АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Соколової В.В., Шахової О.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва 04 березня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за порушення грошового зобов'язання,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 374 267,77 грн. за період з 06.09.2010 р. по 14.01.2015 р. та трьох відсотків річних у розмірі 133 681,31 грн. за період з 06.09.2010 р. по 27.01.2015 р.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.04.2014 р. задоволено його позов про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1 014 00, 73 грн., однак зазначене рішення залишалося не виконаним.

Справа №755/21525/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11023/2015
Головуючий усуді першоїінстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує грошові зобов'язання, позивач просив стягнути інфляційні втрати за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.03.2015 р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти розмірі 507 949,09 грн. (з яких: сума інфляційних нарахувань - 374 267,77 грн., три проценти - 133 681,32 грн.), а також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2015 р. заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції належним чином не повідомив відповідача про день і час судового засідання призначеного на 04.03.2015 р. чим позбавив його права надати докази на підтвердження своїх заперечень на позовні вимоги ОСОБА_2

Крім того вказував на те, що суд не звернув увагу на відсутність детального розрахунку нарахування індексу інфляції та трьох процентів річних, а також не урахував порушення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду, та не встановив період з якого повинні стягуватися інфляційні втрати та три проценти річних за порушення грошового зобов'язання.

В судове засідання ОСОБА_1 таОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення їм судових повісток.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 29.11.2007 р. між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про встановлення ліміту овердрафту №35093, згідно якого ліміт дозволеного овердрафту становив 950 000,00 грн., строком дії на 21 місяць та процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 18%.

29.11.2007 р. між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено договір № ДЗМП-35093 про заставу майнових прав (грошових коштів по депозитному договору).

29.11.2007 р. між ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки № ДП-5093, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язувався відповідати перед банком за повернення ОСОБА_1 кредитних коштів в повному обсязі, як солідарний боржник, в тому числі коштами депозитного рахунку.

У зв'язку із порушенням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, 06.09.2010 р. ПАТ АБ «Укргазбанк» списав з рахунку ОСОБА_2 кошти у розмірі 1 014 000,73 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.04.2014 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.10.2014 р., задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1 014 000, 73 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за порушення грошового зобов'язання, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов'язання.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про неправильне встановлення судом періоду за який повинні стягуватися інфляційні втрати та три проценти річних на суму простроченої заборгованості, а також порушення позивачем позовної давності, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особі, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Право вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 виникло з моменту виконання ним зобов'язання забезпеченого порукою, а саме: з моменту списання з його депозитного рахунку коштів на виконання зобов'язання боржника ОСОБА_1 за кредитним договором, тобто з 06.09.2010 року.

Про те, щоОСОБА_2неодноразово звертався до ОСОБА_1 з вимогою про виплату сплачених за нього за кредитним договором коштів, але відповідач добровільно не виконав зазначені вимоги встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.04.2014 р.

Відповідно до ч.3 ст.267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був належно повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, тобто йому було відомо про пред'явлений до нього позов. Зокрема 10.11.2014 р. року йому була вручена заява про уточнення позовних вимог (а.с.42), а також повідомлення про розгляд справи в суді на 04.12.2014 р. (а.с.43), 22.12.2014 р. (а.с.55), 25.02.2015 р. (а.с.67) та 04.03.2015 р. (а.с.73).

22.12 2014 р. в судовому засіданні приймав участь представник відповідача. Заяв про застосування позовної давності відповідач та його представник, як в усному так і в письмовому вигляді на подавали.

За таких обставин посилання ОСОБА_1 на порушення судом першої інстанції порядку повідомлення його про розгляд справи та про незастосування позовної давності, є безпідставними.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи детального розрахунку, що викликає сумнів у його правильності, колегія суддів виходить з наступного.

З наданого позивачем розрахунку убачається, що він просив стягнути з відповідача інфляційні нарахування за період з 06.09.2010 р. по 14.01.2015 р. Сукупний індекс інфляції позивачем зазначено в розмірі 136,91%. Разом з тим відповідно до статистичних даних за період з жовтня 2010 р. по грудень 2015 р. індекс інфляції становить 133,1%. З урахуванням наведеного розмір інфляційних втрат за період з 06.09.2010 р. по 14.01.2015 р. становить 374 166,26 грн.

Що стосується трьох процентів річних за період з 06.09.2010 р. по 27.01.2015 р., то виходячи з суми заборгованості 1 014 00,73 грн. та кількості днів прострочення (1605), розмір нарахування трьох процентів річних становить 133 598,07 грн.

Загальний розмір нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних складає 507 764,33 грн.

Зважаючи на викладене рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за прострочення виконання зобов'язання, а саме: з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягнути 507 764,33 грн., з яких інфляційні втрати складають 374 166,26 грн., а три проценти річних - 133 598,07 грн.

В частині стягнення розміру судового збору рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 р. в частині розміру стягнутих грошових коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 507 764,33 грн., з яких сума інфляційних нарахувань - 374 166,26 грн., сума трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання - 133 598,07 грн.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 р. залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: