У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 та гаражний бокс НОМЕР_1 в Гаражно-будівельному кооперативі «Позняки» (далі - ГБК «Позняки»), що розташований за адресою: вул. Сортувальна, 20, м. Київ. Вона та її брат ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги за законом. Вона в установлений законом шестимісячний термін звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Тому вона звернулася до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частинигаражного боксу НОМЕР_1 в ГБК «Позняки», що розташований за адресою: вул. Сортувальна, 20, м. Київ.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2. про усунення від права на спадкування.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування залишено без розгляду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року,позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частини гаражного боксу НОМЕР_1 в ГБК «Позняки», що розташований за адресою: вул. Сортувальна, 20, м. Київ.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, та є спадкоємцями першої черги.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1, що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі довідки ЖБК «Залізничний-3» від 23 жовтня 1991 року, гаражний бокс НОМЕР_1 в ГБК «Позняки», що розташований за адресою: вул. Сортувальна, 20, м. Київ, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу,посвідченого Шостою київською державною нотконторою від 09 січня 1992 року №6у-20.

16 травня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори від 30 грудня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частини спадкового майна у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно.

Згідно іі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від час прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Із системного аналізу вказаної норми матеріального права слід дійти висновку, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що сторони у справі в установленому законом порядку прийняли спадщину, однак позивач отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, на підстав наведених норм матеріального права дійшли обґрунтованих висновків про задоволення позову.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, а тому підстави для скасування їх рішень відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. З ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. З ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук