УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення пені за кредитним договором,

за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2009 року ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ «Одиши», ТОВ «Концерн Авто» про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 31 серпня 2007 року між ним і ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, згідно з яким позичальниця отримала кредит у розмірі 5 269 000,00 дол. США. З метою забезпечення виконання кредитного договору між позивачем та ОСОБА_6, ТОВ «Одиши», ТОВ «Концерн Авто» і ОСОБА_5 були укладені окремі договори поруки від 31 серпня 2007 року, згідно з якими поручителі зобов'язалися перед банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором. Оскільки позичальник кредиту свої зобов'язання виконувала неналежно, неодноразово допускала прострочення з внесення щомісячних платежів і сплати процентів, банк просив стягнути солідарно з боржника та поручителів заборгованість, яка станом на 20 липня 2009 року склала 48 895 840 грн 86 коп.

У червні 2009 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про розірвання кредитного договору від 31 серпня 2007 року, посилаючись на те, що до кінця 2008 року вона сумлінно виконувала свої обов'язки за вищевказаним договором. Однак у зв'язку з фінансовою кризою, яку розцінює як обставину непереборної сили, що негативно позначилася на її бізнесі, вона, проти своєї волі, не змогла виконувати свої обов'язки за договором у повному обсязі. Оскільки банк вимагає дострокове повернення кредиту в повному обсязі, що є суттєвою зміною обставин, вважає, що спірний кредитний договір має бути розірваний.

У липні 2009 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» про розірвання договору поруки від 31 серпня 2007 року, укладеного між ним та ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» на забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_5 та банком, посилаючись на те, що він поручився перед банком за виконання своєю дружиною - ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором від 31 серпня 2007 року, яким передбачено поступове повернення кредиту протягом 15 років. Вважав звернення банку з вимогою про дострокове повернення кредиту суттєвою зміною умов договору, що за положеннями ст. 652 ЦК України є підставою для розірвання договору поруки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року, позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 93 907 720 грн 77 коп. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року скасовано в частині задоволення позову ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення пені за кредитним договором, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення пені за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» пеню в розмірі 7 959 950 грн 24 коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року апеляційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року змінено в частині розміру стягнутої пені. Зменшено розмір пені, яка підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за період з 23 травня 2013 року по 23 травня 2014 року, з 7 959 950 грн 24 коп. до 7 850 909 грн 16 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7, мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені за кредитним договором, керувався п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, ч. 2 ст. 31 ЦПК України та, врахувавши строк дії договору про відкриття кредитної лінії (до 30 серпня 2022 року), а також наданий банком уточнений розрахунок пені за один рік з 25 травня 2013 року по 23 травня 2014 року, дійшов висновку про правомірність реалізації банком свого права на збільшення позовних вимог про стягнення пені.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду в частині розміру стягнутої пені, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, врахував наданий представником відповідача контрозрахунок суми пені (а. с. 76-93, т. 4), дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені до 7 850 909 грн 16 грн.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Врахувавши вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана