АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1877/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю: позивача ОСОБА_6 та представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, третя особа служба у справах дітей Черкаської районної Державної адміністрації про визнання недійсним договору іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_8, звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, третя особа служба у справах дітей Черкаської районної Державної адміністрації , про визнання недійсним договору іпотеки.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 6 липня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір про отримання позивачем кредитних коштів у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 34200,00 дол. США на наступні цілі: 28 800,00 доларів США - на придбання нерухомості, а також у розмірі 5 400, 00 доларів США - на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, строком з 6.07.2007 року до 6.07.2022 року, та сплати процентів у розмірі 12 % на суму залишку заборгованості-за кредитом.

ОСОБА_8 зазначає, що 6 липня 2007 року під забезпечення виконання зобов'язання по вказаному вище кредитному договору від 06 липня 2007 року , було укладено іпотечний договір , предметом якого виступає: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Степанки, Черкаського р-ну, Черкаської обл. по вул. Комсомольській 19 та земельна ділянка для обслуговування житлового даного будинку площею 0,21 гектарів , які стали власністю позивача, після укладення договору іпотеки.

6 липня 2007 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9 був посвідчений договір іпотеки та зареєстрований в реєстрі за № 3858.

Але вищевказаний договір не був погоджений у встановленому порядку Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються. Хоча на момент коли укладався договір , позивач перебував у законному шлюбі з ОСОБА_10 та мав неповнолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, якому на момент укладення договору було 9 років і вся ця інформація була надана банку в анкеті-заяві.

Позивач вважає, що укладенням договору іпотеки, згідно якого під заставу було передано нерухоме майно - житловий будинок, розташований в с. Степанки, Черкаського р-ну, Черкаської обл. по вул. Комсомольській 19, та земельна ділянка на якій розміщений предмет іпотеки, без дозволу органу опіки та піклування , - було істотно порушено законні права та інтереси його неповнолітньої дитини на законне право на житло.

Тому позивач просив суд:

Визнати недійсним договір іпотеки від 06 липня 2007 року, укладений між позивачем та відповідачем, і посвідченим нотаріально приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованим в реєстрі за № 3859 від 06 липня 2007 року.

Зобовязати приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, скасувати з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки № CSIPG100000142 від 06 липня 2007 року укладеного між позивачем та відповідачем, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Степанки, Черкаського району, Черкаської області по вул. Комсомольській 19, та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,21 гектарів, що належить позивачу на праві приватної власності.

Судові витрати стягнути з відповідача.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_8 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Обґрунтовуючи яку, зазначав, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також не в повній мірі зясовано та доведено обставини, які мають значення для справи.

Апелянт посилається на те, що суд не врахував ні норми Закону України «Про охорону дитинства»,ні Закон України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ні норми Цивільного та Сімейного кодексу, якими передбачено , що при укладенні договорів , які повязані з розпорядженням житлом, де мешкає дитина, необхідно враховувати інтереси дитини та при їх укладенні отримувати дозвіл органу опіки і піклування. Якого при укладенні спірного договору отримано не було, чим порушилися інтереси його неповнолітнього сина ОСОБА_8 та його право на житло, яке гарантоване Конституцією України і міжнародними договорами спрямованими на захист прав дітей , учасником яких є Україна.

Посилаючись на вказані порушення та неправильну оцінку доказів і обставин справи, апелянт просив скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку , що апеляційна скарга підлягає до відхилення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Спосіб захисту цивільних прав та інтересів відбувається у відповідності до приписів ст.16 ЦК України , шляхом визнання правочину недійсним.

Встановлено, що ОСОБА_6 звернувся до Черкаського ГРУ «Приват Банку» за отриманням кредиту в доларах США, та відповідно до якого між сторонами було укладено Кредитний договір № CSIPG100000142 від 6 липня 2007 року, по якому останній отримав кредит в розмірі 34 200,00 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 6 липня 2022 року.

Відповідно до п.7.1 даного договору Банк зобов'язався надати "Позичальникові" кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 6 липня 2007 року по 6 липня 2022 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 34 200,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 в той же день, 6 липня 2007 року, було укладено і іпотечний договір , предметом якого виступає житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельна ділянка для обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,21 гектарів, в с. Степанки, Черкаського р-ну, Черкаської обл. по вул. Комсомольській 19 , що були придбані на імя ОСОБА_6 за кошти, які останній отримав в кредит по вищезазначеному договору , які й стали власністю ОСОБА_6 після укладення договору Іпотеки.

Договір іпотеки був посвідчений 6 липня 2007 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 3858.

Як вбачається з договору іпотеки та анкети-заяви, яку ОСОБА_6 надавав Банку перед укладенням договору іпотеки, позивач на час укладення кредитного договору і договору іпотеки проживав та був зареєстрований за адресою : Шполянський р-он, с.Сигнаївка , пров. Чапаєва , 2. За цією ж адресою проживала та була зареєстрована і дружина позивача ОСОБА_10 Що підтверджується даними про реєстрацію , які зазначені в паспорті ОСОБА_6 та ОСОБА_10 /а.с.7, 62-66, / та визнається сторонами, в тому числі й ОСОБА_6 , тому ця обставина відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не потребує доказування.

Згідно довідки Степанківської сільської ради від 4.07.2007 року, що надавалася нотаріусу для вирішення питання про посвідчення договору іпотеки , в будинковолодінні по вулиці Комсомольська 19, що є предметом договору іпотеки, ніхто не був зареєстрований. На спростування цієї інформації ОСОБА_6 доказів не надав та також визнав цю обставину.

Згідно ч. 1 ст. І56 ЖК та ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Відповідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Абзацом 7 ч, І ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно з Примірним регламентом з оформлення документів та контролю з питань реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, затвердженим наказом МВС від 03.02.2006 N 96, особи, які проживають у приватних будинках і не обслуговуються житлово-комунальними підприємствами, звертаються безпосередньо до відповідного органу реєстрації особисто з наданням оформленої належним чином будинкової книги. На підставі поданих для реєстрації місця проживання документів уповноваженою особою органу реєстрації заповнюється 2 примірники талона реєстрації місця проживання та заносяться відповідні відомості із зазначенням адреси житла особи до паспортного документа шляхом проставляння штампа відповідного зразка, У разі реєстрації неповнолітніх дітей до 15 років разом з батьками (одним з батьків) відомості про їх реєстрацію вносяться до талона реєстрації одного з батьків»

Згідно з п. 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 03,03.2004 N 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 03.03/2004 за N 283/8882, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів.

Оскільки згідно ст. 405 Цивільного Кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону - нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину.

Відповідно до п.44 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» ,згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Тобто право користування майном члена сімї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до будинкової книги.

Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується.

Отже , встановивши, що на момент укладення договору іпотеки між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_6 , - позивач, його дружина та неповнолітній син були зареєстровані та проживали в будинку , що не є предметом договору іпотеки , за адресою : Шполянський р-он, с.Сигнаївка, пров.Чапаєва, 2 , а в будинку що є предметом договору іпотеки на час його укладання ніхто зареєстрований не був та не проживав, а також , що даний будинок в с. Степанки, Черкаського р-ну, Черкаської обл. по вул. Комсомольській 19 був придбаний на кошти отримані за договором кредиту і на момент укладання договору неповнолітній син позивача ОСОБА_8,28.05.1998р. право користування цим житлом , шляхом реєстрації за місцем проживання , не мав , як не було встановлено, що він мав право власності на даний будинок чи його частину , - то суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого наявними у справі доказами висновку, про те, що згода органу опіки і піклування для здійснення такого правочину була не потрібна, а також , що , що під час укладання договору іпотеки права неповнолітнього ОСОБА_8 порушені не були , а тому немає підстав для визнання договору іпотеки недійсним.

За встановлених судом першої інстанції обставин, які повністю підтвердилися в ході апеляційного розгляду справи, підстав для застосування до вказаних правовідносин ст.71,ст.215 та ст.224 ЦК України і ч.3 ст.17, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей та ст.333 Конвенції «Про права дитини» , про що вказував ОСОБА_6, - не має. А висновки суду першої інстанції достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Навпаки, приведені в апеляційній скарзі доводи, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці без надання доказів, що спростовують висновки суду, та є не суттєвими , не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і не дають підстав для зміни чи скасування оспорюваного рішення суду.

Частиною 1 ст.308 ЦПК України передбачено , що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а ч.2 ст.308 ЦПК України передбачає також , що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 червня 2015 року відхилити .

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, третя особа служба у справах дітей Черкаської районної Державної адміністрації про визнання недійсним договору іпотеки - залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :