Ухвала

Іменем України

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Беєве», третя особа - відділ Держземагенства у Липоводолинському районі Сумської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником - ОСОБА_3, на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 02 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 3 га, розташованої на території Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. Зазначеною земельною ділянкою користується товариство з обмеженою відповідальністю «Беєве» (далі ‒ ТОВ «Беєве») на підставі договору оренди землі від 02 листопада 2009 року.

Посилаючись на те, що він цей договір оренди не підписував та нікого на це не уповноважував, позивач просив визнати зазначений вище договір оренди землі недійсним.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 02 квітня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позивач не довів факту непідписання договору оренди земельної ділянки з відповідачем, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), оскільки у договорі є його підпис і ця обставина не спростована. Призначену судово-почеркознавчу експертизу він не оплатив і додаткові матеріали не надав.

Отже, згідно зі ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Доводи касаційної скарги про невідповідність договору оренди його істотним умовам, передбаченим ст. 15 Закону України «Про оренду землі», безпідставні, оскільки такі доводи не були предметом і підставою позову (ст. ст. 10, 11 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_2, поданою представником - ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук