АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року м.Київ

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого Панченка М.М.

суддів Побірченко Т.І., Барановської Л.В.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрикант» на рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрикант» до ОСОБА_3, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір, зобов»язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фабрикант» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Державної служби інтелектуальної власності України і просив винести рішення, яким визнати недійсним свідоцтва про реєстрацію 17.04.2012 року авторського права на твір НОМЕР_1 «Розробка дизайну «ІНФОРМАЦІЯ_1», та зобов»язати Державну службу інтелектуальної власності України внести до державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір відомості щодо визнання свідоцтва НОМЕР_1 на ім»я ОСОБА_4 недійсним та здійснити відповідну публікацію.

Обгрунтовуючи позов, ТОВ «Фабрикант» послався на те, що авторство ОСОБА_4 на твір образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_1» є недоведеним та, відповідно нею не створювався, а відомості зазначені у матеріалах заявки на реєстрацію твору не відповідають дійсності, а тому реєстрація твору здійснена з порушенням вимог чинного законодавства.

Вважав, що зазначена обставина порушує права та інтереси позивача, який, починаючи з 2011 року, є виробником указаного печива, а відповідачка ОСОБА_3, як спадкоємиця ОСОБА_4, згідно рішення апеляційного суду Запорізької області від 4.12.2014 року, залишеного без змін ухвалою ВССУ від 16.04.2015 року захистила авторські права своєї матері ОСОБА_4 і стягнула грошову компенсацію у розмірі 12.180 грн. /т.1 а.с.49-52, т.2 а.с.51-52/.

Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Фабрикант» про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір та зобов»язання вчинити дії /т.2 а.с.105-107/.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація 17.04.2012 року Державною службою інтелектуальної власності України на підставі заявки поданою ОСОБА_4 від 16.02.2012 року та видача свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір за НОМЕР_1 Розробка дизайну «ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснене з дотриманням вимог чинного законодавства, а позивач не навів суду достатніх доказів правового обґрунтування своїх вимог.

Не погодившись з таким рішенням, ТОВ «Фабрикант» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог /т.2 а.с.121-127/.

Послався на те, що суд не дав належної оцінки доказам наведеним у позовній заяві.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно Положення про Державну службу інтелектуальної власності України, затвердженого Указом Президента України від 19.11.2011 року за №658 слідує, що одним із завдань Державної служби є здійснення державної реєстрації об»єктів інтелектуальної власності

Відповідно до ст.4 Закону України « Про авторське право та суміжні права», п.1 Постанови КМ України від 27.12.2001 року №1756 «Про державну реєстрацію авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір» визначено, що установою, яка виконує дії пов»язані з державною реєстрацією права автора на твір науки, літератури і мистецтва, а також з реєстрацією договорів, які стосуються права автора на твір, є Державна служба інтелектуальної власності України.

Встановлено, що 17.04.2012 року Державною службою інтелектуальної власності України на підставі заявки поданою ОСОБА_4 від 16.02.2012 року було видано свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір за НОМЕР_1 Розробка дизайну «ІНФОРМАЦІЯ_1» / т.1 а.с.27,200-207/.

Після смерті автора ОСОБА_4 спадкоємицею майнових її прав, в тому числі і прав за авторським свідоцтвом НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір Розробка дизайну «ІНФОРМАЦІЯ_1», є відповідачка ОСОБА_3, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.12.2013 року.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 4.12.2014 року, залишеного без змін ухвалою ВССУ від 16.04.2015 року ОСОБА_3 захистила авторські права своєї матері ОСОБА_4, а також, як спадкоємець майнових прав своєї матері, стягнула з ТОВ «Фабрикант», як організації, що використовує авторський твір ОСОБА_4 на свою користь грошову компенсацію у розмірі 12.180 грн. /т.1 а.с.49-52, т.2 а.с.51-52/.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку що здійснення реєстрації авторського права на твір «Розробка дизайну «ІНФОРМАЦІЯ_1» та видача Свідоцтва НОМЕР_1 на ім»я автора ОСОБА_4 здійснене в межах правових норм, чинних на момент реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлена презумпція авторства - за відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору.

Тобто, оскільки позивач не навів доказів авторства іншої особи на спірний предмет, тому авторство ОСОБА_4 презюмується.

Між тим, позивач ТОВ «Фабрикант» у своїх позовних аргументуваннях посилається на те, що державна реєстрація авторського права та видача Свідоцтва НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір Розробка дизайну «ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, вважав, що авторство ОСОБА_4 за цим свідоцтвом не доведено, а тому вимагав визнати це свідоцтво недійсним.

Суд першої інстанції також обґрунтовано відхилив доводи ТОВ «Фабрикант» в тій частині, що розробка рецептури та дизайну твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» входило в трудові обов»язки ОСОБА_4, а тому, наче-то, вона не мала право реєструвати цей твір на своє ім»я в Державній службі інтелектуальної власності України та отримувати Свідоцтво на авторське право.

Так, позивач не навів суду доказів того, що, створюючи авторський твір «ІНФОРМАЦІЯ_1», ОСОБА_4 його створила саме в ході виконання трудових обов»язків інженера-технолога кондитерського та хлібопекарного виробництва у робочий час на своєму робочому місці і цей твір створено за конкретним завданням адміністрації роботодавця, або в її трудові обов»язки входило створення авторських винаходів чи авторських творів з передачею в подальшому авторських прав на свої твори іншій особі.

Таких доказів позивач суду не надав, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив позовні вимоги ТОВ»Фабрикант», які не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрикант» відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді