СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/5168/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 листопада 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

26.07.2015 року ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, а саме, 46 417,97 грн. та частково завданої моральної шкоди в розмірі 7 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.11.2012 року відповідач, написанням розписки, взяв на себе зобов'язання сплатити позивачу 2 000 дол. США, але не менше 16 800 грн. з нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу, дарування, міни або іншим способом відчуження, земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої за адресою: АДРЕСА_3. Вказану оплату ОСОБА_2 повинен був здійснити за послуги позивача як агентства нерухомості. 02.12.2014 року земельну ділянку було продано, проте відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань.

В подальшому позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 67 910,98 грн., що складається з фактично не отриманого прибутку (упущена вигода) у розмірі 6 923,58 грн., не отриманий за розпискою еквівалент 2 000 дол. США у розмірі 45 987,40 грн., моральної шкоди - 15 000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, про розгляд справи повідомлявся в установленому порядку.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 05.11.2012 року ОСОБА_2 написав розписку, відповідно до якої взяв на себе зобов'язання сплатити ФОП ОСОБА_1 гривневий еквівалент 2 000 дол. США за курсом НБУ, але не менше 16 800,00 грн. одночасно з нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу, дарування, міни або іншим способом відчуження, земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, сплачуючи за надані позивачем в повному обсязі послуги, як агенства нерухомості, претензій до наданих послуг не має (а. с. 4 - копія розписки).

Листом ГУ Держгеокадастру у Київській обл. №НА - 3697066 від 10.07.2015 року (а. с. 14) повідомлено, що ОСОБА_3 не являється власником земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_3), 02.12.2014 року до Управління надійшла інформація від територіального органу державної реєстрації прав про зареєстроване право на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_4

На думку позивача, ОСОБА_2 не виконав зобов'язання за розпискою, що призвело до завдання позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

З розписки і пояснень позивача вбачається, що останній надав відповідачу відповідні послуги, які в розписці зазначені як послуги з агентства нерухомості. За вказані послуги ОСОБА_2 зобов'язався сплатити ФОП ОСОБА_1 гривневий еквівалент 2 000 дол. США за курсом НБУ, але не менше 16 800,00 грн. одночасно з відчуження, земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_3. Земельна ділянка була відчужена, проте зобов'язання за розпискою відповідач не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором .

Встановлено, що позивач надав відповідачу послуги, які останній зобов'язався оплатити з настанням події, яка має настати (відчуження земельної ділянки). Вказана подія настала, проте відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань, а тому в силу ч. 1 ст. 509, ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 903 ЦК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість згідно розписки від 05.11.2012 року у розмірі 45 987,40 грн., що є еквівалентом 2 000 дол. США за курсом НБУ, станом на 02.11.2015 року, згідно заяви позивача про уточнення позовних вимог (а. с. 49).

Вимога про стягнення фактично не отриманого прибутку (упущеної вигоди) є необгрунтованою з огляду на наступне. Звертаючись з даною вимогою, позивач обґрунтовує її тим, що поклавши кошти за розпискою до банку на депозит під 25 % річних, він отримав би дохід у вигляді нарахованих відсотків.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаної норми законодавства України випливає, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою.

Суд звертає увагу на те, що фактично вимога про стягнення упущеної вигоди ґрунтується на припущеннях позивача, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач мав намір покласти відповідні кошти на депозит, вчиняв відповідні дії, вивчав пропозиції на банківському ринку депозитів з даного питання і т. д.

Частина 4 статті 60 ЦПК України встановлює, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення зазначеної процесуальної норми вимога про стягнення упущеної вигоди обґрунтовується припущеннями.

В даній справі відсутні належні і допустимі докази наявності збитків у вигляді упущеної вигоди, а тому суд відмовляє в задоволенні даної вимоги.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди суд звертає увагу на наступне. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для відшкодування моральної шкоди, в силу наведених норм, необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього або приниження честі та гідності позивача. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача.

В порушення зазначеного, позивач не зазначає і не надає жодних доказів наявності душевних страждань або приниження честі чи гідності.

В судовому засіданні позивач також не зміг пояснити в чому полягає моральна шкода. Зазначав про втрату ділової репутації, проте дана обставина жодним чином не підтверджується і ЦК не містить такої підстави для відшкодування моральної шкоди як втрата ділової репутації, а передбачає приниження ділової репутації. Позивач зазначав, що постраждали його честь, гідність і репутація, проте дані твердження також не підтверджуються належними доказами. Пояснити яким чином постраждали честь, гідність і репутація позивач не зміг.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість згідно розписки від 05.11.2012 року у розмірі 45 987,40 грн. (еквівалент 2 000 дол. США) та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 22, 509, 526, 530, 903, 1167 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, ІН: НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІН: НОМЕР_2) заборгованість згідно розписки від 05.11.2012 року у розмірі 45 987,40 грн. та судові витрати у розмірі 487,20 грн.

Відмовити у задоволенні інших вимог.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ Т.О. ЗАЄЦЬ