АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія : визнання права власності
Головуючий 1 -ї інстанції - Болібок Є. А. Доповідач - ШвецоваЛА.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Малійської С.М., Даниленка В.М.,

при секретарі - Колісник Я В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3. треті особи обслуговуючий кооператив садівниче товариство «Вимпел», Дергачівська райдержадміністрація Харківської області, управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області, про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, відновлення становища, яке існувало до прийняття цього акту; за позовом ОСОБА_2 до обслуговуючого кооперативу садівниче товариство «Вимпел», третя особа ОСОБА_3, про визнання переважного права на вступ у садове товариство та визнання рішення зборів садового товариства недійсним; за позовом обслуговуючого кооперативу садівниче товариство «Вимпел» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом вилучення спадкового майна та приведення земельної ділянки у належний для користування стан, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи обслуговуючий кооператив садівниче товариство «Вимпел», Дергачівська райдержадміністрація Харківської області, управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області, про визнання права власності на спадкове майно: садовий будинок, підсобні приміщення, фруктові дерева, плодово-ягідні насадження, які розташовані на садовій ділянці НОМЕР_1 в садівничому товаристві «Вимпел», зобов'язати відповідача передати позивачу садовий будинок та підсобні приміщення які раніше належали ОСОБА_4, зобов'язати відповідача привести в первинний вигляд майно, яке знаходиться на садовій ділянці НОМЕР_1, відшкодувати матеріальну шкоду та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, визнати незаконним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі садівниче товариство «Вимпел», виданому управлінням Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області від 30.11.2009 року на ім'я ОСОБА_3 на підставі розпорядження Дергачівської райдержадміністрації Харківської області від 04.01.2009 року та скасувати його, відновити становище, яке існувало до прийняття цього акту.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 вказав, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5. На підставі заяви позивача в 6-у Харківську державну нотаріальну контору від 26 жовтня 1997 року була відкрита спадкова справа №627/97. На частину майна 16 травня 1998 року позивачем було отримане свідоцтво про право на спадщину, що свідчить про прийняття позивачем спадщини у встановлений законом термін. На момент смерті ОСОБА_5 у садівничому товаристві «Вимпел» він мав на ділянці НОМЕР_1 власноручно побудований садовий будинок, ряд підсобних приміщень, висаджені фруктові дерева, плодово-ягідні насадження, інвентар. З жовтня 1997 року позивач фактично вступив у володіння спадкоємним майном. З 1988 по 2001 рік позивач періодично, разом з батьками, друзями батьків виїжджав на садову ділянку, користувався спірною будівлею, інвентарем, виконував господарські роботи. На початку 2002 року позивач з сімейних обставин виїхав у м. Київ. У 2003 році позивачеві стало відомо, що садовим будиночком спадкоємця заволоділа ОСОБА_6 Ніяких правовсіановлюючих документів на спірну будівлю ОСОБА_6 не має і не могла мати, тому що дана будівля належала спадкодавцеві ОСОБА_5, що підтверджується довідкою садівничого товариства «Вимпел» №2Л8 від ЗО жовтня 1997 рокує виданої в 6-у держнотконтору, квитанціями, чеками на будівельні матеріали, показаннями свідків. Громадянка ОСОБА_6 заволоділа спірною будівлею шляхом самозахоплення і почата користуватися. В одній з кімнат була вилучена віконна рама, проріз закладений цеглою, напільне покриття було зірвано, стіни по периметрі оббиті вагонкою. а в середині колишньої житлової кімнати споруджені дерев'яні полки. Таким чином, будиночок був переустаткований під лазню-сауну. Усе майно, що знаходилося в будинку, зникло, а будівлі, як житловому приміщенню нанесена шкода. Про ці самоуправні дії відповідач позивача до відома не поставив, ніяких дій по з'ясу ванню місця перебу вання за його батьків не починав, ніяких заходів для установлення власника або спадкоємців на с приймалося, хоча відповідач неодноразово бачив позивача, його батьків, як при житті, так і акт спадкодавця на його садовій ділянці. Відповідач ОСОБА_6 не одержувала від позивача доручень на право здійснення дій по переплануванню і переустаткуванню житлового садового : під лазню. Добровільно відокремити елементи внесених змін, відновити вихідний стан позивачеві з незаконного володіння садовий бу диночок спадкодавця відповідач відмовився. Дії відповідача заподіяли позивачеві моральну шкода, яку7 він оцінює у 5000 гривень.

Також ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до обслуговуючого кооперативу садівниче товариство «Вимпел», третя особа ОСОБА_3, про визнання переважного права позивача як спадкоємця померлого члена товариства ОСОБА_4, на всту п у садове товариство та визнання недійсним рішення зборів садового товариства про передачу земельної ділянки ОСОБА_6

В обгрунтування додаткових позовних вимог позивач зазначив, що в жовтні 2003 року ОСОБА_2 звернувся до суду7 з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності, витребування майн з чужого незаконного володіння відшкодування матеріальної і моральної шкоди. У травні 2006 року він зверну вся до суду7 з доповненням до позову7, в якому просив визнати за ним переважне право навступ до Садового товариства «Вимпел» та визнання рішення загальних зборів членів товариства по надання земельної ділянки НОМЕР_1 ОСОБА_6 недійсним. Ухвалою Дергачівського районного су ду ці позов були роз'єднані і провадження по другому позову було зупинено до розгляду7 первісного позову. Рішенням Дергачівського районного суду7 від 05.12.2006 року у задоволенні первісного позову було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.03.2007 року рішення Дергачівського районного суду7 від 05.12.2006 року було змінено, позов задоволено частково, а саме: було зобов'язано відповідача ОСОБА_6 повернути садовий будинок із надвірними будівлями , розташованими у СТ «Вимпел» на дільниці НОМЕР_1 на території с. Руська Лозова Дергачівського району7 Харківської області. Відповідач ОСОБА_6 звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду України, який ухвалою від 10.12.2009 року частково її задовольнив. Рішення Дергачівського районного суду від 05.12.2006 року7 та рішення апеляційного суду Харківської області від 22.03 .2007 року7 бу ло скасовано, а справу повернуто на новий розгляд до су ду першої інстанції. Під час знаходження справи у касаційній інстанції відповідач ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла В порядку7 правонасгупницгва в розгляді спірних правовідносин з боку відповідача став спадкоємець ОСОБА_3. 27.05.2010 року7 під час судового розгляду7 справи відповідач ОСОБА_3 надав до суду7 Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, розташованої на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівского району Харківської області, обслуговуючий кооператив садівниче товариство «Вимпел», виданого управлінням Держкомземом у Дергачівському районі від 30.11.2009 року7 на підставі розпорядження Дергачшської районної адміністрації Харківської області від 04.01.2009 року. Даний Державний акт вважає незаконним з наступних підстав земельна ділянка НОМЕР_1 в СТ «Вимпел» не належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_6 Державний акт виданий на земельну ділянку, на якій розташовані садовий будинок з надвірними будівлями, насадженнями, тощо, які також не належали ані першому7 відповідачу7 ОСОБА_6, ані другому правонаступнику7 ОСОБА_3 На час одержання Державного акту7 по жодній із вимог позивача ніяких судових рішень не було прийнято. Дана земельна ділянка була надана навіть не ОСОБА_3 а ОСОБА_6 і це рішення позивач оспорює в цей час, як незаконне, рішення також не прийнято, отже вважає відповідача ОСОБА_3 недобросовісним набувачем. Садове товариство «Вимпел» також володіло і володіє всіма обставинами справи, так як залучалось до участі справі в якості третьої особи з боку відповідача, але як вбачається сприяло незаконним діям відповідача.

Садівниче товариство «Вимпел» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом вилучення спадкового майна: садового будинку з надвірними будівлями, як розташовані в садівничому товаристві «Вимпел», ділянка НОМЕР_1, та приведення цій земельної ділянки у належний для користування стан.

В обгрунтування позову голова правління СТ «Вимпел» зазначив, що згідно рішення судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 22.03.2007 року, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05.12.2006 року змінено, за ОСОБА_2 визнано право власності на спадкове майно, а саме: садовий будинок з надвірними будівлями, розташований в Садівничому товаристві «Вимпел», дільниця НОМЕР_1 на території с. Руська Лозова Дергачівського району після смерті ОСОБА_5. Цим же рішенням суд зобов'язав ОСОБА_6 повернути садовий будинок з надвірними будівлями відповідачу. Рішення суду набрало законної сили. Згідно Державного акту на право постійного користування землею від 15 березня 1995 року за Садовим товариством «Вимпел» згідно з планом землекористування закріплені 73,5 гектарів землі на праві постійного користування для ведення садівництва. Ділянка НОМЕР_1, на якій розташовані будівлі відповідача є частиною землевідведення площею 73,5 гектарів, яким володіє на праві постійного користування СТ «Вимпел», як юридична особа. Права СТ «Вимпел» щодо володіння землею розповсюджуються на усі земельні ділянки відведеного масиву, у тому числі і на ділянку НОМЕР_1, яка не є приватизованою, за виключенням тих ділянок, на які у користувачів є акт, який підтверджує за ними право власності. Земельна ділянка НОМЕР_1 згідно рішенню Правління СТ «Вимпел» була виділена у 2002 році для користування ОСОБА_6 як члену СТ «Вимпел». Після смерті попереднього користувача ділянки ОСОБА_5, з 1997 року по 2002 рік ця ділянка та незавершені будівлі на ній, на які немає ні технічної документації, ні Акту про право власності, числилися у Садівничому товаристві, як безхазяйні. До того моменту, поки рішенням суду не було визнано право власності на нерухоме майно на ділянці НОМЕР_1 за відповідачем, ОСОБА_6 мала право згідно Уставу товариства користуватися усім, що було розташовано на ділянці, та зобов'язувалася виконувати обов'язки, як того вимагає Статут Садівничого товариства, по утриманню ділянки і будівель на неї у належному стані. Свої права та обов'язки садовода, як добропорядний член садівничого товариства, ОСОБА_6 на протязі всього терміну користування ділянкою НОМЕР_1 виконувала добросовісно: привела ділянку у належний стан, відремонтувала зруйновані будівлі, утримувала та зберігала їх від розкрадання, на що тратила свої власні кошти та зусилля. ОСОБА_2 ніколи не був і не є членом СТ «Вимпел», не є він і родичем покійного ОСОБА_5, і тому згідно Уставу СТ «Вимпел» не мав особливих пільг щодо членства у товаристві після смерті ОСОБА_4 Згідно ч.І ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. При цьому, будівництво нерухомого майна, яке розміщене на ділянці НОМЕР_1 не завершено. Ні ОСОБА_5 як спадкодавець, ні ОСОБА_8 як спадкоємець, не мали і не мають ні акту, який підтверджує право власності на будинок, ні технічної документації на нього, також не існує дозволу на будівництво будинку та належно затвердженого його проекту. Після набрання законної сили рішенням апеляційного суду Харківської області, яким було визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно на ділянці НОМЕР_1, ОСОБА_6 втратила право на користування будівлями, які розташовані на ділянці НОМЕР_1. Згідно її заяви на ім'я Голови правління СТ «Вимпел», знаходження будівель на ділянці НОМЕР_1 порушує її права по вільному користуванню земельною ділянкою. Згідно ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Отже правління СТ «Вимпел», як офіційний землекористувач, заперечує проти знаходження на його земельній ділянці самочинного нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2, який не є членом СТ «Вимпел», не має прав на земельну ділянку НОМЕР_1 у садовому товаристві, оскільки це обмежує ОСОБА_6 в вільному користуванні земельною ділянкою та порушує її права як члена та землекористувача СТ «Вимпел».

Рішенням Дергачіського районного суду Харківської області від 29 червня 2011 року в

задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та у задоволенні позову Обслуговуючого кооперативу садівниче товариство „ Вимпел" відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Позивачем - обслуговуючим кооперативом садівниче товариство Вимпел" вказане рішення не оскаржено, тому в частині заявлених обслуговуючим кооперативом садівниче товариство" Вимпел" позовних вимог рішення суду не переглядалося.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи позивача у задоволенні їх позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачами не було надано належних та допустимих доказів в обгрунтування заявлених ними позовних вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всеобічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справи.

Судом встановлено, що Згідно державного акту на право постійного користування землею серії ХР-10-00-002445. відповідно до рішення Дергачівської районної ради Харківської області від 05.09.1979 року №319, Харківському військовому університету. СТ «Вимпел» надано у постійне користування 73,5 га землі в межах згідно з планом 'землекористу вання для садівництва.

Відповідно до членської книжки НОМЕР_1, ОСОБА_4 був прийнятий у члени садівничого товариства «Вимпел», протокол №2 від 11.04.1970 року, садівнича ділянка НОМЕР_1.

Згідно дублікату заповіту, посвідченого 19 квітня 1996 року старшим державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 на випадок свої смерті зробив таке розпорядження: все своє майно де б таке не було та з чого б воно не складалось та взагалі, все те, що буде йому' належати на день смерті, та на що він матиме право за законом, він заповів ОСОБА_2.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1'.

Згідно листа Шостої Харківської державної нотаріальної контори №8881 від 03.12.2003 року, після смерті ОСОБА_4 була заведена спадкова справа №627/97. Свідоцтво про право на спадщину видано ОСОБА_2 16 травня 1998 року. Спадкове майно, на яке було видано свідоцтво складалося з квартири АДРЕСА_1. Свідоцтво на право на спадщину на інше спадкове майно не видавалось.

Як вбачається з виписки з протоколу' засідання Правління садівничого товариства «Вимпел» від 11.08.2002 року', розглянувши заяву ОСОБА_6, на підставі того, що садова ділянка НОМЕР_1 з 1997 року є безхазяйною та недоглянутою, мається заборгованість по членським внескам та по оплаті за електроенергію, Правління ухвалило на підставі оціночної вартості продати ОСОБА_6 за 500 гривень садову ділянку НОМЕР_1.

Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповіла ОСОБА_3 та ОСОБА_9 в рівних частинах.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно розпорядження Дергачівської райдержадмінісграції Харківської області від 30 листопада 2009року №1294, ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельну ділянку для ведення садівництва, загальною площею 0,0580 га із земель державної власності на території Ру сько-

Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області за межами населеного путпсгу, обслуговуючий кооператив садівниче товариство «Вимпел» (ділянка НОМЕР_1).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, ОСОБА_3 на підставі розпорядження Дергачівської райдержадміністрації від ЗО. 11.2009 року №1294, є власником земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,0580 га, яка розташована в обслуговуючому кооперативі садівниче товариство «Вимпел» на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року передбачено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано було застосовано норми ЦК

УРСР

Так, ч.І ст. 534 ЦК УРСР вказує, що, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 Указу Президії Верховної Ради УРСР «Про відповідальність за порушень правил будівництва літніх садових будиночків, а також організації і ведення колективного садівництва),, затвердженого Законом №1407-ХІ від 04.12.85 року, встановлено, що літні садові будиночки, будівництво яких не закінчено до 1 січня 1985 року або розпочато після цього строку, якщо це будівництво здійснюється без належно погодженого проекту або з відхиленнями від норм, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, чинним на початок будівництва, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться садівницьке (виноградарське) товариство, приводяться у відповідність з зазначеними нормами або зносяться громадянами, які здійснюють таке будівництво, чи за їх рахунок.

Згідно ст. 105 ЦК УРСР, літні садові будиночки, будівництво яких здійснюється без належно погодженого проекту або з відхиленнями від норм, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, чинним на початок будівництва, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться садівницьке (виноградарське) товариство, приводяться у відповідність з зазначеними нормами або зносяться громадянами, що здійснюють таке будівництво, чи за їх рахунок.

Відповідно до п.7 Постанови РМ УРСР «Про впорядкування організації колективного садівництва і городництва» №65 від 14.02.1985 року, споруджені після набрання чинності цією постановою літні садові будиночки і господарські будівлі повинні прийматися в експлуатацію комісіями, створюваними виконавчими комітетами районних, міських Рад народних депутатів, на території яких знаходяться садівницькі товариства.

Відповідно до п.16 Постанови РМ УРСР «Про впорядкування організації колективного садівництва і городництва» №65 від 14.02.1985 року, ця постанова вводиться у дію з 1 січня 1985 року. Щодо літніх садових будиночків та інших будівель, а також розмірів земельних ділянок, відповідно споруджених або розпочатих будівництвом чи виділених до набрання чинності цією постановою, застосовується законодавство, яке діяло раніше.

Відповідно ч.І ст. 13 Закону України «Про власність» , який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. ОСОБА_2 ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надав належних доказів, які б спростовували встановлені судом першої інстанції факти.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду в районному суді і їм дана належна оцінка у відповідності до ст. 212 ЦПК України, тобто з урахуванням належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв'язку доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції' норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України. -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 червня 2011 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили після проголошення але протягом 20 днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Г оловуючий -

Судді-