У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_6 на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області Панченко Ганни Вікторівни, заінтересована особа - ОСОБА_8, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (далі - ВДВС Броварського МУЮ) Панченко Г.В.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року скаргу ОСОБА_6 задоволено.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Броварського МУЮ Панченко Г.В. щодо проведення 31 липня 2014 року опису та арешту ѕ частини будинку АДРЕСА_1.

Скасовано арешт, накладений згідно акту опису й арешту майна від 31 липня 2014 року на ѕ частини будинку АДРЕСА_1

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2015 року ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року скасовано та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції допущено неповне з'ясування усіх обставин справи, а також порушено порядок, встановлений для його вирішення, що є підставою для застосування ст. 312 ЦПК України.

Зазначені висновки апеляційного суду не відповідають вимогам процесуального закону з наступних підстав.

Судами встановлено, що постановою головного державного виконавця ВДВС Броварського МУЮ Мельника С.С. від 23 травня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/361/40/2013, виданого 18 травня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 боргу в сумі 532027 грн 88 коп.

25 грудня 2013 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна, згідно якого описано та накладено арешт на 3/4 частини домоволодіння загальною площею 140 кв.м, підсобні будівлі (сарай та вбиральня, 26 кв.м), будинок загальною площею 114 кв.м, а саме веранда - 9,6 кв.м, вітальня - 14,5 кв.м, кухня - 16,9 кв.м, санвузол - 10,3 кв.м, допоміжна - 8,7 кв.м, житлова - 13,2 кв.м, житлова - 10,1 кв.м, самовільно зведена або переобладнана площа - 17,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 квітня 2014 року скаргу ОСОБА_6 задоволено та визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС Броварського МУЮ Мельника С.С. щодо проведення 25 листопада 2013 року опису й арешту 3/4 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, та скасовано арешт на 3/4 частини зазначеного домоволодіння.

Під час розгляду вказаної скарги судом встановлено, що спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає технічному паспорту внаслідок проведення самочинної перебудови.

31 липня 2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Броварського МУЮ Панченко Г.В. в межах виконавчого провадження повторно було складено акт опису й арешту майна, згідно якого було описано і накладено арешт на 3/4 частини будинку (приватної спільно часткової форми власності) загальною площею 68,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в якому також зазначено, що до частини будинку проведені самовільні добудови, які не зареєстровано в КП БМР «БТІ» і реєстраційній службі.

Із копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 4 грудня 2009 року вбачається, що ОСОБА_6 придбала у власність 3/4 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, а ОСОБА_11 придбав 1/4 частину зазначеного житлового будинку. Житловий будинок дерев'яний, має загальну площу 68,3 кв.м, житлову площу 41,2 кв.м, що зазначено в договорі купівлі-продажу та технічному паспорті на цей будинок станом на 2009 рік.

У технічному паспорті на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 30 січня 2013 року зазначено, що загальна площа будинку складає 83,3 кв.м, житлова - 23,3 кв.м, допоміжна - 50,4 кв.м, літне приміщення - 9,6 кв.м, а приміщення 1-1 та 1-4 є самочинним будівництвом.

Відповідно до висновку судового експерта від 9 січня 2015 року житловий будинок по АДРЕСА_1 після проведення реконструкції (демонтажу прибудов «а» та «а1», монтажу прибудов «а2», «а3» з ганком та масандрового поверху) є об'єктом самочинного будівництва, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_11 без розробки та погодження у встановленому законодавством порядку, проекту реконструкції, без документу на право здійснювати будівельні роботи провели реконструкцію спірного житлового будинку.

В ході реконструкції добудовано ганок та мансандровий поверх, покладено у будинок інженерні комунікації - водопровід, каналізацію, влаштовано камін, зовнішні стіни усього будинку облицьовані керамічною фасадною плиткою.

Внаслідок самочинної реконструкції будинку загальну його площу збільшено на 15 кв.м (з 68,3 кв.м до 83,3 кв.м). Змінено основні техніко-економічні показники приміщень (функціональне призначення, геометричні розміри тощо) - змінено функціональне значення приміщення (1-1) (нумерація за технічним паспортом від 30 січня 2013 року) - з коридору та житлової кімнати на вітальню, приміщення (1-4) - з житлової кімнати на допоміжне приміщення, а також збільшено геометричні параметри будинку, збільшено площу першого поверху. В ході проведеної реконструкції приміщень будинку демонтовано огороджувальний конструктивний елемент - перегородку між приміщеннями (1-1) та (1-5).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_6 суд першої інстанції дійшов висновку, що належних та допустимих доказів узаконення самочинної реконструкції (перебудови) житлового будинку сторонами не надано і судом не встановлено, а тому ОСОБА_6 не набула у встановленому законом порядку право власності на перебудований будинок, у зв'язку з чим на нього не може бути накладено арешт, а тому вважав, що дії старшого державного виконавця щодо проведення опису й арешту 3/4 частин спірного будинку є неправомірними, а накладений арешт підлягає скасуванню.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції допущено неповне з'ясування усіх обставин справи, а також порушено порядок, встановлений для його вирішення, що є підставою для застосування ст. 312 ЦПК України.

Статтею 312 ЦПК України встановлено підстави для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції або зміни чи скасування ухвали.

Розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: 1) відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону; 2) змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування; 3) скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Зазначена норма процесуального закону не містить у собі таку підставу, як неповне з'ясування обставин справи на яку посилався суд апеляційної інстанції.

Із ухвали апеляційного суду не вбачається в чому полягає порушення порядку розгляду судом першої інстанції скарги ОСОБА_6 на дії старшого державного виконавця ВДВС Броварського МУЮ Панченко Г.В. як цього вимагає пункт 3 частини 1 статті 312 ЦПК України, апеляційним судом не усунуто неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, не дано правової оцінки зібраним доказам.

Враховуючи зазначене, ухвала апеляційного суду не може залишатися в силі, допущені судом порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак