РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/4339/15-ц

Провадження № 2/643/2416/15

22.09.2015 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Поліщук Т.В.

при секретарі Чорноморець Т.Ю.,

представника третьої особи Турчин А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову зазначила, що з 21.10.2006 року по 19.08.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з позивачем.

Зазначає, що після розірвання шлюбу, відповідач забув про існування сина. Вихованням дитини не займається, аліменти не сплачує, має заборгованість по сплаті аліментів, перестав приймати будь-яку участь у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, не спілкується з ним, не цікавиться його життям, навчанням, досягненнями. Додатково ОСОБА_4 займається у гуртках, тренувально-оздоровчих секціях, дошкільних навчальних закладах. Відповідач не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини.

Оскільки відповідач не виконує батьківських обов'язків, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову. Додатково зазначила, що перешкод у спілкуванні дитини з батьком вона ніколи не чинила. Вказує, що вона на теперішній час проживає з іншим чоловіком, якого син називає батьком. Чоловік турбується про сина, займається вихованням дитини, забезпечує матеріально. Зазначає, що ніяких грошей від відповідача вона не отримувала, а отримала платежі згідно рішення суду - аліменти: один раз у 2014 році та два рази під час розгляду даної справи в суді.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що з літа 2013 року не спілкувався з дитиною, не цікавився станом здоров'я, розвитком сина. Зазначив, що самоусунувся від виховання сина, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться його життям. Вважає, що коли син стане дорослим, сам вирішить спілкуватися йому з батьком чи ні. В 2015 році, зустрівши позивача ОСОБА_2, котра звернулася до нього з питанням про виховання сина ОСОБА_3 як батьком, відповідач зробив музику гучніше та відвернувся. Зазначив, що аліменти один раз сплатив у 2014 році, потім не сплачував у зв'язку з скрутним матеріальним становищем. Коли отримав повістку до суду, в той же день перерахував аліменти, але, вважає, що це збіг обставин, що саме в цей день. Крім цього, зазначив, що декілька разів добровільно давав позивачці суми у розмірі 400-500 грн., але підтвердження цього факту в нього відсутні. Заперечував проти позову, оскільки, вважає, відсутні доводи щодо позбавлення його батьківських прав.

Представник третьої особи, Турчин А.В. в судовому засіданні просила винести рішення відповідно до висновку Управління служб у справах дітей, позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_3 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4.

Суд, вислухавши учасників процесу, покази свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

з 21.10.2006 року по 19.08.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з позивачем (а.с. 6-8).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.04.2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісяця, починаючи з 22.02.2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно довідки Фрунзенського ВДВС ХМУЮ від 27.01.2015 року № 120/В-9/12-30, ОСОБА_2 не отримувала аліменти з громадянина ОСОБА_3 у період з 22.02.2013 року по 27.01.2015 року, відповідно до вимог виконавчого листа № 644/1526-13-ц про стягнення аліментів (а.с. 10).

У зв'язку з тим, що після розірвання шлюбу відповідач піклуванням та вихованням сина не займався, матеріальної допомоги не надавав, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Згідно довідки з місця реєстрації та акту обстеження умов проживання, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та мешкає разом з матір'ю ОСОБА_2, також разом з родиною проживає вітчим ОСОБА_4 майже три роки, який бажає всиновити дитину (а.с. 7, 62).

Як вбачається з довідки від 27.01.2015 року № 2/02-23, виданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясло-садок) №280 ХМР, упродовж періоду перебування дитини ОСОБА_4 у дошкільному закладі з 11.03.2014 року її приводить і забирає, відвідує батьківські збори та святкові ранки у закладі, приймає участь у вирішенні питань навчання і виховання, здійснює оплату за харчування дитини мати ОСОБА_2 Батько питаннями виховання дитини не займається (а.с. 11).

Згідно повідомлення КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №16» від 13.02.2015 року № 142, дитина ОСОБА_4 перебуває під наглядом медичних працівників КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №16», батько хлопчика протягом останніх чотирьох років не звертався до медичних працівників дитячої поліклініки №16 з питань стану здоров'я та лікування сина (а.с. 13).

Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради розглядалося питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і висновком від 20.07.2015 року № 385, було визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 53-54).

Допитана в якості свідка ОСОБА_7, яка є матір'ю відповідача та бабусею дитини ОСОБА_4, пояснила, що син з невісткою окремо мешкають з початку 2012 року. З травня 2010 року вона не бачила онука. Зазначає, що з 2013 року ОСОБА_3 надавав добровільно гроші ОСОБА_2 по 400-500 грн., але скільки разів та коли конкретно їй невідомо, ці відомості їй відомі зі слів сина ОСОБА_3 Вказувала, що позивач ОСОБА_2 перешкоджала їй та її сину в спілкуванні з дитиною, однак ні з якими заявами про усунення перешкод з боку ОСОБА_2 вона та ОСОБА_3 нікуди не зверталися.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_7, оскільки остання є матір'ю відповідача ОСОБА_3, так судом встановлено та підтверджено сторонами в суді, що ні відповідач ні бабуся дитини не зверталися з заявами щодо спілкування з дитиною. Відповідач самоусунувся від виховання сина, про що самостійно зазначив в суді.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, що батько ОСОБА_3 не цікавиться життям сина, не бере участі у його вихованні та не виконує батьківських обов'язків, самоусунувся від виховання сина, не має бажання надалі приймати участь у житті сина до його повноліття.

Твердження відповідача та свідка, що відповідач приймав участь в утриманні дитини, а саме надання добровільно матеріальної допомоги в розмірі 400-500 грн. не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки доказів цим фактам відповідачем в порушення вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України не надано. Крім того, два грошові перекази на суму одна тисяча гривень протягом двох років, не можуть бути розцінені як достатнє матеріальне забезпечення дитини та відповідно не можуть бути підставою для висновку, що батько утримує дитину та піклується про неї належним чином.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.

Таким чином, суд має всі правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він не виконує своїх обов'язків щодо виховання неповнолітньої дитини, вихованням сина не займається.

Судові витрати по справі були сплачені позивачем при подачі позову.

Керуючись ст. ст. 11, 209, 212, 215, 224-226, 228 ЦПК України, ст. ст. 150, 164, 165 СК України, п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Поліщук Т.В.