У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів:Кафідової О.В., Попович О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення фактів та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_8 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_5. звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт постійного проживання у квартирі його та спадкодавця ОСОБА_9 на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1; встановити факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_9, тобто вступ в управління та користування 56/400 частиною квартири, а також визнати за ним право власності на 28/400 частину квартири, яку незаконно прийняв у спадщину ОСОБА_10, після смерті матері позивача ОСОБА_9

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_9 та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 56/400 частини квартири АДРЕСА_1, що їй належала на праві приватної власності. 18 січня 2007 року за заявою батька позивача - ОСОБА_10, третьою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 57/07 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 Таким чином, позивачем було прийнято у спадщину 28/400 частини квартири, а іншу частину спадщини у вигляді 28/400 частини квартири було прийнято його батьком.

Позивач посилається на те, що його батьки на час смерті матері вже були розлучені. Враховуючи вимоги Цивільного кодексу УPCP, який діяв на той момент, він повинен був прийняти після смерті матері спадщину у вигляді 56/400 чистини квартири, а не 28/400 її частини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивача - ОСОБА_11 і після його смерті також відкрилась спадщина на 56/400 чистини квартири. При цьому, 28/400 спадкової частини квартири було прийнято батьком позивача ОСОБА_10, а іншу частину квартири у розмірі 28/400 було незаконно прийнято начебто донькою брата - ОСОБА_7, але яка насправді не є його дитиною.

ІНФОРМАЦІЯ_3 батько позивача ОСОБА_10 помер і після його смерті до спадкового майна, яке залишилось, належать: 44/100 частини та 56/400 частини квартири, які належать йому на праві приватної власності; 28/400 частини квартири, які він прийняв у спадщину від померлої матері позивача ОСОБА_9; 28/400 частини квартири, яку він прийняв після смерті свого сина ОСОБА_11 Разом з тим, фактично, як після смерті ОСОБА_9, так і після смерті ОСОБА_11, батько позивача так і не оформив належним чином своїх спадкових прав. Таким чином, позивач вважає, що оскільки його батько не мав права успадковувати 28/400 частини квартири після смерті ОСОБА_9, то відповідно до законодавства, чинного на момент відкриття спадщини, після смерті свого батька позивач має право на успадкування 56/400 частини квартири. Оскільки брат позивача ОСОБА_11 не проживав у квартирі та не подав до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він втратив право на спадкування 28/400 частини квартири, після смерті їхньої матері ОСОБА_9

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та закрити провадження у справі.

У липні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла нотаріально завірена заява ОСОБА_5. про відмову від позову до ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення фактів та визнання права власності, з підстав передбачених ст. 334 ЦПК України.

Відповідно до ст. 334 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з осіб, які беруть участь у справі, було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.

За змістом ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 205, 206, 334, 340 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_5 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_5 від позову до ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення фактів та визнання права власності.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення фактів та визнання права власності закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
судді О.В. Кафідова
О.В. Попович
О.В. Умнова
І.М. Фаловська