№ 201/7929/15 ц
провадження 2/201/2321/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Вінтера» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 травня 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Вінтера» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів. Позивач в своїх позовних вимогах, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що 03 листопада 2014 між ОСОБА_1 та ТОВ «НВП «Вінтера» було укладено договір поставки №031114-3, згідно умов якого продавець ТОВ «НВП «Вінтера» продає та зобовязується здійснити поставку метало-пластикових виробів, а покупець ОСОБА_1 зобовязується оплатити та прийняти поставлений продавцем товар на умовах договору. Сторонами договору було обумовлено, що вартість продукції за договором складає 138 000.00 грн. На виконання умов договору позивачем у встановленому договором порядку було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 138 000.00 грн., про що свідчить платіжне доручення від 04 листопада 2014 року. Відповідно до умов договору строк поставки продукції складає 30 (тридцять) календарних днів з дати фактичного отримання постачальником попередньої оплати за продукцію. Крім того, на підставі договору постачальник протягом 7 (семи) днів після підписання договору зобовязаний надати макет продукції для погодження покупцю та після його погодження підготувати специфікацію та надати покупцю для підписання. Позивачем зі свого боку було повністю виконано зобовязання за вказаним договором та перераховано на рахунок відповідача вартість продукції в повному обсязі. Однак, відповідачем зазначених умов договору виконано не було та протягом 30 (тридцяти) днів з дати фактичного отримання попередньої оплати, продукцію поставлено не було. На звернення позивача про повернення коштів відповідач відповів відмовою, до цього часу гроші позивачці відповідач так і не повернув, нічого зроблено не було. Позивач вважає, що їй завдана матеріальна шкода, вона понесла збитки, а законом передбачені і штрафні санкції за невиконання умов договору. Наступні звернення до відповідача з питанням усунення вказаного (повернення коштів) також ні до чого не призвели, відповідач в цьому відмовив, на його неодноразові звернення до відповідача з питанням виплати коштів відповідач свої зобовязання не виконав. Позивачу завдані збитки. Просили захистити права позивача як споживача. Також, згідно з умовами договору за прострочення поставки продукції постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленої продукції за кожен день прострочки. Крім того, норми чинного законодавства України передбачають, що у разі прострочення боржником грошового зобовязання сплату, на вимогу кредитора, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на липень 2015 року складає 241128 грн. 96 коп., з яких: сума боргу 138000 грн., пеня 41127 грн. 78 коп. і інфляційні втрати 62001 грн. 18 коп.. Позивач у своєму уточненому позові просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму боргу за цим договором поставки від 03 листопада 2014 року, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «НВП «Вінтера» в судовому засіданні з позовними вимогами погодився в повному обсязі, пояснивши, що дійсно з позивачкою було укладено зазначений договір, цей договір не виконано, але грошові кошти не повернули позивачці, оскільки остання належним чином в письмовій формі до них не зверталася з цим питанням; не заперечувала проти задоволення позову і вони готові розрахуватися з позивачкою після винесення рішення.

Вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно 03 листопада 2014 між ОСОБА_1 та ТОВ «НВП «Вінтера» було укладено договір поставки № 031114-3, згідно умов якого продавець ТОВ «НВП «Вінтера» продає та зобовязується здійснити поставку метало-пластикових виробів, а покупець ОСОБА_1 зобовязується оплатити та прийняти поставлений продавцем товар на умовах договору. Сторонами договору було обумовлено, що вартість продукції за договором складає 138 000.00 грн. На виконання умов договору позивачем у встановленому договором порядку було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 138 000.00 грн., про що свідчить платіжне доручення № N19JQ45459 від 04 листопада 2014 року. Відповідно до умов договору строк поставки продукції складає 30 (тридцять) календарних днів з дати фактичного отримання постачальником попередньої оплати за продукцію. Крім того, на підставі договору постачальник протягом 7 (семи) днів після підписання договору зобовязаний надати макет продукції для погодження покупцю та після його погодження підготувати специфікацію та надати покупцю для підписання. Позивачем зі свого боку було повністю виконано зобовязання за вказаним договором та перераховано на рахунок відповідача вартість продукції в повному обсязі. Однак, відповідачем зазначених умов договору виконано не було та протягом 30 (тридцяти) днів з дати фактичного отримання попередньої оплати, продукцію поставлено не було. На звернення позивача про повернення коштів відповідач відповів відмовою, до цього часу гроші позивачці відповідач так і не повернув, нічого зроблено не було. Позивач вважає, що їй завдана матеріальна шкода, вона понесла збитки, а законом передбачені і штрафні санкції за невиконання умов договору. Наступні звернення до відповідача з питанням усунення вказаного (повернення коштів) також ні до чого не призвели, відповідач в цьому відмовив. Позивачу завдані збитки. Просили захистити права позивача як споживача. Також, згідно з умовами договору за прострочення поставки продукції постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленої продукції за кожен день прострочки. Крім того, норми чинного законодавства України передбачають, що у разі прострочення боржником грошового зобовязання сплату, на вимогу кредитора, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

В наведеній статті законодавцем також визначено наступне: послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; продавець суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; продукція будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Згідно з умовами ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Судом встановлено, що дійсно 03 листопада 2014 між ОСОБА_1 та ТОВ «НВП «Вінтера» було укладено договір поставки № 031114-3, згідно умов якого продавець ТОВ «НВП «Вінтера» продає та зобовязується здійснити поставку метало-пластикових виробів, а покупець ОСОБА_1 зобовязується оплатити та прийняти поставлений продавцем товар на умовах договору. Сторонами договору було обумовлено, що вартість продукції за договором складає 138 000.00 грн. На виконання умов договору позивачем у встановленому договором порядку було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 138 000.00 грн., про що свідчить платіжне доручення № N19JQ45459 від 04 листопада 2014 року. Відповідно до умов договору строк поставки продукції складає 30 (тридцять) календарних днів з дати фактичного отримання постачальником попередньої оплати за продукцію.

Грошові кошти, передані позивачкою відповідачу, сплачувалися в якості виконання зобов'язань за договором, а отже вона має право на повернення свого майна (коштів), що незаконно перебувають у володінні відповідача. На даний момент відповідач не повернув позивачці сплачені нею кошти. А оскільки замовлення на виготовлення метало-пластикових виробів замовлялося для задоволення особистих потреб, тому позивачка є споживачем відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно де звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 525, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Однак відповідач умов договору та кону не виконав та протягом 30 (тридцяти) днів з дати фактичного отримання попередньої оплати продукцію не поставив. Враховуючи наведені обставини, наявні обєктивні підстави для застосування умов п. 4.1.10 договору, відповідно до якого у випадку невиконання умов п. 3.2. договору чи інших обовязків за договором постачальник зобовязується повернути вартість продукції, сплачену покупцем у встановленому порядку. Таким чином, за відповідачем існує заборгованість у розмірі фактично сплаченої вартості продукції в сумі 138 000.00 грн.

Положеннями ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На підставі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Враховуючи зазначені положення законодавства України, а також з огляду на те, що відповідач не виконав жодної умови, передбаченої договором поставки № 031114-3 від 03 листопада 2014 року, такі обставини призвели до порушення прав покупця ОСОБА_1

Як вбачається з наданих позивачем доказів, ним його зобовязання за договором поставки від 03 листопада 2014 року щодо оплати вартості продукції виконані у повному обсязі. Відповідачем ТОВ «НВП «Вінтера» жодного свого зобовязання за вказаним договором поставки № 031114-3 від 03 листопада 2014 року - не виконано і до теперішнього часу. Будь-які докази стосовно поважності причин невиконання взятого на себе зобовязання відповідачем ТОВ «НВП «Вінтера» суду не надані. Більш того, представником відповідача позов у судовому засіданні визнано та вказано, що спір не врегульовано у досудовому порядку оскільки позивач не звертався до ТОВ «Вінтера» про поверхня коштів.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ТОВ «НВП «Вінтера» на користь позивача сплачену вартість продукції за договором поставки № 031114-3 від 03 листопада 2014 року у розмірі 138 000. 00 грн. такими, що знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню.

Крім того, умовами п. 5.1. договору передбачено, що за прострочення поставки продукції постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленої продукції за кожен день прострочки. Таким чином, станом на липень 2015 року на суму заборгованості за вказаним договором поставки нараховано пеню в розмірі 41127 грн. 78 коп..

Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Отже, станом на липень 2015 року сума інфляційних втрат, збитків за час прострочення виконання зобовязання за цим договором поставки становить 62001 грн. 18 коп..

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача станом на липень.2015 року (в межах позовних вимог) складає 241128 грн. 96 коп..

На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» була звільненою від сплати судового збору при поданні позову до суду. Таким чином, з відповідача ТОВ «НВП «Вінтера» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2411 грн. 28 коп..

Згідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі.

При таких обставинах суд вважає, що вимоги про захист прав споживача та відшкодування шкоди, збитків є обґрунтованими.

Статтею 1166 ЦК України встановлено право особи на відшкодування у повному обсязі майнової шкоди, завданої неправомірними діями особистому немайновому праву. Цією ж статтею на особу, яка завдала шкоди покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі.

В судовому засіданні знайшли своє обєктивне підтвердження неправомірні дії відповідача стосовно позивача та завдання цими діями шкоди правам позивача, а тому на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача по неправомірності своїх дій чи не виконання умов договору, а відповідач цього не довів, відповідач діяв не у відповідності до законів та взятих зобовязань, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача, повязаними з неналежним виконанням взятих на себе обовязків віідповідачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями позивача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги можливу позицію відповідача стосовно не визнання позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягнути з ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Вінтера» на користь ОСОБА_1 грошові кошти згідно договору від 03 листопада 2014 року в сумі 241128 грн. 96 коп., з яких: сума боргу 138000 грн., пеня 41127 грн. 78 коп. і інфляційні втрати 62001 грн. 18 коп., а також стягнути з ТОВ «НВП «Вінтера» на користь держави судовий збір в сумі 2411 грн. 28 коп.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про захист прав споживача і стягнення коштів ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 8, 10, 13, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 15, 16, 22, 526, 551, 678, 708, 711, 906, 1166 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Вінтера» на користь ОСОБА_1 грошові кошти згідно договору від 03 листопада 2014 року в сумі 241128 грн. 96 коп., з яких: сума боргу 138000 грн., пеня 41127 грн. 78 коп. і інфляційні втрати 62001 грн. 18 коп..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Вінтера» на користь держави судовий збір в сумі 2411 грн. 28 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -