Справа № 199/4516/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, заборону вчиняти певні дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником 60/100 частини квартири АДРЕСА_1, відповідач в свою чергу є власником 40/100 частин вказаної квартири, де вона мешкає разом зі своєю дочкою. Однак, як зазначає позивач, відповідач чинить їй перешкоди в користуванні її частиною власності. Вона самовільно, без згоди позивача, змінила вхідні двері разом з замками, не надавши позивачу ключ, через що позивач не може потрапити у приміщення. Просить суд усунути їй перешкоди в користуванні власністю шляхом її вселення до спірної квартири, заборонити відповідачу вчиняти дії, які б обмежували право власності позивача на квартиру шляхом заборони зміни замків (дверей) без її відома та згоди, а також стягнути з відповідача спричинену їй моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. та судовий збір.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позові, при цьому підтвердила суду, що на разі вона має доступ до квартири та ключ від неї, а також факт укладання договору оренди її частки квартири з донькою відповідача , проте, наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Розмір моральної шкоди мотивувала тим, що вона регулярно сплачувала комунальні послуги, хоча ними користувалась тільки відповідач.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що дійсно відповідач є власником 40/100 частин спірної квартири, а позивач 60/100 частин квартири. Між сторонами склалися конфліктні стосунки з приводу користування спільним майном, проте позивач завжди мала доступ до квартири. В березні поточного року зламався замок від вхідних дверей в квартиру, вона сама проблематично відчиняла двері, тому допускає, що позивач не могла потрапити до квартири. Після відповідач змінила замок, ключ від якого передала позивачу в червні. Крім того, 01 липня 2015 року між її донькою та позивачем був укладений договір оренди, відповідно до якого донька орендувала у позивача її частку квартири. А отже, вимоги позивача є незаконними, підстав для вселення її у квартири відповідач не вбачає. Просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторонам по справі належить квартира АДРЕСА_1 60/100 її частин належить позивачу на підставі договору дарування від 07.10.2013 року, посвідченого приватний нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, 40/100 частин вказаної квартири належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.1990 року, посвідченого приватний нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Згідно із ст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За положеннями ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні відносини з приводу користування майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації

Проте, як встановлено судом, позивач має ключі від квартири та вільний доступ до неї, що визнали сторони в судовому засіданні, тому не підлягає доказуванню відповідно вимог ст. 61 ЦПК України. Крім того, між позивачем та ОСОБА_5, донькою відповідача, 01.07.2015 року було укладено договір оренди, відповідно до якого позивач здала в оренду останній свою частку квартири строком до 01.01.2016 року з орендною платою в розмірі 1000,00 грн. на місяць. Даний договір оренди є чинним, сторонами не розірваний, що було підтверджено учасниками справи в судовому засіданні, а отже підстав для усунення перешкод позивачу в користування власністю шляхом вселення до вказаної квартири судом не вбачається. Тому, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, позивач не довела суду той факт, що відповідач. чинить їй перешкоди в користуванні спірним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Однак в даному випадку, зясувавши всі обставини по справі, суд вважає, що посилання позивача на спричинення їй відповідачем моральної шкоди, яку вона оцінила в 2000,00 грн., належними та допустимими доказами не доведені, а тому також задоволенню не підлягають.

Судові витрати суд вважає за необхідне віднести на рахунок позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, заборону вчиняти певні дії, стягнення моральної шкоди,- відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В.В. Руденко