УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Бородянської селищної ради Київської області про визнання незаконними рішень селищної ради, розподіл в натурі житлового будинку і визначення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Київської області 15 січня 2015 року та за касаційною скаргою ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_7, на рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду Київської області 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що їй належить 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 13 березня 2009 року. Інша 1/2 частина будинку належить відповідачу ОСОБА_7 Вказувала, що між нею та відповідачем склалися неприязні відносини і вона не може вільно користуватися своєю частиною будинку та присадибної земельної ділянки загальною площею 0,2697 га, що закріплена за будинком. Крім того, рішенням Бородянської селищної ради від 24 квітня 2002 року відповідачу ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1500 га та рішенням цієї ж ради від 22 жовтня 2002 року надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,1069 га. Зазначала, що вказані рішення є незаконними, оскільки земельну ділянку будинку передано у власність відповідача без врахування інтересів іншого спадкоємця ОСОБА_9, який у 2009 році подарував їй 1/2 частину будинку, що призвело до порушення її прав.

У зв'язку з наведеним просила визнати незаконними і скасувати рішення Бородянської селищної ради від 24 квітня 2002 року в частині передачі ОСОБА_7 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 та рішення від 22 жовтня 2002 року в частині надання в постійне користування відповідачу земельної ділянки площею 0,1069 га по АДРЕСА_1 без врахування інтересів іншого спадкоємця ОСОБА_9

Крім того, посилаючись на те, що між нею і відповідачем не досягнуто згоди щодо розподілу будинку, просила суд розділити житловий будинок по АДРЕСА_1 в натурі, виділивши їй у власність квартиру № 1 будинку, що складається із жилих приміщень 1-1 площею 10,7 кв. м; 1-2 площею 19,5 кв. м, кухні 1-3 площею 7,8 кв. м; коридору І площею 12,7 кв. м, веранди II площею 8,0 кв. м та ганку «аг» та виділити надвірні споруди: ворота з хвірткою № 2, частину огорожі № 3 і огорожу № 6 - загальною вартістю 106 836,60 грн, що становить 45/100 частин будинковолодіння та визнати за нею на цю частину будинковолодіння право власності. Відповідачу виділити в будинку квартиру № 2, що складається приміщень кладової 2-1 площею 2,4 кв. м, коридору 2-2 площею 6,3 кв. м, двох житлових кімнат 2-3 площею 17,3 кв. м і 2-4 площею 7,2 кв. м, кухні IV площею 14,8 кв. м, ганка «а1г» та виділити господарські споруди: літню кухню-сарай «В», убиральню «К», літній душ «Л», частину огорожі № 3, огорожу № 7, хвіртку № 8 - загальною вартістю 133 162,40 грн, що становить 55/100 частин будинку, визнавши за ним право власності на цю частину будинковолодіння.

Горище в житловому будинку розділити по лінії розподілу першого поверху, та стягнути з відповідача на її користь різницю у частках у праві власності на будинок в сумі 13 162,90 грн.

Також, просила визначити порядок користування присадибною земельною ділянкою будинку по АДРЕСА_1 площею 0,2697 га, виділивши в користування кожному із співвласників по 1/2 частині ділянки, що складає 1348, кв. м, та зобов'язати ОСОБА_7 на чинити їй перешкод в користуванні будинком і земельною ділянкою.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 листопада 2014 року позов задоволено частково. Визнано незаконними і скасовано оспорювані рішення Бородянської селищної ради від 24 квітня 2002 року та від 22 жовтня 2002 року.

Розділено в натурі будинковолодіння АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_6 у власність 45/100 частин будинку у вигляді квартири № 1, яка складається з приміщень: 1-1, 1-2, 1-3, І, веранду і ганок, частину огорожі № 3 і огорожі № 6, загальною вартістю 106 836,60 грн.

ОСОБА_7 виділено у власність 55/100 частин будинку у вигляді квартири № 2, яка складається з приміщень: 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, IV, ганка, літньої кухні-сараю «В», погрібу, убиральні «К», літнього душу «Л», частини огорожі № 3 і огорожі № 7, хвіртки № 8, загальною вартістю 133 162,40 грн.

Горище в житловому будинку розділено по лінії розподілу першого поверху. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 різницю у частках у праві власності на будинок в розмірі 13162,90 грн.

Визначено порядок користування присадибною земельною ділянкою будинку АДРЕСА_1 Виділено в користування ОСОБА_10 та ОСОБА_7 по 1/2 частині земельної ділянки, що складає 1348,5 кв. м від загальної її площі та визначено лінії розподілу ділянок двох співвласників.

Зобов'язано ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_6 перешкоди в користуванні належною їй на праві власності частиною будинковолодіння АДРЕСА_1 та частиною присадибної земельної ділянки площею 1348,5 кв. м. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Київської області 15 січня 2015 року рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 листопада 2014 року в частині визнання незаконними рішень селищної ради і визначення порядку користування земельною ділянкою скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Бородянської селищної ради Київської області про визнання незаконними рішень селищної ради та визначення порядку користування земельною ділянкою. В іншій частині рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_7, просить суд змінити судові рішення судів попередніх інстанцій в частині розподілу домоволодіння в натурі між співвласниками, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_7, підлягають відхиленню, з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про розподіл спірного будинку в натурі між співвласниками, суд першої інстанції виходив з наявності технічної можливості виділити кожному із співвласників відособлену частину будинку з окремим виходом. При цьому суд керувався висновком судової будівельно-технічної експертизи КНДІСЕ № 3732/8739/8740/12-43 від 27 вересня 2012 року та погодження цього питання із виконкомом Бородянської селищної ради, та обрав перший варіант розподілу будинку за фактичним розподілом, який склався між сторонами.

Визнаючи незаконними та скасовуючи рішення селищної ради, визначаючи порядок користування земельною ділянкою, суд виходив з того, що у зв'язку із набуттям позивачем права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 позивач набула права на 1/2 частину земельної ділянки, яке перед цим набув при прийнятті спадщини після смерті матері ОСОБА_9, який продав позивачу половину будинку.

Скасовуючи рішення районного суду в частині визначення порядку користування земельною ділянкою та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив з того, що у зв'язку із придбанням позивачем у 2009 році 1/2 частини будинку, до неї, згідно чинного на той час законодавства, перейшло право користування лише тією частиною земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, та частиною, яка необхідна для її обслуговування, оскільки у договорі дарування від 13 березня 2009 року не вказано розмір ділянки, яка переходить до набувача.

Також колегія суддів прийшла до переконання про відсутність підстав для задоволення вимог в частині визнання незаконними рішень Бородянської селищної ради від 24 квітня 2002 року та від 22 жовтня 2002 року, з огляду на те, що дані рішення ради не порушують прав позивача, як ухвалені до набуття нею права власності на частину будинку. Крім того, колегія суддів вважає, що наведені рішення не перешкоджають вирішенню питання щодо прав позивача на відповідну частину земельної ділянки.

Судами встановлено, що відповідно до рішення № 80 від 17 жовтня 1996 року виконкому Бородянської селищної ради присадибна земельна ділянка, що закріплена за будинком рахувалася за ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 померла, її сини ОСОБА_9 та ОСОБА_7 прийняли спадщину по 1/2 частині будинку по АДРЕСА_1, що підтверджується рішенням Бородянського районного суду від 02 липня 2007 року.

Разом з тим, рішенням 2-ї сесії 24-го скликання Бородянської селищної ради від 24 квітня 2002 року відповідачу ОСОБА_7 було передано безкоштовно у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,15 га.

Рішенням 4-ї сесії 24-го скликання Бородянської селищної ради від 22 жовтня 2002 року ОСОБА_7 було надано в постійне користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1069 га.

13 березня 2009 року ОСОБА_9 подарував свою частину будинковолодіння ОСОБА_6

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

На відміну від норми статті 30 ЗК Української РСР, яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частиною першою статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору дарування частини жилого будинку - 13 березня 2009 року) визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України).

За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов вірного висновку, що у зв'язку із набуттям ОСОБА_6 у 2009 році 1/2 частини будинку, до неї, згідно діючого на той час законодавства, перейшло право користування лише тією частиною земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, та частиною, яка необхідна для її обслуговування, оскільки у договорі дарування від 13 березня 2009 року не вказано розмір ділянки, яка переходить до набувача.

Доводи касаційних скарг, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> як підстави для скасування рішень.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_7, та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Київської області 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук