Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 310/1719/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Пустовіт З.П.
Провадження № 22-ц/778/3978/15 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Оздоровчої бази «Тюльпан» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, протягом розгляду справи розмір позовних вимог було збільшено.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що вона з 08.09.2008 року по 01.10.2014 року працювала покоївкою на Оздоровчій базі «Тюльпан», була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штатів.

У період її роботи в порушення ст.ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачувалася не в повному обсязі, та в день звільнення підприємство не провело з нею остаточного розрахунку. З питання стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у січні 2015 року вона зверталася до суду з заявою про видачу судового наказу.

Згідно наданої відповідачем довідки № 10 від 12.03.2015 року розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_3 становить 63,71 грн. Таким чином, за період з 01.10.2014р. по 30.04.2015р. сума несплаченого середнього заробітку складає 9 301,66 грн.

Керівництво Оздоровчої бази "Тюльпан" відмовляється добровільно сплатити зазначену суму, посилаючись на проведення АТО на території Луганської області, хоча фактична адреса відповідача - вул. Космічна, 49, с. Луначарське, Бердянський район, Запорізька область. Саме за цією адресою розташована оздоровча база "Тюльпан" та знаходиться її керівництво.

Крім того, дії роботодавця щодо невиплати ОСОБА_3 заробітної плати у період її роботи на підприємстві, не проведення з нею розрахунків при звільненні поставили позивача у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування її та членів її сім'ї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Вказане також зумовило необхідність після повного робочого дня шукати додаткові джерела доходу для забезпечення свого існування. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює у 3 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 9 301,66 грн. та моральну шкоду в сумі 3 000 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги

Сторони, їх представники до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач у надісланому апеляційному суду письмовому клопотанні та представник відповідача у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу просять розглядати справу апеляційним судом без їх участі. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін, їх представників не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач з 08.09.2008 року по 01.10.2014 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала на посадах двірника та покоївки. Наказом № 7-К від 01.10.2014 року була звільнена за ст. 40 п.1 КЗпП України (а.с. 4-7, 31, 32).

В день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, заборгованість на день звільнення становила 6 202,26 грн., що вбачається з довідки директора оздоровчої бази "Тюльпан" № 25 від 10.12.2014р. (а.с. 3).

Також судом встановлено та визнається сторонами, що заборгованість по заробітній платі на день ухвалення рішення судом першої інстанції позивачу не виплачена.

Як вбачається з довідки директора оздоровчої бази "Тюльпан" № 10 від 12.03.2015 року заборгованість по заробітній платі станом на 12.03.2015 року складає 6 202,26 грн., середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 становить 63,71 грн. згідно Постанови Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Як вбачається з Положення оздоровчої бази «Тюльпан», затвердженого рішенням сесії Стахановської міської ради 4 скликання від 22 квітня 2005 року № 791/22, оздоровча база «Тюльпан» є бюджетною установою і призначена для відпочинку працівників бюджетних та інших галузей. Оздоровча база перебуває у віданні міської ради, якій належать повноваження власника. В розділі 7 Положення зазначено, що фінансування бази здійснюється із місцевого бюджету згідно затвердженого кошторису, фінансово-господарська діяльність здійснюється у відповідності з кошторисом витрат, затвердженим міським головою (а.с. 21).

У свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи місцезнаходження оздоровчої бази «Тюльпан» зазначене: Луганська область, м. Стаханов, вул. Кірова, 32 (а.с. 22).

На території міста Стаханов Луганської області проводиться антитерористична операція, викликана збройним конфліктом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції визнав дану обставину як надзвичайну та загальновідому, що об'єктивно унеможливлює виконання відповідачем зобов'язань перед звільненим працівником ОСОБА_3 відповідно до вимог трудового законодавства, оскільки місто Стаханов непідконтрольне на теперішній час українській владі, а тому в діях відповідача щодо не проведення повного розрахунку з позивачем відсутня вина, що є підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої ст.ст. 117 та 237-1 КЗпП України.

З такими висновками суду погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За положеннями ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За нормами ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За положеннями ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Проведення на території Луганської області антитерористичної операції (АТО) та недостатність коштів не виключає вини відповідача у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, оскільки товариство продовжує господарську діяльність.

Як зазначалося вище, відповідно до наданої відповідачем довідки № 10 від 12.03.2015 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 становить 63,71 грн.

Тому середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.10.2014р. по 30.04.2015р. становить 9 301 грн. 66 коп. (63,71 грн.* 146 днів.).

Отже, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001р., № 1 від 27.02.2009р., судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки порушення законних прав ОСОБА_3 призвели до моральних страждань, вимагали від неї додаткових зусиль для організації її життя, згідно зі ст. 237-1 КЗпП України підлягають частковому задоволенню і вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди.

Судова колегія з урахуванням конкретних обставин справи, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відповідне часткове задоволення вимог позивача.

Також, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судових витрат, у відповідності до вимог ст.ст. 88 ч.ч. 1, 5, ст. 80 ч. 1 п.п. 1, 10 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій в загальному розмірі 730,80 грн. (243,60 грн. + 243,60 грн. + 121,80 грн. + 121,80 грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 рокупо цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_3задовольнити частково.

Стягнути з Оздоровчої бази «Тюльпан» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 9 301 (дев'ять тисяч триста одна) грн. 66 коп. та моральну шкоду у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн., а загалом - 10 301 (десять тисяч триста одна) грн. 66 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Оздоровчої бази «Тюльпан» в дохід держави судовий збір у розмірі 730 (сімсот тридцять) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: