ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,Писаної Т.О.,Юровської Г.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Дніпровського екологічного прокурора в інтересах держави в особі Державного агентства земельних ресурсів України, Державної інспекції сільського господарства України до Бориспільської районної державної адміністрації у Київській області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання незаконним розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та повернення земельних ділянок, за касаційною скаргою Дніпровського екологічного прокурора на рішення Бориспільського районного суду Київської області від 19 жовтня 2012 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 04 березня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року Дніпровський екологічний прокурор в інтересах держави в особі Державного агентства земельних ресурсів України, Державної інспекції сільського господарства України звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації від 22 січня 2010 року № 118 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0057 га у власність ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області та передано ОСОБА_6 у власність зазначену земельну ділянку. На підставі цього розпорядження ОСОБА_6 видано два державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2. Земельну ділянку площею 0,5729 га (державний акт серії НОМЕР_2) було поділено на три окремі земельні ділянки і видано ОСОБА_6 три державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_3 − на ділянку площею 0,2538 га, серії НОМЕР_4 − на ділянку площею НОМЕР_6 га та серії НОМЕР_5 − на ділянку площею 0,2427 га.

02 червня 2011 року ОСОБА_6 на підставі договору-купівлі продажу відчужила ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,4328 га (державний акт серії НОМЕР_1). У подальшому зазначену земельну ділянку було поділено на три окремі земельні ділянки, ОСОБА_7 видано три державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_7 − на ділянку площею 0,0804 га, серії НОМЕР_9 − на ділянку площею 0,1561 га та серії НОМЕР_8 − на ділянку площею 0,1963 га.

05 жовтня 2011 року ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу відчужив земельну ділянку площею 0,0804 га (державний акт серії НОМЕР_7) ОСОБА_8

Цього самого дня ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу відчужив земельну ділянку площею 0,1963 га (державний акт серії НОМЕР_8) ОСОБА_9

Оскільки передані у власність ОСОБА_6 земельні ділянки належать до земель водного фонду, тому не можуть передаватись у власність громадян, прокурор просив суд: визнати незаконним та скасувати розпорядження Бориспільської райдержадміністрації від 22 січня 2010 року № 118 у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0057 га та передачу її у власність ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишеньківської сільської ради Бориспільського району; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_3, серії НОМЕР_4, серії НОМЕР_5, видані ОСОБА_6; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_7, серії НОМЕР_9, серії НОМЕР_8, видані ОСОБА_7; повернути зазначені земельні ділянки загальною площею 1,0057 га у власність держави в особі Бориспільської райдержадміністрації Київської області.

Рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 19 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 04 березня 2013 року, у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року вищезазначені судові рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі Дніпровський екологічний прокурор просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані рішення судів та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави в особі Державного агентства земельних ресурсів України, Державної інспекції сільського господарства України, не зазначив, яке право цих юридичних осіб було порушено.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що прокурором не надано відповідного проекту землеустрою та доказів, які свідчать про те, що спірні земельні ділянки відносяться до земель водоохоронних зон і прибережних захисних смуг.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами під час розгляду справи встановлено, що розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації від 22 січня 2010 року № 118 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0057 га у власність ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; передано ОСОБА_6 у власність зазначену земельну ділянку; зобов'язано приватне підприємство «Земля 2009» виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку; зобов'язано Бориспільський районний відділ державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» зареєструвати акт у книзі реєстрації державних актів на право власності на землю.

На підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_6 видано два державні акти на право власності на земельні ділянки, які розташовані в межах 100-метрової прибережної захисної смуги Канівського водосховища річки Дніпро.

Земельну ділянку площею 0,5729 га було поділено на три окремі земельні ділянки і видано ОСОБА_6 три державні акти на право власності на земельні ділянки площею: 0,2538 га, 0,0764 га та 0,2427 га.

02 червня 2011 року ОСОБА_6 на підставі договору-купівлі продажу відчужила ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,4328 га (державний акт серії НОМЕР_1). У подальшому зазначену земельну ділянку було розділено на три окремі земельні ділянки та видано ОСОБА_7 три державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,0804 га, площею 0,1561 га та площею 0,1963 га.

05 жовтня 2011 року ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу відчужив земельну ділянку площею 0,0804 га ОСОБА_8

Цього самого дня ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу відчужив земельну ділянку, площею 0,1963 га ОСОБА_9

Відповідно до ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 га - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 га - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Крім того, за положеннями ч. 4 ст. 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, eстановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час eстановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, у тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються ст. ст. 50 - 54 Закону України «Про землеустрій».

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об'єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-193цс14.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України зазначених вимог закону не врахував та дійшов передчасного висновку про залишення в силі рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Дніпровського екологічного прокурора частково задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 04 березня 2013 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. ЛеванчукА.В. Маляренко Т.О. Писана Г.В. Юровська