Номер провадження: 22-ц/785/6085/15
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Книгиницького О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання шлюбного контракту частково недійним, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбного контракту частково недійним посилаючись на те, 09.08.1997 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Овідопольського районного суду Одеської області від 15.10.2012 року було розірвано.

За час шлюбу, сторонами було збудовано садовий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. На підставі рішення Молодіжненської сільської ради Овідопольського району Одеської області від 26.07.2005 року № 1178-IV, було передано у власність відповідачки земельну ділянку, на якій збудовано вищезазначений садовий будинок.

Відповідачка заявила позов про визнання вищезазначеного садового будинку із земельною ділянкою її особистою власністю, посилаючись на п. 2 шлюбного контракту від 07 серпня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом міського нотаріального округу Одеської області Стрижак З.І., зареєстрованого в реєстрі за № 5193, яким передбачено, що майно, яке належало кожному із подружжя до вступу в шлюб, а саме ділянка з будинком, що знаходиться у АДРЕСА_1, є ОСОБА_2 і не успадковується позивачем у випадку коли відповідач помре раніше за ОСОБА_3.

Оскільки умови шлюбного контракту суперечать п. 1 зазначеного шлюбного контракту, де зазначено, що майно, яке буде нажите ними за час шлюбу, буде їх спільною вланістю та належатиме їм в рівних долях.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 квітня 2014 року

позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визнано недійсними умови шлюбного контракту між ОСОБА_3 та ОСОБА_2., посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Стрижак З.І., зареєстрованого в реєстрі за № 5193, в частині: належні ОСОБА_2. дачної ділянки з будинком, що знаходяться у товаристві «Волна» м.Іллічівську, лінія тридцять, ділянка тридцять чотири, залишаються у її власності і не успадковуються ОСОБА_3 у випадку коли ОСОБА_2. помре раніше ОСОБА_3

ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду Одеської області із апеляційною скаргою в якій просила скасувати рішення Овідопольського районного суду Одеської області від 03 квітня 2014 року та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.11.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без руху.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.12.2014 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Вищого Спеціалізовного Суду України від 20 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року скасовано, вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі передано до апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1,3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 09 серпня 1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2., зареєстровано шлюб, про що у відділі реєстрації актів цивільного стану Іллічівського МУЮ Одеської області є актовий запис № 285, та ОСОБА_2 взяла прізвище позивача - ОСОБА_2.

15 жовтня 2012 року, на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області шлюб між позивачем і відповідачем ОСОБА_2, розірвано.

07 серпня 1997 року, перед реєстрацією шлюбу, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2., було укладено шлюбний контракт, який посвідчено приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Стрижак З.І., зареєстрованого в реєстрі за № 5193.

Пунктом 2 зазначеного контракту передбачено, що належні ОСОБА_2 дача с будинком, що знаходиться в АДРЕСА_1 залишається у її власності і не успадковується ОСОБА_3, у випадку смерті ОСОБА_2.

Право власності на садовий будинок по АДРЕСА_1, виникло у ОСОБА_2 через сім років після укладення шлюбного контракту, а саме 30.11.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 30.11.2004 року.

Право власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1, виникло у ОСОБА_2 через вісім років після укладення шлюбного контракту, а саме в 2005 році, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Молодіжненської сільської ради від 26.07.2005 року № 1178-ІV.

Вважаючи незаконним визнання за ОСОБА_2 дачної ділянки з будинком, що знаходиться у АДРЕСА_1 зазначеної у шлюбному контракті пункт - 2, таким, що порушують права позивача як співвласника суд помилково дійшов висновку про обгрунтовність вимог позивача.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтьа на садовий будинок вбачається, що він був збудований, ще у 1995 році. Згідно положень ст. 105-1 ЦК України в ред.. 1963 р. вбачається, що літні садові будиночки, будівництво яких здійснюється без належно погодженого проекту або з відхиленнями від норм, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, чинним на початок будівництва, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться садівницьке (виноградарське) товариство, приводяться у відповідність з зазначеними нормами або зносяться громадянами, що здійснюють таке будівництво, чи за їх рахунок.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За викладених обставин суд дійшов правильного висновку, що законодавство на той час умовою реєстрацію права власності на літній садовий будинок не передбачало.

Перелічені вище нормативні акти передбачали тільки реєстрацію будинків та споруд в містах та селищах, але спірний літній будинок знаходився та знаходиться на території села «Молодіжне» Овідіопольського району Одеської області.

Правовідносини щодо права власності на будинок, якиій закінчений будівництвом згідно положень ст. 105-1 ЦК України ред.. 1963 р. та реєстрації права власності згідно положень статті 331 ЦК України, виникли як обов'язкова умова з прийняттям ЦК 2003 р., який вступив в силу з 01.01.2004 р.

Згідно із ст. 27-1 КпШС України особи, які беруть шлюб, мають право за власним бажанням укладати угоду щодо вирішення питань життя сім'ї (шлюбний контракт), в якій передбачити майнові права і обов'язки подружжя.

Умови шлюбного контракту не можуть погіршувати становище будь-кого з подружжя порівняно з законодавством України.

Порядок укладення шлюбного контракту визначається Кабінетом Міністрів України.

Із роз'яснень викладених у п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою і шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Із роз'яснень п. 11 зазначеної постанови вказано , що укладеною згідно зі ст. 27-1 КпШС угодою (шлюбним контрактом) майнові права й обов'язки подружжя може бути визначено інакше, ніж передбачено загальними правилами сімейного законодавства. Зокрема, може бути встановлено, що певне майно, яке належало одному з подружжя до шлюбу або буде одержано під час шлюбу в дар, стає їхньою спільною сумісною власністю; визначено на розсуд подружжя розмір часток у праві власності на майно, що буде нажите в період шлюбу; передбачено умови поділу спільного майна в разі розірвання шлюбу, а також порядок погашення боргів кожного з подружжя за рахунок спільного чи роздільного майна. Однак ті умови шлюбного контракту, які всупереч волі будь-кого з подружжя погіршують його становище порівняно із законодавством України (мають дискримінаційний характер, позбавляють права на частку в нажитому майні тощо), не можуть бути визнані дійсними, так само як і шлюбний контракт, укладений без додержання порядку, встановленого законодавством України.

Тому виходячи з наведених положень слід зазначити, що при укладанні шлюбного контракту правовий режим щодо особистого майна не змінювався, тому позов в цій частині є безпідставним, оскільки ОСОБА_3 не довів яким чином погіршується його становище після укладання шлюбного контракту, чи було порушено та чим було порушено його волевиявлення в момент укладання шлюбного контракту, оскільки підписуючи шлюбний контракт він розумів, всі умови договору, протягом перебування в шлюбі ОСОБА_3 не ставив питання про визнання шлюбного контракту недійсним.

Викладені обставини судом з'ясовано неповно, висновок суду не відповідає встановленим обставинам, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового по суті позовних вимог. Вимоги позивача на підставі викладеного є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 квітня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: І.А. Артеменко

В.О. Суворов