АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 668/7557/15 Головуючий в 1 інстанції Рєпін К.К.
Номер провадження 22-ц/791/2489/15 Доповідач Орловська Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року вересня місяця 15 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого : Орловської Н.В.

Суддів: Майданіка В.В. Кутурланової О.В.

при секретарі: Павловській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка є представником ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, до повного товариства «Ломбард Швидкі Гроши» ТОВ «Кредитно-фінансовий радник» і компанія» про скасування наказів про звільнення,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2015 року ОСОБА_1, звернулась від імені ОСОБА_2 із позовом до повного товариства «Ломбард Швидкі Гроши» ТОВ «Кредитно-фінансовий радник» і компанія»про скасування наказів про звільнення, вказуючи, що на підставі наказу від 24.02.2012р. № 28 відповідач звільнив його з посади касира за п.2 ст. 41 КЗпП України.

В ході розгляду іншої цивільної справи за позовом повного товариства «Ломбард Швидкі Гроши» ТОВ «Кредитно-фінансовий радник» і компанія»про стягнення з нього нестачі, встановлений факт існування двох наказів про його звільнення за однією датою та номером, але з різним формулюванням причин звільнення. Зокрема, в одному йдеться про втрату довіри через навмисне порушення ним правил проведення операцій із матеріальними цінностями. В іншому вказано про привласнення документів ломбарду, грошей і матеріальних цінностей.

Оскільки новий наказ про звільнення виданий відповідачем без скасування попереднього, просив скасувати обидва накази із вказаними в ньому причинами звільнення та визнати незаконним його звільнення з посади касира.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 17 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка є представником ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, оскільки суд не врахував, що після підписання наказу уповноваженою особою, зміни вносяться лише шляхом видання нового наказу про внесення змін. Крім того, суд помилково визначив пропущеним строк позовної давності на оскарження наказу про звільнення, оскільки про наявність наказу із формулюванням причин звільнення - за порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями дізнався у квітні 2013р. Крім того, встановлений законодавством 75 річний строк зберігання наказів про прийом і звільнення з роботи, дає йому право оскаржити наказ про звільнення в будь - який час.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до п.4 ч.1 ст. 36 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути припинений з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.40, 41 цього Кодексу).

Трудовий договір може бути розірваний за п.2 ст. 41 КЗпП України у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 23.04.2013р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до повного товариства «Ломбард Швидкі Гроши» ТОВ «Кредитно-фінансовий радник» і компанія»про поновлення на роботі на посаді касира. Вказане рішення залишено без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 19.06.2013р. та касаційною інстанцією ухвалою від 22.07.2013р.

Наведеними судовими рішеннями визнано встановленим, що сторони перебували у трудових відносинах, згідно яких позивач працював касиром та за своїми посадовими повноваженнями є працівником, що безпосередньо обслуговує товаро - матеріальні цінності та у відповідності до укладеного з ним договору несе повну матеріальну відповідальність та їх збереження.

Наказом від 24.02.2012р. № 28 ОСОБА_2 звільнений з роботи за привласнення документів ломбарду, грошей й матеріальних цінностей у зв'язку із втратою довіри з боку власника згідно п.2 ст.41 КЗпП України.(а.с.5).

Суди дійшли висновку про вчинення позивачем дій, які давали підстави для втрати довіри до нього з боку власника, наявність яких підтверджена актом службового розслідування, а також встановлено факт порушення норм Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004р. та безпідставно утримував вдома інші документи підприємства.

Отже, правомірність звільнення позивача з підстав п.2 ст. 41 КЗпП України у відповідності до наведеного наказу про звільнення із викладенням в ньому мотивів втрати довіри до працівника не є предметом розгляду у справі, яка переглядається згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України.

Як вбачається із змісту позовної заяви, підставою звернення до суду є та обставина, що у квітні 2013р. позивач довідався про існування наказу про своє звільнення із тієї ж правової підстави, але із відмінним формулюванням мотивів втрати довіри, зокрема - навмисне порушення з корисливою метою правил проведення операцій із матеріальними цінностями.(а.с.6).

Наявність такого наказу відповідач заперечує, та зазначає, що єдиною підставою для звільнення була втрата довіри згідно п.2 ст. 41 КЗпП України з підстав наведених у наказі про звільнення, які були предметом дослідження у справі за позовом ОСОБА_2 про його поновлення за результатом якого ухвалено рішення суду від 23.04.2013р.

Посилання позивача на наявність іншого наказу не доведена належними доказами, оскільки наявна у справі копія наказу із відмінним формулюванням мотивів звільнення не підписана керівником, а тому не містить ознак офіційного документу.

Оскільки судом не встановлено факту зміни власником підстав звільнення позивача, а правомірність наказу про звільнення встановлена судовим рішенням у іншій цивільній справі, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог із викладених позивачем підстав.

Крім того, суд розглядаючи питання застосування строку позовної давності щодо формулювання мотивів втрати довіри до працівника, які стали відомі останньому у квітні 2013р., тоді як із позовом про його скасування він звернувся 23.06.2015р. поза межами строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, а тому суд дійшов вірного висновку, що сплив строку позовної давності за відсутності поважних причин для його поновлення є підставою для відмови у позові згідно ст.234 цього Кодексу.

Не спростовують цей висновок суду доводи апеляційної скарги щодо строку зберігання наказів про прийом і звільнення з роботи протягом 75 років, оскільки строк зберігання наказів не є тотожним для встановленого ст. 233 КЗпП України строком звернення до суду за вирішенням трудового спору з приводу оскарження наказу про звільнення.

Оскільки справа розглянута з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Разом із тим, в мотивувальній частині рішення суд помилково послався на положення ст. 267 ЦК України, як підставу для відмови у задоволенні позову, тоді як строки позовної давності у трудовому спорі визначаються ст. 233 і ст. 234 КЗпП України, а тому рішення у цій частині належить змінити, виключити із мотивувальної частини посилання на ст. 267 ЦК України, як підставу відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка є представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17 липня 2015 року змінити, виключити із його мотивувальної частини посилання на ст. 267 ЦК України, як підставу відмови у задоволені позову.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: