Справа № 127/4952/15-ц Провадження № 22-ц/772/2186/2015Головуючий в суді першої інстанції Борисюк І. Е.
Категорія 24Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Нікушина В.П.,

суддів: Денишенко Т.О., Сало Т.Б.,

при секретарі: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника прокурора м. Вінниці в інтересах ОСОБА_2 до Донецького національного університету, за участю третіх осіб, без самостійних вимог на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області та Міністерства освіти і науки України про стягнення коштів та зобов'язання до вчинення дій, за апеляційною скаргою Донецького національного університету на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2015 року, ухвалене по даній справі,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року перший заступник прокурора м. Вінниці звернувся в суд з вказаним позовом в інтересах ОСОБА_2 до Донецького національного університету.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 навчався і навчається на денному відділенні бюджетної форми фінансування юридичного факультету Донецького національного університету.

Батько ОСОБА_2 на час його вступу до університету мав стаж роботи під землею понад 15 років, що підтверджено відповідними документами і тому позивач, користуючись пільгою передбаченою ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мав право, як дитина батько якої мав стаж підземної роботи понад 15 років на стипендію за рахунок коштів державного бюджету в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Після вступу на навчання, ОСОБА_2 виплачувалась ординарна академічна стипендія. За період з листопада 2014 року по лютий 2015 року недоплата стипендії склала 1796 грн. 63 коп. Його звернення до ректорату університету з вимогою про приведення розміру його стипендії у відповідність до вимог закону залишені поза увагою.

Позов ініційований прокуратурою, куди звернувся ОСОБА_2 із заявою, оскільки він перебуває в скрутному матеріальному становищі, рідні не спроможні його матеріально підтримати через військові дії на сході України.

В ході розгляду справи позовні вимоги були збільшені в частині недоплаченої стипендії до 2389, 2 грн. з урахуванням недоплаченої стипендії березень та квітень 2015 року.

Рішенням суду позов задоволено, але з ним не погодився Донецький національний університет, представником якого подана апеляційна скарга з вимогою про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Законність рішення поставлена під сумнів з посиланням на неповне з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, визнання встановленими обставин, які не були доведені позивачем, не відповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права.

На підтвердження доводів апеляційної скарги наведені обставини про порушення судом першої інстанції вимог ч. 2 ст. 45 ЦПК України та ч. ч. 1, 2 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо визначення випадків виконання прокурором представницьких функцій в суді, про невірне визначення пріоритетності Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» над Законом України «Про вищу освіту».

Окрім цього, законність оскаржуваного рішення поставлена під сумнів, оскільки на переконання відповідача, він не є належним відповідачем, так як не являється самостійним розпорядником грошових коштів загального фонду. Саме Міністерство освіти і науки при розподілі асигнувань могло передбачити виплату спеціальних стипендій для дітей шахтарів, які навчаються в Донецькому національному університеті за державним замовленням.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, представників Донецького національного університету, прокурора, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах вимог апеляційної скарги прийшла до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивному тлумаченні законодавства щодо співвідношення законів та підзаконних актів, які визначають правові підстави та порядок виплати стипендії, за їх пріоритетністю.

Суд першої інстанції, відкриваючи провадження за позовом прокурора в інтересах ОСОБА_2 зважав на те, що він перебував в скрутному матеріальному становищі, як переселенець зі східної частини України де точаться військові дії.

В ході розгляду справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 відповідають встановленим по справі обставинам і ґрунтуються на нормах діючого законодавства, оскільки ОСОБА_2 є студентом денного відділення бюджетної форми фінансування юридичного факультету Донецького національного університету і як дитина, батько якої має стаж підземних робіт понад 15 років, має право на підставі ст. 5 Закону України «Підвищення престижності шахтарської праці» отримувати стипендію у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в редакції Закону України від 5 липня 2012 року №5082-VІ «… особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб».

Редакція вказаної статті набула законної сили без будь-яких застережень та обумовленостей.

Відносно ОСОБА_2 положення ст. 5 вказаного Закону відповідачем застосовані вибірково лише в частині його зарахування на навчання за рахунок державних коштів. Вимоги щодо гарантованої виплати стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, не зважаючи на те, що вони носять ознаки імперативної норми, виконані не були.

ОСОБА_2 виплачувалась ординарна стипендія в зв'язку з цим за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року сума не донарахованої йому стипендії склала 2389 грн. 20 коп.

За таких обставин суд першої інстанції цілком обґрунтовано спонукав Донецький національний університет до перерахунку ОСОБА_2 стипендії і стягнув не донараховану та невиплачену стипендію.

На підтвердження вимог апеляційної скарги наведені обставини про те, що суд при вирішенні даного спору мав виходити із пріоритетності Закону України «Про вищу освіту» перед Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», оскільки він набрав чинності 06.09.2014 року і керуватись ч. 5 ст. 62 цього Закону, яка визначає, що розмір академічної та соціальної стипендії, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України та Порядком призначення виплати стипендій, затвердженим постановою КМ України від 12.07.2004 року, який не передбачає виплату соціальної стипендії, особам визначеним ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Однак такі твердження є хибними, адже ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» є спеціальною нормою, що визначає виключення із правил, щодо кола осіб, яким призначається спеціальна стипендія, в той час коли ч. 5 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» є загальною нормою і регулює відносини пов'язані з реалізацією права на стипендію взагалі. Отже, вказані норми не суперечать одна одній і не конкурують. Тому суд першої інстанції, встановлюючи наявність у ОСОБА_2 правових підстав для отримання соціальної стипендії цілком обґрунтовано керувався Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

П.6 Порядку призначення виплати стипендії дійсно визначає коло осіб, яким призначається спеціальна стипендія до їх переліку не входять особи, визначені ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Разом з цим, суд першої інстанції цілком обґрунтовано надав перевагу нормі цього Закону, пославшись на п. 3 Перехідних положень до нього, який передбачає, що закони та інші нормативні акти, прийняті до набрання чинності Законом діють, до внесення в них змін, лише у частині, що не суперечать цьому Закону. Окрім того, відповідно до ст. 4 ЦК України, яка побудована за принципом зменшення юридичної сили актів цивільного законодавства, закони за своєю юридичною силою превілеюють над нормативними актами Кабінету Міністрів України.

Не впливають на правильність вирішення даного спору і доводи про те, що суд задовольняючи позовні вимоги проігнорував вимоги ст. 23 Бюджетного кодексу України про те, що будь-які платежі із бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, яке на виплату соціальних пенсій для осіб, визначених ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», бюджетом на 2014-15 роки не передбачалось.

З усталеної судової практики Європейського суду з прав людини відсутність бюджетного асигнування не може бути підставою для невиконання діючих актів національного законодавства (справа Качко проти України заява №63134/100 від 08.11.2005 року). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди України застосовують Конвенцію та практику Європейського суду при вирішенні справ.

Положення цієї норми узгоджуються з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», яка визначає пріоритетність міжнародного права перед національним правом, якщо ним встановлюються інші правила ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України.

Доводи апеляційної скарги про те, що Донецький університет не є належним відповідачем, оскільки він не є самостійним розпорядником коштів, не відповідають встановленим обставинам по справі. Адже підставою для виплати ОСОБА_2 стипендії є правовідносини, що склались у нього з університетом, а не з Міністерством освіти та науки України.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги не тягнуть за собою скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Донецького національного університету відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2015 року, ухвалене по справі за позовом першого заступника прокурора м. Вінниці в інтересах ОСОБА_2 до Донецького національного університету, за участю третіх осіб, без самостійних вимог на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області та Міністерства освіти і науки України про стягнення коштів та зобов'язання до вчинення дій, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: