23.09.2015 Справа № 756/4205/15-ц
Справа пр. №2/756/3005/15
ун. №756/4205/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Великохацької В.В.

при секретарі - Приходько І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення збитків.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що протягом 2007 року ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 40650,00 євро в рахунок майбутнього придбання садового будинку та земельної ділянки, про що було складено відповідні розписки.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.02.2011 року у справі №2-1740-1/08, №2-134-1/09, №2-1256-1/10, №2-4094-1/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, стягнення коштів і відшкодування шкоди у задоволенні первісного позову та зустрічного позову відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19.12.2012 року у справі №2/316/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна, набутого без достатньої правової підстави, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном, стягнення завданих збитків первісний позов було задоволено, зустрічний позов задоволено частково. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18.04.2013 року зазначене рішення було змінено в частині солідарного стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 40650,00 євро та судові витрати у розмірі 1820,00 грн.

Як зазначив позивач, незважаючи на те, що рішення про стягнення належних йому коштів набуло законної сили 18.04.2013 року, відповідач не повернула борг, у зв'язку з чим ОСОБА_1 змушений був звернутись до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві за примусовим виконанням рішення суду. 23.05.2013 року державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Льовіною А.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №38123725 про стягнення з ОСОБА_2 боргу у розмірі 429990,52 грн. на користь ОСОБА_1 02.02.2015 року розпорядженням державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було прийнято рішення перерахувати грошові кошти у розмірі 445990,52 грн., сплачені відповідачем на рахунок позивача.

11.03.2015 року у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду виконавче провадження щодо стягнення з відповідача грошових коштів на користь ОСОБА_1 виконавче провадження було закрито, про що винесена відповідна постанова.

ОСОБА_1 стверджував, що відповідач безпідставно утримувала грошові кошти позивача у розмірі 40650,00 євро і тривалий час відмовлялась їх повернути та з урахуванням того, що при прийнятті рішення про стягнення відповідних грошових коштів Оболонським районним судом м. Києва відповідні зобов'язання було перераховано в національну валюту України за курсом, встановленим НБУ на день прийняття рішення, а тому позивач зазнав реальних збитків у розмірі 22149,15 євро. Позивач зазначив, що він фактично отримав грошові кошти у розмірі 18500,65 євро та у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов'язання щодо повернення грошових коштів для відновлення порушеного внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 права власності ОСОБА_1 необхідно придбати 22149,15 євро, які і є реальними збитками.

З цих підстав позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдані збитки у розмірі 22149,15 євро та судові витрати.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що позов є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19.12.2012 року у справі №2/316/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, про витребування майна, набутого без достатньої правової підстави, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3, про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном, стягнення завданих збитків, первісний позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 40650,00 євро, що за курсом НБУ становить 428170,52 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 16000,00 грн. та судові витрати з кожного з відповідачів у розмірі 910,00 грн.; зустрічний позов задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_1 звільнити садовий будинок та земельну ділянку АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 107,00 грн. (а.с.18-19).

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18.04.2013 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19.12.2012 року скасовано в частині солідарного стягнення грошових коштів у сумі 40650,00 євро, що за курсом НБУ становить 428170,52 грн., з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, та стягнення судових витрат, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 40650,00 євро, що за курсом НБУ становить 428170,52 грн., та судові витрати у розмірі 1820,00 грн.; в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено, в іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19.12.2012 року залишено без змін (а.с.20-22).

Згідно ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Так, рішенням апеляційного суду м. Києва від 18.04.2013 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 40650,00 євро, при цьому судом на підставі ч.2 ст.533 ЦК України визначено еквівалент вказаної суми в гривні - 428170,52 грн.

Судом встановлено, що 02.02.2015 року розпорядженням державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Мойсеєнка В.В. №38154819 прийнято рішення перерахувати 445990,52 грн. боргу на рахунок стягувача ОСОБА_1 (а.с.24).

11.03.2015 року державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Мойсеєнком В.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням ОСОБА_2 рішення суду (а.с.25).

Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в повному обсязі виконала зобов'язання з повернення позивачу грошових коштів та перерахувала на рахунок ОСОБА_1 445990,52 грн. (а.с.24,25). Дана обставина не заперечується позивачем, оскільки він у своїй позовній заяві вказує, що 02.02.2015 року розпорядженням державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було прийнято рішення перерахувати грошові кошти у розмірі 445990,52 грн. сплачені відповідачем на рахунок позивача, та 11.03.2015 року у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду виконавче провадження щодо стягнення з відповідача грошових коштів на користь позивача було закрито постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 в повному обсязі виконала рішення апеляційного суду м. Києва від 18.04.2013 року та повернула позивачу грошові кошти у розмірі 40650,00 євро, що за курсом НБУ становить 428170,52 грн., грошові кошти у сумі 16000,00 грн. та сплатила судові витрати у розмірі 1820,00 грн., а всього перерахувала на рахунок позивача 445990,52 грн.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що у зв'язку з тривалим невиконанням рішення суду та поверненням грошових коштів лише 11.03.2015 року у розмірі, перерахованому судом за курсом НБУ гривні до євро, а саме - 428170,52 грн., він фактично отримав 18500,65 євро, а не 40650,00 євро, з розрахунку курсу НБУ по 23,1435 грн. за 1 євро на момент виконання рішення суду, а тому зазнав реальних збитків у сумі 22149,15 євро.

В розумінні ст.22 ЦК України реальними збитками є перш за все вартість ремонту речі, причому як такого, який особа вже зробила та може підтвердити проведені витрати відповідними документами, так і такого, який особа ще має зробити. В останньому випадку його вартість має підтверджуватися відповідними розрахунками, кошторисами тощо. Також під дане визначення підпадають ті грошові штрафні санкції, які потерпілий сплатив або має сплатити у зв'язку із невиконання ним зобов'язання перед третьою особою, якщо таке невиконання є наслідком порушення його цивільного права.

Аналізуючи зміст вказаної законодавчої норми, суд приходить до висновку, що сума, яку позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2, не є реальними збитками в розумінні ст.22 ЦК України.

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача збитків з посиланням на положення ч.2 ст.533 ЦК України, ОСОБА_1 фактично вимагає повторно стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти за зобов'язанням, яке виконане нею в повному обсязі, що є неприпустимим, оскільки буде подвійним стягненням, яке не допускається.

Ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Оскільки позивач не зазнав реальних збитків, пов'язаних з тривалим невиконанням відповідачем рішення суду про стягнення грошових коштів на користь позивача (ОСОБА_2 в повному обсязі виконала рішення суду та сплатила на користь позивача грошові кошти у розмірі 445990,52 грн.), підстави для відшкодування збитків відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1, у задоволенні його позову.

З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст.22, 526, 533, 599 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні при проголошенні судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Великохацька