Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 20 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія „Альфа-Гарант" і ОСОБА_3 про стягнення страхової виплати та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

16 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія „Альфа-Гарант" (далі - ТДВ СК „Альфа-Гарант") і ОСОБА_3 про стягнення страхової виплати та відшкодування матеріальної і моральної шкоди. В уточнених та змінених позовних вимогах позивач просив суд стягнути з ТДВ СК „Альфа-Гарант" 37 644, 49 грн. недоплаченої йому страхової виплати та 800 грн. компенсації витрат, пов'язаних з оцінкою завданих збитків, а з відповідача ОСОБА_3 - 6 049, 01 грн. матеріальної шкоди, яка не покривається страховим відшкодуванням, та 1 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Рівненського міського суду від 20 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення 6 049, 01 грн. матеріальної шкоди, яка не покривається страховим відшкодуванням, залишено без розгляду.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилався на те, що на виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 серпня 2014 року Рівненський міський суд призначив у справі судову автотоварознавчу експертизу. Ухвала про призначення експертизи не містила вимог про особистий огляд експертом пошкодженого транспортного засобу. Навпаки, для проведення призначеної у справі судової автотоварознавчої експертизи ухвалою суду експерту були надані в розпорядження лише матеріали цивільної справи та зобов'язано сторін надати експерту, на його вимогу, всі необхідні документи, що стосуються пошкодженого автомобіля. Таким чином, фактично суд зобов'язав експерта провести судову автотоварознавчу експертизу на підставі матеріалів справи.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що суд не давав своєї згоди експерту на визначення розміру матеріального збитку, якого зазнав позивач, без огляду його колісного транспортного засобу, не відповідає фактичним обставинам справи.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачем доведений повністю та підтверджений матеріалами справи

Покликаючись на ці обставини, представник позивача рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення уточненого позову.

В запереченні на апеляційну скаргу ТДВ СК „Альфа-Гарант" рішення місцевого суду вважало законним та обґрунтованим і просило апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Судове рішення про залишення позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 про стягнення 6 049, 01 грн. матеріальної шкоди, яка не покривається страховим відшкодуванням, без розгляду позивачем в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене місцевим судом рішення частковому скасуванню з ухваленням у справі апеляційним судом нового рішення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення страхової виплати та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, місцевий суд виходив з того, що висновок судової автотоварознавчої експертизи № 2 від 12 квітня 2015 року про розмір збитку страхувальника був складений експертом без технічного огляду пошкодженого транспортного засобу, на що суд експерту дозволу не давав, та що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є недоведеними.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

З постанови Рівненського міського суду від 18 січня 2013 року вбачається, що 4 січня 2013 року о 22 год. 50 хв. на перехресті вулиць Гагаріна-Грушевського в м. Рівному з вини відповідача ОСОБА_3, який керував автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT, реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобілю CHEVROLET LACETTI, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1 були спричинені механічні пошкодження (а. с. 7 т. 1).

На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2000976 від 30 листопада 2012 року була застрахована у ТДВ СК „Альфа-Гарант" з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих - 100 тисяч гривень на одного потерпілого, а за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн. (а. с. 65).

Приписами ст. 3, п. 22.1. ст. 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Оскільки сторонами не було досягнуто згоди про розмір страхового відшкодування, на виконання вказівок касаційної інстанції ухвалою місцевого суду від 5 лютого 2015 року у даній справі була призначена судова автотоварознавча експертиза (а. с. 226-228).

Згідно з висновком цієї експертизи № 2 від 12 квітня 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача на час пошкодження (січень 2013 року) склала 26 997, 76 грн., а станом на 5 лютого 2015 року - 52 000, 8 грн. (а. с. 2-19 т. 2).

Повне відхилення місцевим судом висновку автотоварознавчої експертизи № 2 від 12 квітня 2015 року як доказу у справі з тих підстав, що суд не дав своєї згоди експерту на визначення розміру матеріального збитку без особистого огляду експертом пошкодженого колісного транспортного засобу позивача, є необґрунтованим з таких підстав.

