Справа № 152/953/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22 вересня 2015 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого - Строгого І.Л.,
секретаря - Палій М.Д.,
розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості солідарно,
Окрім того, 18.11.2005 виконання боргових зобов'язань за кредитним договором було забезпечено порукою, згідно договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем 2, за яким відповідач 2 зобов'язувався відповідати солідарно з відповідачем 1 по її борговим зобов'язанням, що виникатимуть із кредитного договору.
Позивач виконав зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу 1 кредит у розмірі, визначеному договором.
Водночас відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором, у зв'язку із чим станом на 20.04.2015 заборгованість відповідача 1 складає 15 603,32 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 328 569,31 грн.
З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно зазначену вище заборгованість.
У судове засідання представник позивача не з'явилася, проте у заяві від 22.09.2015 представник позивача Цюнько Т.П. позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися повторно, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду справи, а тому, ураховуючи згоду представника позивача, слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.
Окрім того, 18 листопада 2005 року виконання боргових зобов'язань за кредитним договором було забезпечено порукою, згідно договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем 2, за яким останній зобов'язувався відповідати солідарно з відповідачем 1 по її борговим зобов'язанням, що виникатимуть із кредитного договору (а.с. 28).
Як вбачається із заяви на видачу готівки № 1 від 18.11.2005, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, оскільки видав відповідачу 1 кошти, передбачені кредитним договором (а.с. 16).
Водночас відповідач 1 не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Так, станом на 20.04.2015 заборгованість відповідача 1 складає 15 603,32 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 328 569,31 грн, з яких: 13 821,06 доларів США, еквівалент 291 039,10 грн - заборгованість за кредитом; 855,01 доларів США, еквівалент 18 004,50 грн - заборгованість за відсотками та 927,25 доларів США, еквівалент 19 525,71 грн - заборгованість по пені, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 10-12).
Згідно з пунктами 1.3., 5.1., 5.5., 6.5. та 9.1. кредитного договору відповідач 1 зобов'язувався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки частинами: шляхом здійснення щомісячних (до 15 числа) ануїтетних платежів згідно платіжного календаря, а у разі прострочення грошового зобов'язання - на вимогу позивача достроково (10 банківських днів) погасити кредит та сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини 1, 3 ст. 549 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Отже, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим допустив заборгованість за кредитом, то право позивача порушено і підлягає судовому захисту.
Окрім того, відповідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі статтями 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Таким чином, оскільки відповідач 1 не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, то відповідач 2, будучи поручителем, є відповідальним перед позивачем за зобов'язаннями відповідача 1 за кредитним договором.
Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, на переконання суду, позивач за допомогою належних та допустимих доказів довів обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, натомість відповідачі доказів, на спростування доводів позивача не подали, а тому позовні вимогислід задовольнити повністю.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3285,69 грн (а.с.1), отже, оскільки позов задоволено повністю, то з відповідачів на користь позивача належить стягнути судовий збір у рівних частинах.
Тому, керуючись статтями 1, 3, 10, 11, 57-62, 88, 212-215, 224-227 ЦПК України, суд
Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 3285 (три тисячі двісті вісімдесят п'ять) гривень 69 копійок.
Згідно зі статтями 223, 228, 294, 296 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя І.Л.Строгий