано-Франківській області від 18.01.2013 року за № 8н ОСОБА_8 зазначений замовником вказаного будівництва ( т.1, а.с. 140- 141).

Копією довідки №298, виданою проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро відділом архітектури та містобудування 17.12.2012 року, стверджується , що ОСОБА_8 був забудівником зазначеного садового будинку, згідно з розробленою проектною документацією вказане будівництво відноситься до ІІ категорії складності згідно ДБН А2.2-3-2004 С.29 т згідно державного класифікатора ДК 018-2000 присвоєно код 1110.4 (т.1, а.с.143).

Оскільки факт проживання з 01.01.2012 року ОСОБА_8 з відповідачкою ОСОБА_3, не заперечується ніким зі сторін, а тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не потребує доказування, то позовні вимоги, що стосуються спірного садового будинку, суд вважає безпідставними і в задоволенні цієї частини вимог слід відмовити.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В зв'язку з цим відповідно до правил ч.1 ст.88 ЦПК України позивачці слід присудити понесені нею судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд враховує вартість спірного майна, вказану у документах, наданих позивачкою, оскільки вказана вартість ніким не оспорювалась. Таким чином, загальний розмір сплаченого позивачкою судового збору за розмір частково задоволених позовних вимог складає 1 008, 40 грн., що є різницею між загальним розміром сплаченого позивачкою судового збору (т.1, а.с.1, 123, 243, 244, т.2, а.с.24) та розміром судового збору, який сплачено за вимогу, в задоволенні якої відмовлено. Зазначений розмір судових витрат підлягає присудженню з відповідачів в рівних частинах.

Щодо витрат на правову допомогу, то на їх підтвердження позивачкою долучено квитанції за послуги, надані адвокатом Прозоровою О.М. в жовтні-грудні 2013 року (т.1, а.с.245-247). Однак, даний позов пред'явлено 21.10.2014 року. Тому суд вважає, що позивачкою не доведено, що вона понесла дані судові витрати саме в зв'язку із даною справою, та не присуджує їх.

На підставі наведеного, ст.321, 372 ЦК України, ст.ст.3, 63, 68, 70, 74 СК України, та, керуючись ст.ст.256, 213-215, 294, 88 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки с.Острівець Городенківського району Івано-Франківської області, жительки ІНФОРМАЦІЯ_1 Івано-Франківської області з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем м.Коломия Івано-Франківської області (помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року) в період з 27.01.1994 року по 08.08.2008 року та в період з 28.10.2009 року по 01.12.2011 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_8 майно, набуте ними за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме наступне майно:

-гараж АДРЕСА_9

-автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2005 року випуску, номерний знак « НОМЕР_6», який згідно бази даних автоматизованого обліку зареєстрованого транспорту Державтоінспекції області АІПС «Автомобіль» та НАІС зареєстровано за ОСОБА_8.

-грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку в Івано-Франківському відділенні публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» в загальному розмірі 5 860 (п'ять тисяч вісімсот шістдесят) доларів США.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою с.Острівець Городенківського району Івано-Франківської області, жителькою ІНФОРМАЦІЯ_1 Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, право власності на 1/2 (одну другу) частину вказаного майна та припинити право спільної сумісної власності на дане майно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 по 336 (триста тридцять шість) гривень 13 копійок з кожної судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Івано-

Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 07 квітня 2015 року.

Суддя Калинюк О. П.