4 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Горелкіної Н.А., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головне управління юстиції в м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення та зміну черговості прав на спадкування,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У січні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 з 1995 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, визнання її спадкоємицею четвертої черги, та визнання за нею права спадкування після померлого ОСОБА_8, як спадкоємиці третьої черги, встановлення факту ухилення ОСОБА_5 від виконання обов'язку щодо надання допомоги спадкодавцю та усунення його від права на спадкування.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з 1995 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала з ОСОБА_8 однією сім'єю як чоловік та дружина в її квартирі АДРЕСА_1 у
м. Києві, вони вели спільне господарство та були пов'язані спільним побутом. ОСОБА_8 був тяжко хворим та потребував постійної допомоги. Зазначала, що вона надавала йому таку допомогу та підтримувала матеріально до самої смерті, а після смерті понесла витрати на його поховання.
В подальшому ОСОБА_4 відмовилася від позовних вимог в частині встановлення факту ухилення від виконання обов'язку щодо надання допомоги спадкодавцю та усунення ОСОБА_5 від права на спадкування. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 травня 2012 року відмова від позовних вимог у вказаній частині була прийнята судом із закриттям провадження у справі в цій частині.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Останнім рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від
2 квітня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головне управління юстиції в м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення та зміну черговості прав на спадкування відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8, про що в Книзі реєстрації смертей 24 лютого 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 181.
До спадкового майна після смерті ОСОБА_8 увійшла квартира
Після смерті ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_1) його діти - ОСОБА_9, яка є спадкоємицею за заповітом, та ОСОБА_7, яка є спадкоємицею першої черги за законом, із заявою про прийняття спадщини не зверталися.
23 березня 2011 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_8 звернулася ОСОБА_4, а також 20 серпня 2011 року з відповідною заявою до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_5
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.
Так, відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України).
Відповідно до ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.
Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.
Таким чином суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня

2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головне управління юстиції в м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення та зміну черговості прав на спадкування залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Н.А. Горелкіна О.М. Ситнік