Зі справи та пояснень представника позивача в апеляційному суді вбачається, що спочатку пошкоджений автомобіль ОСОБА_1 був переданий на ремонт фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, що підтверджується виставленим ним рахунком на оплату № 10 від 4 лютого 2013 року на суму 24 404, 9 грн. та іншими матеріалами справи (а. с. 29 т. 1).

Як пояснив представник позивача колегії суддів, автомобіль ОСОБА_1 був відремонтований у 2014 році. Після проведення такого ремонту позивач цілком природно, що не міг надати свій пошкоджений транспортний засіб експерту ОСОБА_5 для огляду при проведенні автотоварознавчого дослідження на підставі ухвали суду від 5 лютого 2015 року.

Крім того, ухвала про призначення експертизи не містить вимог про обов'язковий особистий огляд експертом пошкодженого транспортного засобу позивача. З тексту ухвали про призначення автотоварознавчої експертизи вбачається, що насправді суд зобов'язав експерта провести експертизу на підставі наявних матеріалів справи, і зокрема, актів огляду пошкодженого автомобіля позивача, які були проведені раніше іншими спеціалістами-автотоварознавцями (а. с. 21-22, 78-79 т. 1), складених фототаблиць до цих актів та інших матеріалів справи, що і було фактично зроблено експертом та не заборонено чинним законодавством.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України).

Представник позивача колегії суддів пояснив, що ремонт автомобіля ОСОБА_1 був завершений у 2014 році. Вартість цього ремонту перевищила суму 24 404, 9 грн., яку визначив підприємець ОСОБА_4, проте надати суду письмові докази про кінцеву вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу та про час його завершення позивач не в змозі.

З урахуванням викладеного потерпілий, на переконання колегії суддів, має право на відшкодування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу на час його пошкодження, оскільки інших доказів із зазначеного приводу він суду не надав.

Зважаючи на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача на час його пошкодження висновком експертизи № 2 від 12 квітня 2015 року визначена в сумі 26 997, 76 грн., а страховик за мінусом 1000 грн. франшизи добровільно вже виплатив позивачу 11 355, 51 грн. - з ТДВ СК „Альфа-Гарант" на користь позивача підлягає стягненню 15 642, 25 грн. решти страхового відшкодування (а. с. 9, 82-84 т. 1).

Крім того, відповідно до п. 22.3. ст. 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України ( 435-15 ). Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України ( 435-15 ). При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України ( 435-15 ), таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Судом установлено, що внаслідок винних неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 позивач зазнав моральних страждань, які були спричинені йому пошкодженням належного автомобіля, що потягнуло за собою вимушені зміни в його житті.

Наведене вище дає підстави зробити висновок про те, що за таких обставин вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими.

Зважаючи на встановлені обставини справи, про які було зазначено вище, характер та обсяг страждань позивача, характер його немайнових втрат, часу та зусиль, які були необхідні для відновлення його автомобіля, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача, визначає в розмірі 1 000 грн.

З урахуванням викладеного рішення місцевого суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, через що підлягає частковому скасуванню.

Згідно зі ст.ст. 79 та 88 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 матеріального характеру задоволені частково, з ТДВ СК „Альфа-Гарант" на користь позивача підлягає стягненню 1715,67 грн. ((800+2350+1800) х 38,9 % = 1715,67) судових витрат у справі (а. с. 30 т. 1, а. с. 36 т. 2).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 23, 990, 1192 ЦК України, ст. 22, 29, 33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 20 липня 2015 року частково скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія „Альфа-Гарант" і ОСОБА_3 про стягнення страхової виплати та відшкодування матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія „Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_1 15 642 (п'ятнадцять тисяч шістсот сорок дві) грн. 25 коп. страхового відшкодування та 1 715 (одну тисячу сімсот п'ятнадцять) грн. 67 коп. судових витрат у справі, а на користь держави - 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 000 (одну тисячу) грн. відшкодування моральної шкоди, а на користь держави - 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Оскаржуване судове рішення про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення 6 049, 01 грн. матеріальної шкоди, що не покривається страховим відшкодуванням, в апеляційному порядку не оскаржено.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: