Справа № 667/4640/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року

Комсомольський районний суд м. Херсона

в складі головуючого судді Мусулевського Я.А.

за участю секретаря Трунової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Приватне комерційно-виробниче підприємство «Травень» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому зазначив, що між нею та відповідачем 04.08.2011 року було укладено договір про надання юридичних послуг з питань визнання права власності на нерухомість. Строк дії договору з 04.08.2011 року по 04.08.2012 року . Вартість послуг 8000 грн. На підтвердження факту виконання договору повинен складатися акт. Позивач виконав свої зобовязання в повному обсязі: сплатила 8000 грн. відповідачу, 03.08.2011 року видала довіреність на співробітника відповідача ОСОБА_2 та надала всі необхідні документи. Однак ОСОБА_2, який є одноособовим засновником та директором ПВКП «Травень», взятих на себе зобовязань не виконав. ОСОБА_1 втратила інтерес в наданні їй послуг відповідачем та в травні 2015 року надіслала ПВКП «Травень» лист, яким повідомила про розірвання відносин та висловила вимогу про повернення грошових коштів. Відповідач кошти їй не повернув, тому вона звернулася до суду з проханням стягнути 8000 грн. з відповідача на її користь, як безпідставно отриману суму.

В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги підтримали, просили позов задовольнити та пояснили, що 04.08.2011 року між ОСОБА_1 та ПП «ПКВП «Травень» було укладено договір про надання юридичних послуг. Метою укладання даного договору було надання їй правової допомоги в оформленні права на членство в садовому товаристві «Інгулка». Для представництва її інтересів, у відповідності до п. 3.2 договору вона видала довіреність на ОСОБА_2, який являється директором даного підприємства. Довіреність була видана за день до підписання даного договору (03.08.2011 року), оскільки домовленість про надання юридичних послуг між нею та ОСОБА_2 відбулася 03.08.2011 року і в цей день їй було зручно скласти довіреність. В подальшому, у звязку із закінченням дії даної довіреності, вона видала іншу довіреність на ОСОБА_2 від 25.06.2014 року. За цим договором вона повинна була сплатити відповідачу 8000 грн., що нею й було зроблено 04.08.2011 року. Відповідач не вчинив дій на виконання даного договору і навіть самоусунувся від їх виконань написавши заяву про розгляд справи без його участі до Білозерського районного суду Херсонської області, в якому розглядалася справа з її позовом про визнання права на членство в садовому товаристві. Для доведення справи до кінця їй довелося звертатися за правовою допомогою до іншого фахівця. Вважає, що в результаті того, що відповідач, в особі його директора, не виконав зобовязання за договором від 04.08.2011 року, він повинен повернути їй сплачені нею кошти в сумі 8000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав до суду заперечення в якому просив позов залишити без задоволення та розглядати справу без його участі. В запереченнях вказав, що при вирішенні питання про визнання за позивачкою права на членство в садовому товаристві, він діяв не як представник ПП «ПКВП «Травень», а як фізична особа на підставі довіреності виданої ОСОБА_1 на його імя 25.06.2014 року. За ці дії він від неї грошові кошти не отримував. У відповідності до умов договору від 04.08.2011 року ПВКП «Травень» повинно було надати юридичні послуги позивачу з питань нерухомого майна, яке залишилося після смерті її чоловіка, а саме частини житлового приміщення та гаражу, яке знаходилося в м. Херсоні. 04.08.2011 року він зустрівся з позивачкою для підписання вищезазначеного договору, але вона йому повідомила, що вона 03.08.2011 року склала на нього довіреність. Тому підписання договору носило формальний характер і по цих юридичних питаннях він представляв її інтереси за довіреністю, а не як представник ПВКП «Травень». За свої послуги ОСОБА_1 з ним розраховувалася частинами до грудня 2013 року. Всього він отримав від неї 8000 грн. Вважає наданий позивачем товарний чек на суму 8000 грн. не квитанцією про оплату, а документом в якому лише зазначено ціну послуг.

Зясувавши позицію сторін по справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З наданих документів вбачається, що 03.08.2011 року ОСОБА_1 видала на ОСОБА_2 довіреність строком на 3 роки в якій було передбачено широке коло його повноважень, але без будь-якого уточнення щодо мети надання таких повноважень.

04.08.2011 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Приватне комерційно-виробниче підприємство «Травень» укладено договір про надання юридичних послуг з приводу визнання права власності на нерухомість. При цьому не зазначено про яке нерухоме майно йде мова у договорі. Строк дії договору визначено з 04.08.2011 року до 04.08.2012 року. Вартість послуг 8000 грн. Для виконання умов договору ОСОБА_1 повинна була видати довіреність на співробітника підприємства ОСОБА_2

04.08.2011 року відповідач видав товарний чек на 8000 грн. де в графі «назва і сорт товарів» зазначено «юридичні послуги про визнання права власності на нерухоме майно ОСОБА_1А.».

З пояснень позивача суд зясував, що договір було укладено для надання правової допомоги в оформленні права членства в садовому товаристві «Інгулка». Не виконання відповідачем зобовязань за договором від 04.08.2011 року полягало в тому, що з 2011 року ПВКП «Травень» нічого не зробило для того, щоб позивачка здобула право членства в садовому товаристві. ОСОБА_2 як представник відповідача займався збором необхідних документів, складав позовні заяви, але справу до кінця не довів і в результаті самоусунувся від виконання зобовязань за договором. Самоусунення полягало в тому, що він під час розгляду справи про визнання за нею права членства в СТ в Білозерському суді Херсонської області, перестав відвідувати судові засідання і навіть подав заяву про розгляд справи без його участі.

Про це також свідчить лист від 20.05.2015 року від ОСОБА_1 на адресу керівника ПВКП «Травень», який міститься в матеріалах справи.

Відповідач надав суду копію рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 31.03.2015 року, отримане ним з Єдиного державного реєстру судових рішень. Позивачка не заперечувала, що це рішення саме по тій справі під час розгляду якої відповідач самоусунувся від виконання взятих на себе зобовязань за договором від 04.08.2011 року. З даного рішення вбачається, що суд розглянув справу за позовом Особа 1 (ОСОБА_1А.) до Садівничого товариства «Інгулка», третя особа: Микільська сільська рада Білозерського району Херсонської області про визнання членства у садово-городньому товаристві та переважного права на вступ в члени садово-городнього товариства. Рішенням встановлено, що позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила визнати членство її батька (який помер) у садівничому товаристві «Інгулка» та визнати за нею переважне право на вступ в члени цього товариства після смерті батька, як його спадкоємця.

Таким чином суд встановив, що предметом спору що розглядався в Білозерському районному суді Херсонської області і в якому приймав участь ОСОБА_2 як представник ОСОБА_1, було визнання членства у садово-городньому товаристві та переважного права на вступ в члени садово-городнього товариства, а не визнання права власності на нерухоме майно.

ОСОБА_3 не довела, що визнання членства в СТ та визнання переважного права на вступ в члени СТ тягне за собою визнання права власності на будь-яке нерухоме майно. Тому у суду відсутні підстави вважати, що визнання членства в СТ, визнання переважного права на вступ в члени СТ та визнання права власності на нерухоме майно є тотожними вимогами.

У звязку з чим, суд вважає, що надання правової допомоги ПВКП «Травень» щодо визнання права власності на нерухоме майно (предмет договору від 04.08.2011 року) та надання ОСОБА_2 допомоги щодо визнання членства в СТ та визнання переважного права на вступ в члени СТ, є різними договірними відносинами.

Крім того, під час надання ОСОБА_2 допомоги ОСОБА_1 щодо визнання членства в СТ та визнання переважного права на вступ в члени СТ, ОСОБА_2 діяв на підставі довіреності виданої ОСОБА_1 25.06.2014 року. Дана довіреність була скасована ОСОБА_1 28.02.2015 року. Листом від 02.03.2015 року ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_2 про скасування довіреності. В даному листі ОСОБА_1 звертається до ОСОБА_2 як фізичної особи, а не як до керівника ПВКП «Травень». До такого висновку суд приходить аналізуючи форми звернень. Так в листі від 20.05.2015 року ОСОБА_1 звертається до ОСОБА_2 як до керівника ПВКП «Травень» (а.с. 10), а в листі від 02.03.2015 року вона звертається саме до ОСОБА_2 як її представника за довіреністю від 25.06.2015 року (а.с. 115). Крім того, ці листи направлені за різними адресами. Лист від 20.05.2015 року направлений до м. Херсона, вул.. Агрономічна, 32 (за місцем реєстрації ПВКП «Травень» (а.с. 11 та 98), а лист від 02.03.2015 року направлений за місцем проживання ОСОБА_2 до м. Херсона вул.. Агрономічна, 30/27 (адреса вказана в довіреності від 25.06.2014 року (а.с. 115 та 116).

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 надавав ОСОБА_1 допомогу в питаннях визнання членства у садово-городньому товаристві та переважного права на вступ в члени садово-городнього товариства як представник ПВКП «Травень», що ця допомога носила юридичний характер і що він за неї отримав грошову винагороду.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд не встановив, що відповідач порушив зобовязання за договором від 04.08.2011 року по справі про членство ОСОБА_1 в СТ «Інгулка», оскільки по цій справі ПВКП «Травень» не надавав юридичної допомоги позивачу.

Відповідач зазначив та надав докази того, що ОСОБА_2 надавав допомогу ОСОБА_1 у восьми різних справах, в тому числі і в справах про визнання право власності на нерухоме майно. Тому суд припускає можливість надання ОСОБА_2 правової допомоги в якості представника ПВКП «Травень» в інших справах, але не в справі про членство в СТ «Інгулка».

На підставі викладеного, суд вважає, що з підстав зазначених позивачем, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 11-15, 60, 130, 208, 209, 213-215, 294 ЦПК України,

вирішив:

Позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Я.А. Мусулевський