Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/6277/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Кицюк В.С.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Рубан С.М.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не було взято до уваги те, що відповідач ОСОБА_3, який діяв через свого представника ОСОБА_4, надав останньому повноваження укласти нотаріальну угоду щодо продажу автомобіля, проте ОСОБА_4 надав позивачу шляхом оформлення генеральної довіреності тільки право користуватися та розпоряджатися автомобілем, запевнивши, що укладається договір купівлі-продажу. Вважає, що він, позивач, є добросовісним набувачем транспортного засобу. Посилається на те, що на момент укладення правочину, він не знав і не міг знати про відсутність усних повноважень від власника автомобілю у ОСОБА_4, щодо продажу автомобіля.

У судове засідання апеляційного суду сторони не явились втретє, були повідомлені за зазначеними ними у матеріалах справи адресами, про зміну місця проживання суд не повідомляли.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 червня 2013 року ОСОБА_4, діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 06 жовтня 2012 року від імені ОСОБА_3, видав на ім'я ОСОБА_2 довіреність на право розпорядження належним ОСОБА_3 автомобілем «BMW 316», 1996 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, р.н.з. НОМЕР_1, строком до 06 жовтня 2015 року без права передоручення та з правом виїзду за кордон.

Позивачу було також передано комплект ключів від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Позивач стверджував, що вказані довіреності є чинними, в судовому порядку ніким не оспорюються.

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 10 червня 2013 року між ним та ОСОБА_4 в усній формі був укладений договір купівлі-продажу автомобіля, на підтвердження чого ОСОБА_4 видав позивачу довіреність на право розпорядження автомобілем, передав автомобіль, а позивач сплатив ОСОБА_4 18 000,00 грн., просив ухвалити рішення, яким на підставі ст. ст. 328, 334, 392 ЦК України визнати за позивачем право власності на автомобіль «BMW316», 1996 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, р.н.з. НОМЕР_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження того, що 10 червня 2014 року ним і ОСОБА_4,, який діяв від імені власника автомобілю, був укладений договір купівлі-продажу автомобілю, оскільки оформлення договору купівлі-продажу автомобілю шляхом видачі довіреності не передбачено діючим законодавством.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає встановленим судом обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час передачі позивачу автомобілю ОСОБА_4 мав повноваження на ці дії, надані власником автомобілю нотаріально посвідченою довіреністю, не спростовують висновку суду про те, що укладення договору купівлі-продажу не доведено позивачем, зважаючи на те, що ОСОБА_4 довіреністю від 06 жовтня 2012 року було був уповноважений власником користуватись та розпоряджатись автомобілем, і в подальшому ОСОБА_4 розпорядився вказаним майном шляхом передачі автомобілю позивачу у користування та розпорядження, а не шляхом укладання договору-купівлі-продажу.

Посилання в скарзі на те, що позивач не знав та міг знати про відсутність повноважень у ОСОБА_4 повноважень на укладання в усній формі договору купівлі-продажу, судова колегія вважає безпідставними, оскільки позивач мав можливість ознайомитись із довіреністю власника автомобілю ОСОБА_3, на підставі якої діяв ОСОБА_4 на момент оформлення та нотаріального посвідчення довіреності на ім'я позивача 10 червня 2013 року.

Судова колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивач набув права власності на спірний автомобіль, та вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що відсутні докази досягнення сторонами згоди по всім істотним умовам договору, як це передбачено положеннями ст. 638 ЦК України, ними не було дотримано вимог п. 8, п. 42 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 щодо зняття транспортного засобу з обліку в підрозділі ДАІ, відповідно до яких, якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. До вчинення зазначених дій, яким передує подання заяви про зняття автомобіля з обліку та огляд його працівником ДАІ, отже не можна визнати, що договір купівлі-продажу був укладений сторонами.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: