АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Крижанівській Г.В., Корчевного Г.В.,

при секретарі - Абдуллаєвій Е.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року про відмову у задоволені скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Сидоренко Р.Г., -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (далі ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві) Сидоренко Р.Г.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві СидоренкоР.Г.,

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 121 грн. 80 коп. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали, постановлення нової, постановити нову, якою задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.

Апелянт зазначає, суд першої інстанції не з'ясував чи правомірно була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, зокрема не пересвідчився чи було подано стягувачем заяву про відкриття виконавчого провадження до державної виконавчої служби.

Представник відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.48).

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові .

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 ст. 384 цього Кодексу встановлено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлює обов'язок державного виконавця сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язує державного виконавця використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до положень ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Сидоренко Р.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 29 квітня 2015 року по виконанню виконавчого листа № 2-5561/12, виданого 14 травня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості в загальній сумі 461 210 грн. 00 коп. на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2012 року, яке набуло чинності 23 квітня 2014 року, з граничним строком пред»явлення виконавчого листа до виконання - 23 квітня 2015 року (а.с.14-15).

При цьому, стягувач попередньо звертався до ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві із заявою від 18 березня 2015 року про примусове виконання рішення суду (а.с.18), проте йому у відкритті виконавчого провадження було відмовлено з процесуальних підстав, це вбачається, зокрема, з листа направленого ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві до ВДВС Дарницькому РУЮ в м. Києві (а.с.19) .

Рішення суду набуло чинності 23 квітня 2014 року, відповідно, граничний строк пред»явлення виконавчого документа до виконання - 23 квітня 2015 року, а звернуто його до виконання 18 березня 2015 року, що підтверджується постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві від 20 березня 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (а.с.18), а тому стягувачем строк звернення виконавчого документа до виконання не пропущений.

Відповідно, підстав для застосування державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ч.1 ст. 24, ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» відмови у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, не було.

Державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову (ч.1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»).

За таких підстав, державний виконавець, прийнявши рішення відкриття виконавчого провадження, діяв у відповідності до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» й правомірно виніс оскаржувану постанову від 29 квітня 2015 року про відкриття виконавчого провадження, оскільки стягувач у строки, визначені Законом звернувся до державного виконавця із заявою від 18 березня 2015 року про примусове виконання рішення суду (а.с.18).

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (п.1 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Не є принциповим до якого відділу державної виконавчої служби подано стягувачем заяву про примусове виконання рішення суду, головне - вказана заява була подана й у строки, визначені Законом.

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є безпідставним.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій державного виконавця, і суд вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства прав боржника, як сторони виконавчого провадження, щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст.11 вказаного Закону).

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали виконавчого провадження не містять заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження, а тому держаний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження не заслуговують на увагу з підстав наведених вище.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, залишення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції без змін, як такої, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст., 303, 307, 312, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: