Справа № 132/4388/13-ц Провадження № 22-ц/772/1953/2015Головуючий в суді першої інстанції Павленко І. В.
Категорія 27 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі головуючого судді Сала Т.Б., суддів Нікушина В.П., Денишенко Т.О., при секретарі Франчук О.П., за участю представника позивача, представника відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17.11.2014 року ухвалене у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи, що заявляє самостійних вимог - служби у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення,

встановила:

В листопаді 2013 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось в суд з позовом в якому просило, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на його користь в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19.10.2010 року, в розмірі 475 595, 25 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.10.2010 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір про надання траншу №SME0015425-2, відповідно до якого Банк надав у тимчасове користування грошові кошти в сумі 213 256, 09 грн. на умовах визначених Кредитним договором.

В якості забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «Альфа-Банк» з одного боку та ОСОБА_2, ОСОБА_3 з іншого, 11.07.2008 року було укладено договір іпотеки. Заставна вартість предмету іпотеки складає - 193 200,00 грн.

У порушення умов договору про надання траншу ОСОБА_2 зобов'язання не виконав. В результаті чого станом на 08.10.2013 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 475 595, 25 грн., з яких: за кредитом - 195 972,15 грн.; за відсотками - 96 709,68 грн.; пеня - 182 913, 42 грн.. Як наслідок виникло право у позивача задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна. Викладене послужило підставою для звернення з даним позовом в суд.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 17.11.2014 року в задоволені позову відмовлено.

З таким рішенням суду ПАТ «Альфа-Банк» не погодилось та оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Банк посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважає оскаржуване рішення незаконним та неправомірним. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не дослідив всі обставини, що мають значення для вирішення справи, не повною мірою дослідив докази по справі, не надавши їм належної оцінки. Зокрема, судом незаконно застосовано до даних правовідносин ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що застосовуються лише до валютних кредитів, забезпеченням якого є іпотечне майно.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що 11 липня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено Рамкову угоду № SMERS01235, відповідно до умов якої кредитор на умовах цієї угоди, та договорів про відкриття кредитної лінії, договорів про надання траншу, договорів про надання овердрафту, договорів про відкриття акредитування, договорів про надання гарантій надає Клієнтові кредитні продукти в загальному розмірі, що не перевищує 39000 дол. США (п. 1.1, п. 1.2 Рамкової угоди).

19.10.2010 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання траншу №SME0015425-2, відповідно до якого Банк, в порядку та згідно умов Рамкової угоди від 11.07.2008 року, надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 213 256,09 грн. на умовах визначених Кредитним договором (а. с. 10-16).

Відповідно до п. 3.1 Договору про надання траншу повернення кредиту та сплата процентів за користування ним, здійснюється в порядку та строки згідно з Графіком повернення Кредиту та сплати процентів.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 11.07.2008 року було укладено іпотечний договір №SMERSO 1235/1 з подальшим внесенням змін та доповнень, що посвідчений приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Майбородою Г.П. та зареєстрований в реєстрі за №3791. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1. Заставна вартість предмету іпотеки становить 193 200 грн. (а. с. 17-20).

Відповідачем зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувались, щомісячні платежі за кредитним договором і в термін, встановлений договором, не здійснювались, заборгованість не поверталася.

На виконання вимог, передбачених кредитним договором, начальник відділу судового супроводу Управління юридичного стягнення і взаємодії з Колекторськими Агентствами Департаменту стягнення кредитів Конюшко Д.Б. направив відповідачам вимоги про усунення порушень та добровільне виселення за вих..№77614-34 від 27.09.2013 року (а. с. 43-49). Відповідачами дана вимога була проігнорована.

Згідно розрахунку заборгованості за Договором, станом на 08.10.2013 року, заборгованість ОСОБА_2 становить 475 595,25 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 195 972,15 грн.; заборгованості за відсотками - 96 709,68 грн.; пені - 182 913, 42 грн. (а. с. 28-42).

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку, прийшов до висновку, що до спірних правовідносин слід застосувати норми Закону України «Про мораторій натягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів, дослідивши обставини у справі, не погоджується з даним висновком виходячи з наступного.

Як встановлено, ОСОБА_2 на підставі відповідного договору отримав транш в розмірі 213256,09 гривень, та зобов'язувався повернути кошти - гривні.

Даний транш був виданий ОСОБА_2 на підставі Рамкової угоди, укладеної між ним та банком.

Твердження відповідача, про те, що кредит брався у валюті є безпідставним, оскільки в пункті 1.2 Рамкової угоди є лише застереження щодо розміру кредитних продуктів, (розмір не повинен перевищувати 39000 дол. США), які надаються на основі Рамкової угоди та на підставі інших договорів, в даному випадку договір про надання траншу, відповідно до умов якого кошти видавались і повинні бути повернуті у національній валюті.

Відповідно до Договору іпотеки (п.2.1), іпотекою забезпечується виконання боржником у межах суми (39000 дол. США), зобов'язання, що виникло на підставі Основного договору.

Відповідно до п. 1.3 Договору іпотеки під «Основною угодою» слід розуміти Рамкову угоду, включаючи всі додаткові угоди до неї, або будуть укладені у майбутньому, в тому числі договори, які є невід'ємною частиною до Рамкової угоди.

В пункті 4.3 Договору про надання траншу зазначено, що неналежне виконання Позичальником зобов'язань за цим Договором забезпечується, крім іншого, договором іпотеки від 11 липня 2008 року.

Отже, колегія суддів, вважає, по - перше, що норми Закону України ««Про мораторій натягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягають застосуванню, оскільки кредит наданий у національній валюті, а по-друге, предметом іпотекою, на яку просять звернути стягнення, забезпечено зобов'язання за договором про надання траншу, умови якого порушив позичальник.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути Позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань .

Статтею 611 ЦК України закріплено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, а саме стягнення суми кредиту, сплата неустойки та відшкодування збитків .

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань банком обґрунтовано нараховано суму збитків, яка відповідачами не оспорювалась.

Відповідно до ст. 33 ч. 1 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Так як, ОСОБА_2 неналежним чином виконував свої зобов'язання по погашенню основного боргу, колегія суддів прийшла до висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на спірну квартиру.

Згідно довідки № 417 від 29.10.2012 року виданої КП «Житловик» м. Калинівка Вінницької області за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3., ОСОБА_5, 2005 р. н. (а. с. 27).

Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 132 2 ЖК УРСР (правова позиція палати Верховного Суду України у справі № 6-875 цс15).

Як встановлено, транш видався позичальнику не з метою придбання квартири, яка є предметом іпотеки. Всі зареєстровані у спірній квартирі - відповідачі зареєстровані та проживають у спірній квартирі, та іншого житла не мають.

Отже, не підлягає задоволенню вимога про виселення відповідачів із спірної квартири, в зв'язку з відсутністю пропозицій позивача, щодо надання іншого житла.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, які мали правове значення для її вирішення, з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Стаття 39 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відповідно до п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 та ОСОБА_3в солідарному порядку підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17.11.2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за договором про надання траншу №SME0015425-2 від 19.10.2010 року, в розмірі 475 595, 25 грн., з яких заборгованість за кредитом - 195 972, 15 грн., заборгованість за відсотками 96 709, 68 грн., пеня - 182 913, 42 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру за №39, загальною площею 49, 4 кв. м., житловою площею 26, 5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (01001, м. Київ, вул. Десятинна 4/6, МФО 300346, , п/р №0004), шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час реалізації.

В задоволенні вимог позову про виселення відповідачів відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (01001, м. Київ, вулиця Десятинна 4/6, МФО 300346, , п/р №0004) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3670, 40 грн. за подання позовної заяви та 1827, 00 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: