Справа № 415/4154/14-ц
Провадження № 2/415/96/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.15 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Калмикової Ю.О.,

при секретарі - Добуграй В.К., Мішиній А.В., Павлові О.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення грошової компенсації.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є колишні свекор та свекруха ОСОБА_6, у звязку з тим, що 22.02.2014 року помер її чоловік ОСОБА_7, з яким позивач проживала без реєстрації шлюбу з 2007 року, а з 2010 року знаходилась в офіційному шлюбі. Після укладання шлюбу і до смерті чоловіка, позивач з чоловіком мешкала у відповідачів за адресою: м. Лисичанськ, вул. Шолохова, буд. 68, де за час шлюбу проводили ремонт, була встановлена нова система опалення та кондиціонер з установкою на суму 26 276,00 грн., про що свідчить товарний чек, смета на виконання робіт, акт вводу в експлуатацію від 18.03.2011 року, товарний чек від 07.03.2011 року, на придбання та встановлення цього позивачем брався кредит про що свідчить заява позичальника № AN3FRX43030074, який нею до сьогодні сплачується. Зокрема придбались холодильник марки Либхер, вартістю 10 000 грн., який оформлювався позивачем у кредит про що свідчить заява позичальника № AN3FR136490864 та пральну машину БОШ вартістю 2000 грн., придбали також інші речі, але значно меншою вартістю, зокрема особисті речі. Добровільно повернути майно або компенсувати його вартість відповідачі у доровільному порядку не бажають. Будь яких документів, які б підтверджували факт права власності на вищезазначене майно відповідачі не мають. Вищевказане майно на сьогоднішній день знаходяться у відповідачів. У звязку з тим, що такі речі як система опалення та кондиціонер не можливо витребувати без їх пошкодження позивач вважає за можливе стягнути з відповідачів грошову компенсацію на суму вартості цих речей.

На підставі викладеного звернулася до суду з даним позовом, у якому просила суд витребувати в натурі від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 пральну машину BOSH 2007 року випуску вартістю 2000 грн. та холодильник LIEBHERR вартістю 10 000 грн. Посила стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за придбану та встановлену систему опалення та впридбаний та встановлений кондиціонер на загальну суму 28 276 грн.

До початку розгляду справи по суті від представника відповідачів надійшло заперечення на позовну заяву, в обґрунтування викладеного у якому, вказано, що відповідач ОСОБА_4 є власником житлового будинку № 68 по вул. Шолохова в м. Лисичанську Луганської області на підставі договору купівлі - продажу від 26 вересня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу. Позивачка зазначає, що вона разом зі своїм чоловіком, сином відповідачів ОСОБА_7 мешкали разом з відповідачами в належному їм будинку та проводили ремонтні роботи. Дійсно, в 2011 році в будинку було встановлено нову систему опалювання, але здійснив роботу власник будинку ОСОБА_4 Вона разом зі своїм чоловіком мала доходи у виді пенсії та соціальних виплат на відшкодування шкоди, завданою здоров'ю (регрес). Чеки на деякі матеріали дійсно виписані на ім'я позивачки, оскільки відповідачі люди похилого віку, позивачка не працювала, мала вільний час для допомоги батькам чоловіка. Крім того, якщо прийняти до уваги посилання позивачки, що вона разом з чоловіком проживала в будинку відповідачки, власника будинку, то відповідно до ст. 778 ЦК України - наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 778 ЦК України, якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. В даному випадку ні згоди на поліпшення будинку, ані самого поліпшення з боку позивачки не відбувалося. Позивачка з сином відповідачів не мешкала в зазначеному будинку, а лише допомагали батькам зробити ремонт опалювання. Гарантійний талон на котел опалювання виданий на ім'я ОСОБА_4 Стосовно вимог про витребування із чужого незаконного володіння пральної машини та холодильник, відповідачі не заперечують, що це майно подружжя позивачки та ії чоловіка, але 1/2 частина цього майна є спадковим майном. Відповідачі є спадкоємцями першої черги після сина ОСОБА_7, померлого 22.02.2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1279 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. ОСОБА_7 на день смерті був зареєстрований разом звідповідачкою ОСОБА_4, мешкав разом з відповідачами, тому вони є такими, що прийняли спадщину. Їх доля в спадщині становить 2/3 частки спадкового майна. Відповідно до ч. 2 ст. 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були власниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Відповідачі не заперечують проти виділу позивачці у натурі спадкового майна у межах її частки у спадщині, пропонували добровільно поділити спадщину. Відповідач немає жодного відношення до належного відповідачам будинку до його поліпшення та не має підстав для відшкодування витрат. На підставі викладеного просила суд відмовити в задоволенні позову.

В судовому засідані позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила позовну заяву задовольнити. Суду пояснила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_7 з 2010 року. З 2007 року з померлим ОСОБА_7, як зазначено у позовній заяві вона не проживала. Мешкати разом вони почали після реєстрації шлюбу у 2010 році у відповідачів вдома за адресою: м. Лисичанськ, вул. Шолохова, 68. Відповідачі дозволили їй та померлому ОСОБА_7 обладнати будинок. Щодо спірного майна зазначила, що спірну пральну машинку BOSCH їй придбала її мати в 2007 році. До укладення вона не користувалася цією пральною машиною. Після реєстрації шлюбу вона з померлим чоловіком проживала у відповідачів вдома за адресою: м. Лисичанськ, вул. Шолохова, 68, куди вона і перевезла спірну пральну машинку, обладнала її та почала користуватися. Спірний холодильник марки LIEBHERR вона придбала у 2011 році в кредит, для чого оформила кредит на придбання даного холодильника. Вона з чоловіком встановили даний холодильник у відповідачів вдома за адресою: м. Лисичанськ, вул. Шолохова, 68. Щодо ситеми опалення та кондиціонера, то це все також було придбано та обладнано за її рахунок на час перебування у шлюбі з померлим та під час проживання у відповідачів за адресою: м. Лисичанськ, вул. Шолохова, 68. Спірний кондиціонер вона придбала за 5289,65 грн. та систему опалення за 22977,35 грн..

В судовому засідані представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив позовну заяву задовольнити.

В судовому засідані відповідач ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення позовних вимог, підтримала письмові заперечення та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засідані відповідач ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримав письмові заперечення та просив суд відмовити у позовних вимогах.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позовних вимог, підтримала письмові заперечення, надані суду, та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що позивач бажає повернути майно, яке було придбано нею та її померлим чоловіком, за час проживання у квартирі відповідачів, та отримати грошову компенсацію за майно, яке не можливо витребувати в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про шлюб, серії 1-ЕД № 117539, виданого 08.10.2010 року Віддлом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 08.10.2010 року зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 49. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_7.

Згідно з свідоцтвом про смерть, серії І-ЕД № 398474 виданого Віддлом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_7 22 лютого 2014 року помер, про що зроблено актовий запис № 284.

Вирішення питання стосовно місця знаходження спірного майна, після смерті ОСОБА_7, який перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем по справі та був сином відповідачів по справі, на час розгляду справи не вирішено, у звязку з чим і виник спір між позивачем та відповідачами.

Водночас, позивач по справі вважає себе власником спірного майна та вважає, що спірне майно незаконно перебуває у будинку відповідачів по справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Предметом віндикаційного позову є вимога позивача до відповідача про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки.

Таким чином, вказані позивачем у позовній заяві підстави повинні підтверджувати її право власності або інше субєктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з її володіння та наявність майна у незаконному володінні відповідачів, відсутність у відповідачів правових підстав для володіння майном (безтитульний статус його володіння).

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповіднодо п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Відповіднодо п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Щодо позовних вимог в частині витребування спірної пральної машини BOSCH 2007 року випуску з незаконного володіння відповідачів судом встановлено наступне.

Згідно з талоном № 0000362 від 18.12.2007 року та гарантійним талоном, пральна машина BOSCH WIT 1260 заводський номер 03141013, була придбана 18 грудня 2007 року (а.с.58-59).

Позивач в судовому засіданні стверджувала, що дану пральну машинку купила її мати в 2007 році. Відповідачами по справі не заперечувався факт придбання пральної машинки у 2007 році позиваем та їхнім померлим сином.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що спірна пральна машинка BOSCH 2007 року випуску дійсно була придбана у 2007 році. Суд бере до уваги пояснення позивача, надані в судовому засіданні, виходячи з наступного. Позиваем було зазначено, що пральну машинку купила її мати у 2007 році, а з померлим ОСОБА_7 вони почали мешкати разом після реєстрації шлюбу з 2010 року. У звязку з викладеним, суд не бере до уваги пояснення відповідачів щодо сумісного придбання спірної пральної машинки позивачем та їхнім померлим сином.

Водночас, у звязку з тим, що з зазначених документів не вбачається покупця пральної машинки, суд доходить висновку, що пральну машинку дійсно придбала мати позивача у 2007 році, як то було пояснено в судовому засіданні позивачем, а отже позивач по справі не є власником спірної пральної машинки, адже суд оцінивши докази наявні у справі, прийшов до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, того що спірна пральна машинка належить саме їй на праві власності (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт на автомашину, довіреність на розпорядження майном, договір тощо). Власником спірної пральної машинки є мати позивача, у звязку з чим, у позивача не виникло права та достатніх правових підстав для звернення до суду з даним позовом в частині витребування пральної машинки з незаконного володіння відповідачів, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовнихї вимог в частині витребування спірного холодильника LIEBHERR з незаконного володіння відповідачів судом встановлено наступне.

Позивач в судовому засіданні стверджувала, що спірний холодильник LIEBHERR купила вона в 2011 році, на купівлю якого вона оформлювала кредит. Відповідачами по справі не заперечувався факт придбання холодильника LIEBHERR у 2011 році позиваем та їхнім померлим сином.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з заявою позичальника № AN3FRX43030074 від 07.05.2011 року ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 3498,30 грн. на придбання товар (а.с.11-12).

Згідно з заявою позичальника № AN3FR136490864 від 2011 року, ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 8999,00 грн. на придбання товару. Згідно з умовами даної заяви предметом застави є холодильник, який доставлений 07.08.2011 року і загальна вартість становить 9999,00 грн. З даної заяви не вбачається марки холодильника (а.с.13).

Водночас, у звязку з тим, що сторонами по справі не оспорювалося придбання спірного холодильника, суд доходить до висновку, що кредит, оформлений на імя позивача, брався позивачем на придбання спірного холодильника.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позивачем по справі під час перебування у шлюбі з померлим ОСОБА_7 був придбаний холодильник LIEBHERR, вона є власником і у неї виникло право на звернення до суду з даним віндікаційним позовом. Однак, щодо вирішення даного спору суд має прийняти до уваги не лише право власності або інше субєктивне право титульного володільця на витребуване майно, а й факт вибуття майна з її володіння та наявність майна у незаконному володінні відповідачів, відсутність у відповідачів правових підстав для володіння майном (безтитульний статус його володіння).

Факт вибуття спірного холодильника з володіння позивача встановлений, адже спірний холодильник на даний час перебуває вдома у відповідачів по справі за адресою: м. Лисичанськ, вул. Шолохова, 68, що не заперечувалося ані позивачем, ані відповідачами по справі. Позивач на даний час за вказаною адресою не мешкає, холодильник вона не забрала.

Щодо фатку і підстав володіння спірним холодильником відповідачами за адресою: м. Лисичанськ, вул. Шолохова, буд. 68, суд дійшов до наступного.

Згідно з договором купівлі продажу від 26.09.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_9, Державна податкова адміністрація у м. Лисичансьу продала, а ОСОБА_4 купила житловий будинок з дворовими побудовами, який знаходиться в м. Лисичанську, вул. Шолохова, буд. 68 (а.с.48).

Згідно з довідкою № 432 від 26.03.2015 року, наданою КП «Паспортна служба», за адресою: м. Лисичанськ. вул. Круглова, буд. 56, зареєстровані та мешкають: ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а.с.46).

Згідно з довідкою № 141 від 07.04.2015 року, наданою КП «Паспортна служба», за адресою: м. Лисичанськ. вул. Шолохова, буд. 68, зареєстрована та мешкаює - ОСОБА_4 (а.с.47).

Згідно з довідкою голови вуличного комітету, виданої ОСОБА_4, про те, що за адресою: м. Лисичанськ. вул. Шолохова, буд. 68, мешкає з 1997 року та по теперішній час. ОСОБА_7, повернувшись з місць позбавлення волі з 2006 року зареєстрований за адресою: м. Лисичанськ. вул. Шолохова, буд. 68. Одружився, 05.10.2010 року за адресою не проживали. В 2014 року ОСОБА_7 помер, захоронення здійснили батьки (а.с.45).

Отже, власником будинку за адресою: м. Лисичанськ. вул. Шолохова, буд. 68, де перебуває на даний час спірний холодильник, є відповідач по справі ОСОБА_4 Також за даною адресою був зареєстрований помрелий ОСОБА_7 В 2010 році ОСОБА_7 одружився з позивачем по справі та деякий час вони мешкали разом за адресою: м. Лисичанськ. вул. Шолохова, буд. 68, що не запречевалося сторонами по справі. Під час сумісно перебування у шлюбі і сумісного мешкання за адресою: м. Лисичанськ. вул. Шолохова, буд. 68, ОСОБА_1, позивачем по справі, був придбаний та обладнаний за зазначеною адресою, а саме: м. Лисичанськ, вул. Шолохова, 68, спірний холодильник.

Враховуючи, п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», який передбачає, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним, суд не вбачає незаконного заволодіння відповідачами по справі спірним холодильником LIEBHERR, адже установлений він за адресою: м. Лисичанськ. вул. Шолохова, буд. 68, саме позивачем по справі.

Отже, позивачем не доведений факт саме незаконного вибуття з її володіння спірного холодильника.

Окрім цього, відповідачами оспорюється право власності позивача не спірне майно, оскільки після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на спірне майно, а вони є спадкоємцями першої черги разом із позивачем по справі на майно, що залишилось після померлого ОСОБА_7

Відповідно до ст. 1161 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

На підставі викладеного, з урахуванням положень п. 19 та п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині витребування майна, а саме: спірного холодильника LIEBHERR з незаконного володіння відповідачів, задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача грошової компенсації за придбану та встановлену систему опалення і придбаний та встановлений кондиціонер в домі відповідачів суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Позивач в судовому засіданні стверджувала, що спірний кондиціонер вартістю 5289,65 грн. та систему опалення вартістю 22977,35 грн. вона придбала у 2011 році. Відповідачами по справі заперечувався факт придбання спірного майна позивачем, адже позивач на той час не працювала і не мала достатніх коштів на придбання зазначеного майна. Зазначене спірне майно було придбано за їх рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з товарним чеком від 07.03.2011 року, ОСОБА_1М, придбала кондиціонер СН S18USP18, вартістю 1000 грн. (а.с.10).

У судовому засіданні позивач пояснила, що придбала спірний кондиціонер вартістю 5289,65 грн., однак с товарного чеку вбачається, що 07 березня 2011 року був придбаний кондиціонер СН S18USP18 вартістю 1000 грн. Окрім того, в позовній заяві позивач просить грошову компенсацію за придбаний кондиціонер без його індивідуального визначення.

Отже, пояснення позивача, надані в судовому засіданні щодо вартості спірного кондиціонера вартістю 5289,65 грн., протирічать сумі, зазначеній у товарному чеку на її імя від 07.03.2011 року на придбання кондиціонера вартістю 1000,00 грн., окрім того, в позовній заяві спірний кондиціонер, за який позивач просить стягнення грошової компенсації з відповідачів, взагалі індивідуально не визначений.

Таким чином, в судовому засіданні позивачем доведений факт придбання нею 07 березня 2011 року кондиціонера С8Н СМ-S18USP8 вартістю 1000,00 грн., належних та допустимих доказів щодо придбання кондиціонера вартістю 5289,65 грн., яку просить стягнути позивач з відповідачів на її користь, позивачем не надано.

Згідно з товарним чеком та сметою на виконання робіт на імя ОСОБА_13 за адресою м. Лисичанськ, вул. Шолохова, буд. 68, загальна сума за придбання товарів складає 22 977,35 грн. (а.с.9).

Згідно з актом вводу в експлуатацію, нижче перераховане обладнання встановлене на обєкті м. Лисичанськ, вул. Шолохова, буд. 68, смонтовано та запущено в експлуатацію, замовник ОСОБА_1 (а.с.9).

Згідно з гарантійним талоном Vaillant на обладнання, покупцем зазначено ОСОБА_4, тобто відповідача по справі (а.с.57). Окрім того, з фотографій, наявних в матеріалах справи, вбачається, що за адресою: м. Лисичанськ, вул. Шолохова 68, дійсно встановлена система опалення Vaillant (а.с.15).

На підставі викладеного, суд оцінивши докази наявні у справі, прийшов до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, того що спірне майно належить саме їй на праві власності (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт на автомашину, довіреність на розпорядження майном, договір тощо), або спірне майно, є власністю іншої особи, та воно перебувало у позивача у законному володінні за відповідною правовою підставою (оренди, підряду, зберігання, застави тощо), у звязку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд не вбачає підстав для стягнення судового збору з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 317, 321, 328, 386, 387, 1161 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.п. 19, 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення грошової компенсації, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА