У х в а л а

іменем україни

20 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності та розподіл майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою. Позовні вимоги мотивував тим, що з 31 січня 1970 року по 07 червня 2011 року перебув у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 У період шлюбу, 24 листопада 2000 року за договором дарування ОСОБА_5 набула право власності на 29/50 частки вказаного житлового будинку, інші 21/50 частки будинку вони придбали на її ім'я згідно з договором купівлі-продажу від 07 квітня 2005 року. Зазначив, що внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя вартість будинку істотно збільшилась, у зв'язку з чим просив позов задовольнити.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 січня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини будинку АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини земельної ділянки площею 0, 0449 га по АДРЕСА_1 наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, та ухвалити нове рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про визнання за позивачем права власності на Ѕ частини земельної ділянки та на Ѕ частини житлового будинку в цілому, оскільки 21/50 частки спірного будинку були придбані у період шлюбу сторін у справі, а тому, відповідно до ст. 61 СК України, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а інші 29/50 частки житлового будинку хоч і належать ОСОБА_5 на підставі договору дарування, проте вартість цієї частки істотно збільшилась внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя, що підтверджено висновком судової будівельно-технічної експертизи від 31 липня 2014 року.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська