Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/1076/14-к Головуючий у 1-й інст. Грищенко М. В.
Категорія 30 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Якухно О.М.,

при секретарі

судового засідання: Доброволській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення

за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивачем в порядку кримінального провадження був поданий до суду цивільний позов про відшкодування моральної шкоди заподіяної вчиненням відповідачем ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04 вересня 2014 року ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 ввірвалися до її домогосподарств по АДРЕСА_1, та без будь-яких пояснень ОСОБА_3 почала наносити удари по різним частинам тіла позивача, чим спричинила тілесні ушкодження.

Просила стягнути заподіяну кримінальним правопорушенням завдану моральну шкоду, яку оцінює у 8000,00 грн., що полягає у спричиненні фізичних та моральних страждань в зв'язку з ушкодженням здоров'я. При цьому зазначає, що у зв'язку з заподіянням тілесних ушкоджень позивач на протязі 10 днів перебувала на стаціонарному лікуванні Брусилівській ЦМЛ, через що сильно переживала, хвилювалася та відчувала себе приниженою. Також з моменту заподіяння тілесних ушкоджень не могла нормально спати, почувала себе некомфортно та постійно була знервована.

Крім того позивач зазначила, що 14 листопада 2014 року для захисту своїх прав та інтересів нею був укладений договір про правову допомогу з адвокатом Луциком М.М. та сплачено гонорар в розмірі 5000,00 грн. У зв'язку з чим, просила також відшкодувати понесені нею витрати на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 квітня 2015 року вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_2 був скасований та в цій частині був призначений новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково : стягнуто з ОСОБА_3 на її користь 4000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 2500,00 грн. на відшкодування судових витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги. В решті задоволення позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, надаючи правову оцінку доказам по справі не врахував відсутність моральних страждань позивача, які вона отримала внаслідок побиття; не врахував тих обставин, що злочин було скоєно і через протиправні дії самої потерпілої, яка була одним з ініціатором конфлікту, а тому прийняв необґрунтоване рішення в частині відшкодування моральної шкоди. Крім того зазначає, що підстав для стягнення з його довірительки на користь позивача витрат на правову допомогу не було, оскільки позивачем не було надано належних доказів на підтвердження їх понесення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

З вироку суду вбачається, що ОСОБА_3 перебуваючи у неприязних стосунках з позивачем ОСОБА_2, 04 вересня 2014 року близько 15 год. 30 хв., пішла до домоволодіння останньої, що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 для з'ясування, на її думку непорозуміння, що виникло між родичами. Так, перебуваючи в приміщенні будинку, ОСОБА_3 вчинила словесну суперечку із потерпілою, під час якої сторони почали тягати одна одну за волосся, а потім ОСОБА_3 умисно почала царапати потерпілу нігтями та пальцями по обличчю, шиї та грудної клітини. Внаслідок протиправних дій з боку ОСОБА_3, позивачу ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя, шиї, грудної клітини, що відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров'я.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування і враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того що, позивачу були спричинені легкі тілесні ушкодження, через заподіяння яких, остання перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Брусилівської ЦМЛ з 04 вересня 2014 року по 15 вересня 2014 року, у зв'язку з цим безумовно перенесла фізичний біль та моральні страждання, звичайний уклад її життя було порушено, тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку, що достатнім відшкодуванням спричиненої позивачу моральної шкоди буде грошова компенсація в розмірі 4000,00 грн.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на недоведеність позивачем розміру завданої їй моральної шкоди, оскільки висновки суду першої інстанції підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, наданими позивачем на підтвердження своїх позовних вимог. Натомість відповідач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів, в тому числі і щодо наявність вини самої потерпілої у заподіянні їй шкоди.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції з'ясовані всі обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, дана належна оцінка письмовим доказам у сукупності з доводами сторін, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, аналогічні доводам позивача та відповідача в суді першої інстанції, не спростовують висновки суду, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині відшкодування матеріальної шкоди немає.

Разом з тим, рішення суду в частині відшкодування процесуальних витрат, понесених потерпілою ОСОБА_2 з оплати наданої правової допомоги адвокатом Луциком М.М., який приймав участь у кримінальному провадженні як представник потерпілої, не відповідає вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14 листопада 2014 року між адвокатом Луциком М.М. та потерпілою ОСОБА_2 укладений був договір про правову допомогу за умовами якого адвокат зобов'язується надавати потерпілій правову допомогу, в тому числі у вигляді її представника у правоохоронних органах, судах всіх інстанцій (п.1.1 Договору). У свою чергу, ОСОБА_2 зобов'язується сплачувати адвокату гонорар та додаткові витрати протягом 15 днів з дати підписання даного Договору. Оплата здійснюється у формі, не забороненій законодавством (пп.5.1, 5.2 Договору).

Підтвердженням проведення оплати правової допомоги, наданої адвокатом Луциком М.М., позивач вважає її підпис під текстом «Кошти в сумі 5000,00 грн. сплатив» та підпис адвоката під текстом «Кошти в сумі 5000,00 грн. отримав», які містяться під проведеним адвокатом розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу (а.с.96,97).

Під час апеляційного розгляду справи представник позивача зазначив, що витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. були понесені його довірителькою як потерпілою у зв'язку з розглядом кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати, які складаються також із витрат на правову допомогу (п.1ч.1 ст.118 КПК України).

Таким чином, вирішення питання про стягнення понесених позивачкою витрат, пов'язаних з розглядом кримінального провадження вирішується в порядку відшкодування процесуальних витрат під час розгляду даного провадження за нормами КПК України, а не під час розгляду цивільного позову в порядку цивільного судочинства. Крім того, як вбачається зі змісту вироку Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року, під час його винесення судом вирішувалось питання щодо розподілу вищевказаних процесуальних витрат (а.с.117,118) і вирок суду в цій частині ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 квітня 2015 року не скасований.

За таких обставин ухвалене рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2500,00 грн. на відшкодування судових витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 червня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2500,00 грн. понесених витрат на правову допомогу скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Судді :