РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6835/15-ц

пр. № 2/759/3696/15

03 вересня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Макаренко В.В.,

при секретарі - Павлишина А.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування електричною енергією квартири -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування електричною електроенергією.

В обґрунтування позову зазначав, що згідно договору купівлі-продажу частини квартири від 22 лютого 2006 року він являється власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира складається з 2-х ізольованих жилих кімнат, розміром 16,9 кв.м. та 10,3 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 45,2 кв.м. Інші 2/3 частини спірної квартири належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/3 частині кожній. Крім того, зазначив, що ОСОБА_2 своїми діями захоплює його помешкання, про що був складений акт ЖЕО № 3, що обслуговує даний будинок та підписано ОСОБА_2 в якою також вказано про відсутність дверей в житловій кімнаті площею 10,3 кв.м., в якій він проживає, в зв'язку з чим просить встановити порядку користування квартирою.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог, посилаючись на наявність судового рішення, яким позивачу відмовлено в позові про встановлення порядку користування спірним житловим приміщенням.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову виходячи з наступного.

Суд встановив, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності належить по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1. Спірна квартира складається з двох кімнат площею 10,3 кв.м. та 16,9 кв.м., загальною площею 44,7 кв.м., жилою площею 27,2 кв.м. та приміщень загального користування: кухні площею 5,7 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 5,7 кв.м., кладової площею 1,1 кв.м., лоджії площею 3,5 кв.м.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2009 року, яке набрало законної сили, по цивільній справі № 2-545-1/09 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю.

Крім того, з вищевказано рішення вбачаться що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.01.2007 року ОСОБА_1 вже було відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 в частині встановлення порядку користування спірним жилим приміщенням.

У ч. 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За змістом ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України усі громадяни мають рівні права і свободи, які є невідчужуваними та непорушними. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Пленум Верховного Суду України в абзаці першому п. 14 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Виходячи із житлової площі квартири 27,2 кв.м., рівності часток сторін у праві власності на квартиру, кожен із співвласників має право на виділення йому в користування у квартирі 9,06 кв.м. житлової площі, а позивач просить виділити йому 10.3 кв.м. житлової площи. Поділ даної квартири в натурі між співвласниками та виділення їм ізольованих жилих приміщень із самостійними виходами, що можуть використовуватися як окремі квартири, є неможливим.

За змістом положень ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд також, враховує рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2009 року по цивільній справі № 2-543-1/09, яким вже відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, яке набрало законної сили та відповідально до ст. 61 ЦПК України є обов'язковим для всіх судових органів при вирішенні спорів, а тому в частині позовних вимог щодо встановлення порядку користування квартирою слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідачів не чинити перешкод в користуванні електричною енергією в квартирі АДРЕСА_1 та проводити оплату за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, то суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цих вимог, виходячи з того, що позивач в судовому засіданні зазначив, що це питання вирішено мирним шляхом.

Крім того положення ст.ст. 66-68 Житлового кодексу України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла обов'язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006р. №45) власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням - п.10 Правил.

Пунктом 10 Правил також встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Враховуючи що позивачем не доведено обставин чинення відповідачами перешкод в користуванні електричною енергією на момент розгляду справи, а також враховуючи п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року за № 572, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог щодо зобов'язання відповідачів не чинити перешкод в користуванні електричною енергією в квартирі АДРЕСА_1 та проводити оплату за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 356, 358, 386 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування електричною енергією квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ В.В. Макаренко