АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1686/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2936/15Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Чумак О.В.

Суддів: Кривчун Т.О., Дряниця Ю.В.

при секретарі - Лимар О.М.

за участю представника позивача - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - відмовлено.

Вказане рішення оскаржила позивачка, яка в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк з тих підстав, що після смерті матері, яка проживала разом з нею без реєстрації, вона по день смерті доглядала за нею, а після її смерті наглядає за будинком та користується земельною ділянкою. Також вказує, що не була обізнана про наявність у матері спадкового майна, про яке дізналася випадково в травні 2015 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_2, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Місцевим судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4, про що в Книзі реєстрації смертей ІНФОРМАЦІЯ_1 зроблено відповідний запис за № 28 відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Великосорочинською сільською радою Миргородського району Полтавської області (а.с.4,7).

За життя ОСОБА_4 набула право власності на земельні ділянки площею 0,65 га та 3,11 га, які розташовані на території В.Сорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, для товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідно (а.с. 2,3).

Згідно довідки Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 02.06.2015 року № 02-26/359 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла проживала без реєстрації за адресою АДРЕСА_1, на вказану дату за вказаною адресою проживали донька ОСОБА_3, 1957 року народження, зять ОСОБА_6, 1955 р.н., онук - ОСОБА_2, 1983 р.н., невістка ОСОБА_7, 1980 р.н., правнука - ОСОБА_8, 2004 р.н. (а.с.5).

Проте із заявою про встановлення факту проживання із спадкоємцем однією сім»єю до суду не зверталася.

За інформацією приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Смаги Л.М., спадкова справа на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не заводилася (а.с.22-23).

Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу від 12.05.2015 р. № 151/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ОСОБА_3 було відмовлено, оскільки вона пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.6).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що наведені позивачем обставини не є поважними причинами пропущення нею строку для подання заяви про прийняття спадщини, а з моменту відкриття спадщини минуло 3 роки 4 місяці. Також суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги заяву відповідача про визнання позову.

Такий висновок відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на нормах права виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст.1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.ч.1,2 ст.1269 ЦК).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272 ЦК).

У відповідності до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснено у п.24 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ту обставину, що мати ОСОБА_4 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала разом з нею, після смерті матері користується земельною ділянкою та будинком та не була обізнана про наявність у матері спадкового майна, про яке дізналася випадково в травні 2015 року, - не заслуговують на увагу з наведених вище підстав, у тому числі з огляду на те, що зазначені обставини не є поважними причинами, які б давали підставу для визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Окрім того, як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (абз.1-3 п. 23 Постанови ВСУ від 30.05.2008 N 7).

З урахуванням наведеного колегія вважає, що ОСОБА_3 не доведено та не надано суду доказів того, що вона пропустила строк на прийняття спадщини з поважних причин, не навела об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для нього на вчинення дій щодо подачі заяви про прийняття спадщини для реалізації свого права.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 ,- відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ О.В.Чумак

СУДДІ /підпис/ Ю.В.Дряниця

/підпис/ Т.О. Кривчун

ЗГІДНО: Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак