Номер провадження: 22-ц/785/6136/15
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Книгиницького О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», за участю третьої особи - ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з поховом до ПАТ КБ «Приватбанк», за участю третьої особи - ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим посилаючись на те, що 29.09.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки № 3007, за яким поручитель зобов'язалася відповідати перед банком у повному обсязі як солідарний боржник за виконання позичальником - ОСОБА_4 усіх його зобов'язань, що виникли з кредитно-заставного договору № ODGOA7 від 29.09.2009 року.

Кредитно-заставний договір став підставою для видачі споживчого кредиту у розмірі 22924.95 доларів США, з терміном повернення до 27.09.2013 р. У якості застави ОСОБА_4 було передано автомобіль марки AUDI, модель Ф8 2001 року випуску, тип ТЗ: легковий седан - В, № кузова: НОМЕР_1, державний номер: НОМЕР_2.

Внаслідок виникнення у позичальника фінансових труднощів, почала утворюватись непогашена заборгованість. У зв'язку з цим, ОСОБА_4 було прийнято рішення передати автомобіль банку у рахунок погашення заборгованості за кредитом.

Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вважали, що відносини, які виникли за кредитно-заставним договором є припиненими, у тому числі відносини, що виникли на підставі договору поруки.

Без відома позивача, банк неодноразово звертався до суду з метою стягнення кредитної заборгованості, вперше вимогу погашення було пред'явлено 14.10.2009 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Позивач посилалась на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області з вимогами до поручителя лише у вересні 2013 року, а тому відповідно до п. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя.

Позивач також посилалась на те, що визнання договору поруки припиненим має важливе значення, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» подав касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Одеської області від 09.12.2014 року, при цьому вимоги щодо припинення договору поруки окремо не заявлялися поручителем.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 червня 2015 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 29.09.2008 року укладено кредитнй договір № ODG0A7. Згідно договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит у розмірі 22924,95 доларів США на термін до 27.09.2013 р., а ОСОБА_4 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Зобов'язання за вказаним договором забезпечено договором поруки укладеним з поручителем - ОСОБА_2. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення.

Відповідно до ст. ст. 546, 548 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується відповідно вимог ст. ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 610, 612 ЦК України визначено, що є порушенням зобов'язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.02.2012р. звернуто стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за за кредитним договором № ODG0A7 від 29.09.2008р.

Станом на 27.09.2013 р. вищевказане рішення суду не було виконане, предмет застави не реалізований в рахунок погашення заборгованості. Тому в вересні 2013 року Відповідач звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області до ОСОБА_4, ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 99669.58 доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.08.2013 року складає 796359.94 грн. за кредитним договором № ODG0A7 від 29.09.2008 року.

Згідно п. 1 Договору поруки сторони договору визначають, що предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання ОСОБА_4 своїх обов'язків за кредитним договором від № ODG0A7 від 29.09.2008 року.

В пункті 12 Договору поруки зазначено, що сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п'яти років.

Згідно з п. 11 договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за кредитною угодою.

Отже, договором поруки встановлено строк її припинення - після закінчення п'яти років, починаючи від останнього дня, передбаченого для виконання зобов'язань за договором кредиту.

Відповідно до умов Кредитного договору № ODG0A7 від 29.09.2008 року погашення кредиту, відсотків і винагороди строк виконання зобов'язання з повернення кредитних коштів становить 27.09.2013р.

Таким чином, днем настання строку виконання основного зобов'язання, з якого починається відлік п'ятирічного строку для пред'явлення кредитором вимоги до поручителя, буде -27 вересня 2013 року, а припинення поруки відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України -27 вересня 2018 року. ПАТ КБ „ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах встановленого строку.

За змістом ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Диспозитивність цивільного судочинства, встановлена ст. 11 ЦПК України полягає в тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За викладених обставин суд дійшов правильного висновку, щодо необхідності відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, вважає їх необґрунтованими і недоведеними, а також такими, що не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Посилання апелянта на неправильну оцінку судом обставин визначення строку припинення дії договору поруки, порушення судом вимог ст. 61 ЦПК України щодо незастосування та неприйняття фактів, встановлених судовим рішенням при розгляді зазначених спірних правовідносин, порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, теоретичний аналіз понять строку та терміну виконання зобов'язань у зазначених правовідносинах як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є на думку колегії суддів необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом доказами.

Районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: І.А. Артеменко

В.О. Суворов