СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/628/15-ц
Провадження № 2/306/346/15
Рядок статзвіту № 1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2015 року м.Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Ганчак Л.Ф.

при секретарі Глеба О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Свалява справу за позовом ОСОБА_1 до Плосківської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Плосківської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2, яка за життя склала заповіт, яким заповідала все своє майно своїй доньці, тобто заявниці ОСОБА_1. Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В житловому будинку на час смерті матері проживала позивач з сім"єю. Інших спадкоємців на майно не має. Встановити право власності на будинок не має можливості іншим чином, поскільки немає правоустановлюючих документів, а тому позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують повністю, просять його задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутності та не заперечує проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

Дані правовідносини регулюються нормами ст.ст. 529, 548, 549 ЦК України (1963р.).

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1, виданого 04.10.2011року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

За час життя ОСОБА_2 зробила заповітне розпорядження, яким на випадок своєї смерті заповідала належне їй майно, що знаходиться в АДРЕСА_1 та все інше майно, що буде належати їй на день смерті своїй доньці ОСОБА_1 (а.с. 7).

Довідкою виданою виконкомом Плосківської сільської ради за №173 від 10.02.2015р. зазначено, що в житловому будинку АДРЕСА_1, на день смерті спадкодавця ОСОБА_2 проживали позивач разом з сім"єю (а.с.8).

Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1996 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20).

Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст.4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, належність ОСОБА_2 на підставах, що не суперечать закону, на час її смерті вищезазначеного будинку, придатність будинку для проживання, ніким не оспорюється.

За правилами ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (в редакції 2003 року). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За встановлених у справі обставин, позивач прийняла заповідений їй житловий будинок шляхом фактичного вступу в управління й володіння спадковим майном. Внаслідок змін у законодавстві, на даний час відсутня можливість видачі нотаріусом свідоцтва про право на дану спадщину в порядку, встановленому Главою 7 Закону України "Про нотаріат", Розділом 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін"юсту України від 03.03.2004 року №20/5, а тому слід визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст.529, 548, 549 ЦК України(1963р.), суд,-

Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити повністю.

Визнати право власності в порядку спадкування за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2., мешканкою АДРЕСА_1 на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Закарпатської області через Свалявський районний суд.

Головуючий Л.Ф.Ганчак