Ухвала іменем україни
03 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Спецсервіс», ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернова Ольга Іванівна, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, протоколу прилюдних торгів, акта про проведення прилюдних торгів, свідоцтва про право власності на придбане нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 06 грудня 1999 року Ленінським районним судом

м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 12-166 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 аліментів у розмірі ј частини заробітку (доходу) на утримання дитини ОСОБА_7

Під час примусового виконання виконавчого листа Ленінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ складено акт опису й арешту майна від 07 квітня 2004 року, відповідно до якого описано та накладено арешт на майно ОСОБА_4 - Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1.

Також на виконання виконавчого листа № 12-166 про стягнення аліментів державним виконавцем було незаконно підготовлено та здійснено прилюдні торги з реалізації Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1, вартість якого склала 16 550 грн. Про підготовку та проведення прилюдних торгів ОСОБА_4, як сторону у виконавчому провадженні та як власника реалізованого майна, не було повідомлено жодним чином.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_4 просив суд визнати недійсними та такими, що не відбулись, прилюдні торги, проведені Дніпропетровською обласною філією ДП «Спецсервіс» з реалізації арештованого майна - Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1, що належали йому на праві власності; визнати недійсним акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, що був затверджений ВДВС Ленінського РУЮ м. Дніпропетровська 04 жовтня 2004 року, та визнати недійсним свідоцтво від 05 жовтня 2004 року, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черновою О.І. про право власності, відповідно до якого право власності на Ѕ частину арештованого майна належить ОСОБА_5

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська

від 13 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна, що належало ОСОБА_4

Визнано недійсним акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

Визнано недійсним свідоцтво від 05 жовтня 2004 року, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черновою О.І., про право власності, відповідно до якого право власності на Ѕ частину арештованого майна належить ОСОБА_5

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивач не вказав суду жодної підстави для визнання оспорюваних прилюдних торгів недійсними. Крім того, суд зазначив, що визнання прилюдних торгів недійсними не передбачено законом, а передбачена можливість лише визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції та ухваливши нове рішення, яким позов задоволено частково, виходив із того, що прилюдні торги, результати яких оформлено протоколом від 14 вересня 2004 року № 1, відбулися з порушенням вимог Тимчасового положення «Про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна», тому на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України є недійсними.

Проте погодитися із такими висновками апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в ході примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9, 07 квітня 2004 року було складено акт опису та арешту майна серії АА № 919299, яким описано Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1, після чого державним виконавцем підготовлено пакет документів для подальшого передання арештованого майна на реалізацію.

Згідно з актом опису та арешту майна, описане майно, а саме: домоволодіння по АДРЕСА_1, прийнято на відповідальне зберігання ОСОБА_9 (а. с. 11, т. 1).

Реалізація арештованого майна боржника ОСОБА_4 - Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_1 проводилась організатором торгів, а саме: Дніпропетровською обласною філією Державного Підприємства МВС України «Спецсервіс» за договором № 2-22/125 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 02 серпня 2004 року з ВДВС юстиції м. Дніпропетровська.

Згідно з протоколом від 14 вересня 2004 року № 1 ОСОБА_5 визнаний переможцем прилюдних торгів, проведених за заявкою ВДВС Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, на належну раніше позивачу Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_1, сплатив 16 550 грн (а. с. 64, т. 1).

05 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального міського округу Черновою О.І. на підставі акта про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна було видано свідоцтво, відповідно до якого право власності на Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5, яка була ним придбана за 16 550 грн з прилюдних торгів (а. с. 13, т. 1).

Встановлено, що виконавчі провадження, які було завершено по 2008 рік, були знищені. Перевіркою книг вхідної кореспонденції та алфавітного покажчика виконавчих документів, книг обліку виконавчих документів, переданих державним виконавцям, будь-яких матеріалів виконавчого провадження, а також будь-яких матеріалів, що стосуються позовної заяви, відсутні (а. с. 23, т. 1).

Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих Законом України «Про виконавче провадження», ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У силу положень ст. 257 ЦК України та ч. 1 ст. 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, ОСОБА_5 звертав увагу суду на те, що ОСОБА_4 пропущено строк позовної давності, передбачений для звернення до суду для захисту своїх прав, та просив застосувати наслідки спливу позовної давності (а. с. 59, т. 1).

Крім того, потребують перевірки доводи ОСОБА_4 про те, що про проведення прилюдних торгів, які відбулися у 2004 році, йому стало відомо лише 08 березня 2012 року із позовної заяви ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 118, т. 1).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За таких обставин апеляційний суд, перевіряючи рішення суду першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову, не з'ясувавши, чи підлягає задоволенню клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин та якими доказами підтверджено поважність причин пропуску визначеного законом трирічного строку для захисту порушеного права.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

Враховуючи наведене, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Г.В. Юровська