Справа №487/8308/14-ц 09.09.2015 09.09.2015 09.09.2015
Провадження №22-ц/784/2044/15
Справа № 487/8308/14-ц
Провадження № 22ц/784/2044/15 Головуючий в 1 інстанції - Щербина С.В.
Категорія: 48 Доповідач - Маляренко І.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.

За участю секретаря: Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника - ОСОБА_2,

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна об?єктом спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання майна об?єктом спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності, пославшись на те, що з 10.08.1991 року по 04.03.2014 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3, від якого вони мають двох дітей, дочок: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім того зазначив, що в період шлюбу вони з ОСОБА_3 придбали квартиру загальною площею 54.4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і зареєстрована на ім?я відповідачки.

У 2007 році квартиру було переобладнано, внаслідок чого її загальна площа збільшилась до 81.5 кв.м.

Ринкова вартість квартири складає 288464 грн.

Оскільки після розірвання шлюбу добровільно вирішити питання щодо поділу спірної квартири сторонам не вдалося, позивач просив суд поділити квартиру у рівних частинах, і визнати за кожним з них право власності на ? її частину.

Пізніше ОСОБА_1 уточнив заявлені ним вимоги, просив визнати АДРЕСА_1 об?єктом спільної сумісної власності подружжя, поділити зазначену квартиру між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах, а саме, по ? частині кожному; визнати за ним, ОСОБА_1, право власності на ? частину квартири.

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_1 із зустрічним позовом, де, не заперечуючи фактів щодо періоду перебування у шлюбі, дати придбання квартири, наявності двох спільних дітей, послалася на те, що у 1999 році при купівельній ціні квартири у 16000 грн. 6273.45 грн. (1350 доларів США) їй було подаровано матір?ю; що розділити квартиру неможливо, особливо з урахуванням того, що разом з нею проживають їх з позивачем спільні діти; що позивач не вкладав грошей в сімейний бюджет, а витрачав їх на будівництво будинку, документи на який оформив на свою матір.

З урахуванням наведеного просила суд визнати право власності на АДРЕСА_1 за нею; стягнути з неї на користь ОСОБА_1 вартість

його частини у квартирі, яка буде встановлена після проведення відповідної судової експертизи; стягнути з відповідача судові витрати у сумі 576.92 грн.

Пізніше ОСОБА_3 уточнила заявлені нею вимоги, просила суд визнати за нею право власності на 4/5 частини АДРЕСА_1, а за ОСОБА_1 - на 1/5 частину, стягнути з відповідача на її користь судові витрати у сумі 576.92 грн.

При цьому зазначила, що спірна квартира була придбана за 16000 грн., що на той час було еквівалентно 4150 доларам США. Спірна квартира купувалась за її особисті гроші у розмірі 6273,45 грн, що еквівалентно 1350 доларам США, які їй були подаровано її матір'ю у серпні 1999 року, що складає 4/10 частин вартості квартири, а інша частина у розмірі 9727 грн. була сплачена із спільного сімейного бюджету. У зв'язку з чим 4/10 частини є її особистою власністю і не підлягають поділу після розірвання шлюбу, а підтягають поділу тільки 6/10 частин, тобто кожний із подружжя має право вимагати визнання права власності по 3/10 частини у порядку спільно нажитого майна. Проте з нею проживають дві дочки, які потребують матеріального забезпечення, а відповідач сплачує аліменти у розмірі 1200 грн. щомісячно, що не є достатнім для забезпечення фізичного та духовного розвитку дітей, оскільки дочки займаються у танцювальних школах, а молодша також займається малюванням. Тому коштів на охорону здоров'я та на навчання дітей, а також на оплату комунальних послуг не залишається. Відповідач приховує розмір отриманої заробітної плати, ухиляється від оприлюднення фактично отриманого доходу, сплачує аліменти як безробітний. У зв?язку з наведеним просила відступити від засад рівності часток подружжя при поділі майна та визнати за нею право власності на 4/5 частини спірної квартирі, а за відповідачем - на 1/5.

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання АДРЕСА_1 об?єктом спільної сумісної власності подружжя, поділі зазначеної квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах, а саме, по ? частині кожному; визнанні за ним, ОСОБА_1, права власності на ? частину квартири.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково, суд визнав за ОСОБА_3 право власності на 7/10 частин АДРЕСА_1, визнав за ОСОБА_1 право власності на 3/10 частини даної квартири, в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2015 року і ухвалення нового рішення про визнання за ним з відповідачкою права власності на ? частину АДРЕСА_1 за кожним у зв?язку з тим, що, на думку апелянта, рішення не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, його ухвалено без належної оцінки доказів, наданих відповідачкою, воно не відповідає вимогам

матеріального і цивільного процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи,

перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів

апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали

справи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції встановив, і ці обставини сторонами не оспорюються, що з 10.08.1991 року по 04.03.2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували у

зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей, дочок: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з матір ? ю.

