Справа № 333/286/15-ц
Провадження № 2/333/764/15
РІШЕННЯ

Іменем України

22 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрієвої М.М.,

при секретарі Пасюті К.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: Орджонікідзевський ВДВС ЗМУЮ, про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені),-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Орджонікідзевський ВДВС ЗМУЮ, про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені).

В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.

ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_4, від якого сторони мають дитину -ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом дитинства. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частини від всіх видів доходів (заробітку), починаючи з 04.08.2011 року і до повноліття дитини. Відповідно до інформації у матеріалах справи виконавчого провадження № 1009/10 аліменти ОСОБА_2 сплачував не систематично, в результаті чого має заборгованість. Вважає, що останній має інші джерела доходу. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.01.2015 року становить 1222, 83 грн. Рівень інфляції та 3% річних від простроченої суми, становить 280,10 грн. Загальна заборгованість складає 1502,93 грн. Окрім цього позивач звернулась за правовою допомогою до спеціалістів в галузі права, що призвело до додаткових витрат. На підставі викладеного просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по аліментам з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 1191,78 грн., 3% річних у розмірі 280,10 грн. та витрати на правову допомогу.

До початку розгляду справи по суті позивачем ОСОБА_4 було змінено підстави позову та збільшено розмір позовних вимог, відповідно до яких зазначено, що відповідач ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів. Проте державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ було закінчене виконавче провадження про стягнення аліментів з останнього. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження було встановлено, що ОСОБА_2 сплачував аліменти не систематично у останнього накопичувалась заборгованість по їх сплаті. Вважає, що зарахування поточних платежів, як аліментів за поточний місяць, а не в рахунок погашення боргу помилковим. На підставі своїх розрахунків та наявної заборгованості по сплаті аліментів у відповідача, просять суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 590,38 грн., неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 40408,21 грн. та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 4547,20 грн.

Уточнивши зазначену позовну заяву просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 333,17 грн., неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 39694,89 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8932 грн.

Позивач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні не підтримав уточнену позовну заяву від 21.08.2015 року (т. 2 а.с. 7), підтримав заяву від 27.05.2015 року (т.1 а.с. 98) з підстав викладених в ній, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, додатково пояснив, що позивач перед поданням позовної заяви не звернулась до державного виконавця із заявою про надання розрахунку заборгованості та кінцевим строком її погашення. Такий розрахунок також не було направлено і йому. Станом на дату подачі позовної заяви ані державний виконавець ані позивач не повідомляли ОСОБА_2 про наявну заборгованість по сплаті аліментів. Його матеріальний стан є досить тяжким. На його утриманні перебуває неповнолітня дитина, дружина, яка перебуває на обліку у центрі зайнятості. Також опікується матір, яка є дитиною війни та отримує мінімальний розмір пенсії. На даний час ОСОБА_2 не працює, сукупного доходу родини вистачає лише на купівлю їжі та сплату комунальних послуг. Для сплати аліментів був вимушений звернутися до банківської установи для отримання кредиту. Аліменти сплачував із затримкою у звязку із незалежними від нього причинами, а саме, затримкою виплати заробітної плати. Аліменти сплачував навіть коли не мав доходу взагалі, за рахунок пенсії матері.

Представник третьої особи старший державний виконавець Орджонікідзевсього ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що виконавче провадження про стягнення аліментів надійшло з Ленінського ВДВС, також ними був наданий розрахунок заборгованості, який не оскаржений сторонами. Після того, як дитині виповнилось 18 років, державний виконавець повторно зробив розрахунок та направив його сторонам. ОСОБА_2 сплатив суму боргу відповідно до вказаного розрахунку у звязку із чим, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Причини неоскарження зазначеної постанови ОСОБА_6 державному виконавцю не відомі. Якщо ж стягувач не згодна із постановою, то вона може зробити запит до державної служби щоб їй надали розрахунок щодо виплати аліментів та заборгованості, і ось цей розрахунок вона може оскаржити, проте стягував не хоче оскаржувати розрахунок. По своїм підрахункам вважає розрахунок не вірним, вважає, що існує заборгованість. Але борг розраховує державний виконавець, а пеню на борг вже сторона. Пеня розраховується тільки у разі, якщо є борг з вини боржника. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, боржник сплачував аліменти, проте не в повному обсязі. Згідно довідки наданої з місця роботи ОСОБА_2 працював у період з червня 2012 року по листопад 2014 року, проте державним виконавцем не направлено розпорядження до бухгалтерії підприємства про стягнення аліментів, що є виною державного виконавця. Також зазначив, що існують випадки, коли стягував навмисно не отримує аліменти, щоб потім можливо було стягнути заборгованість пеню або соціальну допомогу. Як відомо державному виконавцю, ОСОБА_6 отримувала соціальну допомогу, проте потім відносно останньої було порушено кримінальне провадження за незаконне отримання соціальної допомоги. На теперішній час кримінальне провадження закрите, оскільки ОСОБА_6 повернула отриману суму допомоги. Щодо невірного розрахунку по сплаті аліментів, зазначив, що це питання вже розглядалось судом, де було ухвалено рішення на користь державного виконавця, рішення не набуло законної сили, оскільки стягувач його оскаржила. Також зазначив, що якщо боржник працює, то аліменти повинні стягуватись із заробітної плати боржника, і пеня не нараховується. В добровільному порядку аліменти не можуть бути стягнені.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 у розмірі ? частини всіх доходів, починаючи з 04.08.2011 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набуло законної сили.

Відповідно до довідки від 31.01.2013 року, виданої начальником Комунарського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_8 встановлено, що ОСОБА_4 не отримувала від ОСОБА_2 аліменти у період з 01.07.2012 року по 31.12.2012 року по виконавчому листу № 2-3684 виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

Згідно довідки розрахунку наданою державним виконавцем від 07.03.2013 року встановлено, що заборгованість по аліментам виникла з 04.08.2011 року. Всього повинно бути сплачено 5981,04 грн. Сплачено 2400 грн. Загальна сума боргу на 04.02.2013 року складає 3581,04 грн.

Заборгованість по сплаті аліментів станом на 13.11.2014 року становить 4662,92 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця від 03.12.2014 року.

ОСОБА_9 зверталась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ про скасування довідки № 758/10 (а.с. 122), якою зазначено, що ОСОБА_4 отримала аліменти за період з лютого 2013 по грудень 2013 року. Постановою суду від 22.06.2015 року позов ОСОБА_4 залишено без задоволення (а.с. 232 236в).

Згідно довідок наданих УПСЗН ЗМР по Комунарському району встановлено, що ОСОБА_5 перебуває на обліку та отримує соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам з 13.11.2014 року по 30.11.2016 року в розмірі 949 грн. ОСОБА_4 перебувала на обліку та отримувала соціальну допомогу з 23.11.2011 року по 12.11.2014 року у розмірі 949 грн.

Відносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно з ч. 3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Аналіз наведених положень свідчить, що нарахована заборгованість по сплаті аліментів підлягає стягненню в судовому порядку тільки у випадку її виникнення на підставі добровільної сплати аліментів одним із батьків, а не у зв'язку з примусовим їх стягненням за рішенням суду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 надано копії квитанції про сплату аліментів (а.с. 106 123, 138, 140 - 144).

Постановою старшого державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_10 від 05.12.2014 року закінчено провадження у справі у звязку із повним фактичним виконанням.

Враховуючи те, що вимога позивача стосується стягнення заборгованості по аліментах, яка виникла у зв'язку з їх стягненням за рішенням суду, та те, що виконавче провадження закінчено у звязку із повним фактичним виконанням рішення суду, а постанова про закінчення виконавчого провадження є чинної, позов в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів задоволенню не підлягає.

За правилами ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Оскільки судом встановлена заборгованість по сплаті аліментів, то відсутність своєї вини в її виникненні має доводити особа, яка сплачує аліменти.

ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_11, від шлюбу останні мають неповнолітню дитину ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії та свідоцтвом про народження (а.с. 70, 71).

ОСОБА_2 має на утриманні дружину, неповнолітню дитину та матір пенсіонера, яка проживає разом з ним. (а.с.74 79, 159).

ОСОБА_2 директора ТОВ «Зв'язокмонтаж», було звільнено з підприємства за власним бажанням 31.03.2014 року, що підтверджується наказом № 12-к від 31.03.2014 року (а.с. 69).

Відповідно до довідки наданої в.о. гол. Бухгалтера ТОВ «Зв'язокмонтаж» ОСОБА_13 встановлено, що з 05.06.2012 року по 31.03.2014 року ОСОБА_2 виплачувалась заробітна плата з відстроченням платежу на 55 65 календарних днів (а.с. 154).

У зв'язку із банкрутством підприємства ОСОБА_2 з 22.04.2014 року по 04.11.2014 року не отримував заробітну плату (а.с. 157).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 хворіє на бронхіальну астму, потребує медикаментозного, санаторного лікування (а.с. 171 193).

Також ОСОБА_2 надано копії квитанції про сплату аліментів (а.с. 106 123, 138, 140 - 144).

Постановою старшого державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_10 від 05.12.2014 року закінчено провадження у справі у звязку із повним фактичним виконанням.

Аналізуючи надані сторонами по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася не з вини відповідача ОСОБА_2, оскільки останнім було надано докази на підтвердження несвоєчасного виконання аліментних зобовязань, також останній не отримував від державного виконавця або позивача повідомлення або розрахунку щодо заборгованості по сплаті аліментів. Таким чином, суд вважає, що вина відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів відсутня, а тому слід відмовити в стягненні заборгованості та неустойки(пені).

При цьому суд виходить з вимог змагальності сторін та обов'язків доказування і подання доказів, передбачених ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Представник позивача в судовому засіданні не надав будь-яких переконливих та належних доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача ОСОБА_2 При цьому розрахунок пені (неустойки) на заборгованість по сплаті аліментів був зроблений позивачем та її представником особисто, за власними підрахунками, без будь яких взятих довідок від державного виконавця щодо сплати аліментів.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України особа, яка має право на надання правової допомоги, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем ОСОБА_14 надано договір № 2о/2014 про надання правової допомоги від 21.06.2014 року, розрахунок суми за надану правову допомогу від 14.01.2015 року за правову допомогу від 03.07.2014 року по 14.01.2015 року на суму 4574, 20 грн., проте цивільний позов було подано 20.01.2015 року, та копії квитанцій (а.с. 13-15), договір № 06/2015 про надання правової допомоги від 17.02.2015 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю виданого на ім'я ОСОБА_1

Позивачем ОСОБА_4 та її представником на обрахування дійсної вартості послуг по наданню їй правової допомоги, з врахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та фактично наданих послуг, виходячи з погодинної участі у справі особи, яка надавала правову допомогу, суду не надано, а відтак суд вважає за необхідне відмовити в цій частині.

Керуючись ст.ст. 4,10, 11, 56, 60, 79, 88, 208-209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: Орджонікідзевський ВДВС ЗМУЮ, про стягнення заборгованості та неустойки (пені) залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва