УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 березня 2015 року, залишене без ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 21 квітня 2015 року, яким позов задоволено. Визнано заповіт, складений 18 вересня 2012 року від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, недійсним.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Встановивши те, що ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати під час складення заповіту від 18 грудня 2012 року, що підтверджується, в тому числі, й висновком повторної посмертної судової психіатричної експертизи від 26 вересня 2014 року, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням судами норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 2 ст. 338 ЦПК України підстави для скасування судових рішень.

Наведені у касаційні скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

П.О. Гвоздик
Н.А. Горелкіна
Ю.Г. Іваненко