В період перебування у шлюбі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 придбали квартиру загальною площею 54.4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яку було зареєстровано на ім? я ОСОБА_3

У 2007 році квартиру було переобладнано, внаслідок чого її загальна площа збільшилась до 81.5 кв.м. Зазначені зміни було зареєстровано в установленому законом порядку.

Крім того суд виходив з наступного як зі встановлених ним обставин: спірну квартиру було придбано за 16000 грн.;

квартиру було придбано за спільні кошти подружжя у розмірі 9727 грн., а інша частка грошей у розмірі 6273,45 грн, що еквівалентно 1350 доларам США на час укладення договору купівлі-продажу, були подаровані ОСОБА_3 її матір'ю ОСОБА_5 01.08.1999 року, про що свідчить відповідна розписка, копія якої міститься в матеріалах справи;

для придбання зазначеної квартири ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продала належну їй 1/3 частку квартири за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.08.1998 року;

факт передачі грошових коштів ОСОБА_3 у сумі 1350 доларів США в серпні 1999 року її матір'ю ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили свідки: як сама ОСОБА_5, так і ОСОБА_8, і ОСОБА_6

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що відповідно до розміру грошового внеску ОСОБА_3 у придбання спірної кварти, її частка в спірній квартирі складає 4/10, а

частка квартири, яка є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між ними, становить 6/10 часток.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ст. ст.70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч.2 п. 24 зазначеної Постанови не належить до спільної власності майно одного з подружжя, набуте особою за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про нерівність часток сторін у спірній квартирі з урахуванням наданої ОСОБА_3 копії розписки про дарування ОСОБА_5 ОСОБА_3 1350 доларів США на придбання

квартири, оскільки, по-перше, договір дарування на суму 6273,45 грн, (1350 дол. США) в силу вимог ч.1 ст. 244 ЦК (що діяв на той час) потребував обов?язкового нотаріального посвідчення.

По-друге, згідно зі ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, якщо копія не посвідчена в установленому законом порядку, це може зробити суддя, звіривши копію з оригіналом.

Як вбачається із матеріалів справи, судом було покладено в основу рішення копію договору дарування або, як його назвали сторони, розписки, оригінал якого суду не надавався і, відповідно, ніким не посвідчувався.

По-третє, зазначений договір складено ОСОБА_3 і її батьками, тобто особами, зацікавленими у вирішенні спору на її користь, що ставить під сумнів його правдивість.

Що стосується копії Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.08.1998 року (а.с.95), також ніким не посвідченої, то з нього вбачається, що на зазначену дату ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продали спадкове майно - АДРЕСА_2, продаж було здійснено за 9700 грн. І частка ОСОБА_5 від продажу квартири склала 3233 грн.

Проте зазначений факт сам по собі ще не є підтвердженням передачі ОСОБА_5 грошей ОСОБА_3, а надана нею розписка, як уже зазначалося вище, не є належним і допустимим доказом на підтвердження заявлених нею вимог.

Крім того, при оцінці як доказів пояснень допитаних в якості свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_6 суд не взяв до уваги того, що перший - це батько ОСОБА_3, а друга - її рідна тітка.

Таким чином колегія суддів вважає, що спірна квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, і беззаперечних доказів того, що це майно набуте за кошти, які належали одному із подружжя, матеріали справи не містять.

Доводам ОСОБА_3 про збільшення її частки у спільному сумісному майні подружжя з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей суд першої інстанції надав вірну оцінку, виходячи із наданих нею доказів.

З урахуванням положень ст. 71 СК України колегія суддів дійшла висновку про необхідність проведення поділу спільного сумісного майна сторін з виділенням у власність кожного по його 1/2 частині.

Таким чином рішення суду як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і цивільного процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають понесені ним судові витрати у сумі 2163 гривні 48 копійок (а.с. 1,118).

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України.

колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану через представника - ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким:

-у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити;

- позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити:

визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3;

розділити квартиру АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у рівних частинах - по ? частині кожному;

визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 2163 гривні 48 копійок.

Рішення набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржене

шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: