У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів : Хилевича С.В.,Собіни І.М.

секретар - Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду від 22 липня 2015 р. у cправі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку користування квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право користування квартирою.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з"явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду від 22.07.2015 р. в позові ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено : визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 243 грн.60 коп.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд безпідставно послався на показання свідків, які ствердили, що ОСОБА_1 та її неповнолітній син ОСОБА_4 з 2006 по березень 2015 р. не проживали у спірній квартирі , а фактично проживали у м. Вінниця і спорів між сторонами до березня 2015 р. не виникало. Так, до часу свого навчання, ОСОБА_1 постійно проживала у спірному житлі, яке було отримано ще її батьками, і під час навчання та після його закінчення, нерідко приїжджала у м. Кузнецовськ та проживала у спірній квартирі, де була зареєстрована. Однак, постійно проживати у цьому житлі ОСОБА_1 не могла через перешкоди, які постійно їй чинила ОСОБА_3, що підтвердили і свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, пояснення яких судом не було враховано та не дано оцінки. Також, не вказано судом з якого саме моменту потрібно рахувати строк у шість місяців та коли цей строк сплив. Також, суд не залучив до участі у справі орган опіки та піклування та не отримав його висновок з приводу виселення неповнолітнього ОСОБА_4 Просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, а у зустрічному позові ОСОБА_3 - відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді 1-ї інстанції, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення, виходячи з наступного.

_________________________________________________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст. - Малков В.В..

Провадження № 22ц/787/ 1779/2015 Доповідач - Оніпко О.В.

18.06.2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та про встановлення порядку користування житлом.

У позовній заяві вказувала, що вона з неповнолітнім сином ОСОБА_4 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 . У вказаному житлі також зареєстровані та проживають - відповідач - ОСОБА_3 та її неповнолітні діти - ОСОБА_8, 2000 р. н. та ОСОБА_9, 2009 р. народження .

Оскільки між сторонами постійно виникають спори з приводу користування квартирою та відповідач чинить їй перешкоди у користуванні вказаним житлом, посилаючись на вимоги ст. 64 ЖК України, просила суд зобов»язати останню усунути перешкоди у користуванні вказаною квартирою, встановити порядок користування нею, виділивши їй та її неповнолітньому сину у користування ізольовану кімнату, площею 11,4 кв. м з лоджією, а ОСОБА_3 та її двом неповнолітнім дітям виділити у користування ізольовану житлову кімнату, площею 16,3 кв. м. , кухню, площею 6,5 кв. м, ванну кімнату (2.2 кв.м ), санвузол ( 1 кв. м), коридор ( 4.3 кв. м ), вбудовані шафи ( по 0,3 кв. м та 0, 4 кв. м ) залишити у спільному користуванні сторін.

14.07.2015 р. ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право користування житлом. Зазначала, що після смерті її чоловіка ОСОБА_10 03.03.2015 р. ( брата позивачки), між нею та ЖЕД № 2 був укладений договір про надання житлово-комунальних послуг від 06.04.2015 р. на квартиру АДРЕСА_1, у якій вона та двоє її неповнолітніх дітей зареєстровані та постійно проживають. Про існування між нею та ОСОБА_1 «конфліктів» вона дізналася , отримавши копію позовної заяви останньої.

Особисто вона у спірній квартирі почала проживати одразу після одруження з ОСОБА_10 у 1998 році, там народилися їхні діти. ОСОБА_1 з 2006 року виїхала у м. Вінниця, де проживає і по даний час разом з чоловіком ОСОБА_11 та сином ОСОБА_4 У квітні 2015 р. ОСОБА_1, шляхом обману, прописала у вказану квартиру свого неповнолітнього сина. Після похорон чоловіка, позивачка погрожувала їй та вимагала кошти за вартість частини квартири. Оскільки ОСОБА_1 у квартирі не проживає з 2006 р. і вони ніколи не проживали однією сім»єю та не вели спільне господарство, посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України, просила суд відмовити ОСОБА_1 в позові до неї, її позов задовольнити.

Колегія суддів погоджується з наведеними у рішенні висновками місцевого суду про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст. 65 цього Кодексу, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням

Статтею 71 ЖК України встановлено випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців, у т.ч. у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

За положеннями ст.ст.10,11,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 212 цього Кодексу, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до 2001 року була зареєстрована та проживала у квартирі АДРЕСА_1. З 2001 р. по 2006 р. у зв»язку із навчанням була знята з реєстрації та зареєстрована у АДРЕСА_2. Після закінчення навчання у 2006 році знову зареєструвалася за вказаною адресою.

З матеріалів справи та з пояснень ОСОБА_3 вбачається, що після закінчення навчання, з 2006 року, ОСОБА_1 була зареєстрована у спірній квартирі, однак не проживала, оскільки залишилася проживати у м. Вінниця, де у 2007 році одружилася з ОСОБА_11 та до цього часу проживає та працює. У 2013 році у них народився син ОСОБА_4

Також, судом встановлено, що у спірній квартирі постійно проживала ОСОБА_3 з чоловіком ОСОБА_10 (братом ОСОБА_1.) та їх двома дітьми 2000 р.н. та 2009 р. народження (а.с. 33, 35-38 ), що стверджується матеріалами справи, поясненнями ОСОБА_3, чого не заперечувала і ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції. Крім того остання пояснила, що власного житла не має, постійно проживала з сім»єю у м. Вінниця за різними адресами у найманому житлі.

Таким чином, ОСОБА_1 з часу реєстрації її у 2006 році, у квартирі не проживала, ані сама, ані з чоловіком або із дитиною, лише періодично приїжджала з м. Вінниця до м. Кузнецовська з метою відвідати брата із сім»єю. Також, остання не ставила питання про переїзд на постійне місце проживання та про проживання у спірному житлі або про встановлення порядку користування цим житлом між нею або її сім»єю та сім»єю брата, ніколи не оплачувала комунальні послуги та не намагалася вирішити інші питання, пов»язані саме зі спірною квартирою, і у ній відсутні будь-які належні їй речі.

Згідно з поясненнями ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_10 ( а.с. 34) 03.03.2015 р. між сторонами виник спір, причиною якого стали вимоги ОСОБА_1 про сплату їй грошової компенсації за частку у вказаній квартирі.

Окрім особистих пояснень, ОСОБА_1 не надала суду доказів на спростування зазначених обставин , як не надала доказів і в обґрунтування своїх позовних вимог. Так, нею не доведено, що протягом тривалого часу (ще за життя брата ОСОБА_10.) між сторонами мали місце конфлікти з приводу користування спірної квартирою, що вона не втратила інтерес до спірного житла протягом усього часу своєї відсутності та що вона мала намір проживати у ній, однак була відсутня у спірному житлі через поважні причини - у зв»язку із перешкодами, які їй чинила ОСОБА_3 або інші мешканці вказаного житла у користуванні ним .

Крім того, як у судовому засіданні місцевого суду, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник не змогли надати пояснень, у чому саме виразилися такі перешкоди з боку ОСОБА_3 або ОСОБА_10 та з якого часу вони виникли, а також не надали належних та достовірних доказів на їх підтвердження.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона зареєстрована у квартирі та періодично (на тиждень - два) приїжджала в гості до брата, а також про реєстрацію її малолітнього сина з квітня 2015 р. за вказаною адресою, також не заслуговують на увагу та не є підставою для задоволення її позовних вимог та , відповідно, не є підставою для відмови ОСОБА_3 у зустрічному позові до неї про визнання такою, що втратила право користування спірним житлом.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не проживала у спірній квартирі тривалий час з 2006 року без поважних причин, не була членом сім»ї ОСОБА_3 і на даний час має намір повернутися у спірне житло та проживати у ньому без згоди інших наймачів, відсутні підстави вважати, що вона користується правами, встановленими ст.ст. 64, 65 ЖК України.

У зв»язку з наведеним, відсутні і правові підстави для перебування на реєстрації і для проживання у спірному житлі малолітнього сина ОСОБА_1, ОСОБА_4 Також, відповідно до положень ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд, на підставі вимог ст.ст. 71, 72 ЖК України та роз»яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді справи належним чином дослідив всі обставини у їх сукупності, дав належну оцінку доказам, наданим сторонами та ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду, наведених у рішенні, не спростовують, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду від 22 липня 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дні набрання нею чинності.

Головуючий

Судді :