Номер провадження 2/754/3613/15
Справа №754/7620/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2015 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Шевчука О.П. при секретарі Бойко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_2 з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 16.04.2013 року він працював в КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва, 08.12.2014 року переведений на посаду начальника ЖЕК - 316.

27.04.2014 року позивача звільнено з роботи у зв'язку з скороченням штату працівників відповідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає його звільнення незаконним, посилаючись на те, що він має високу кваліфікацію та продуктивність праці, а тому мав переважне право на залишення на посаді, при звільненні йому було запропоновано іншу посаду в новоствореному підприємстві, яка на три щаблі нижче займаної.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що з 24.04.2015 року по 30.04.2015 року він проходив медичну комісію в Деснянському РВК відповідно Указу Президента «про часткову мобілізацію», про що було відомо Комунальному підприємству, а тому звільнення відбулося з порушенням вимог ст. 21 ЗУ «Про військовий обов'язок і військову службу».

Посилаючись на викладене, позивач просить суд поновити його на займаній посаді, стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що відповідач позбавив його конституційного права на працю та можливості заробляти на життя, позивач втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя, що відобразилося на його здоров'ї.

ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав, просить суд його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що звільнення відбулося відповідно чинного законодавства.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та досидівши письмові докази у справі суд встановив наступне.

ОСОБА_2 з 16.04.2013 року працював у КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянської районної в місті Києві Ради, яке в подальшому перейменоване на КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району міста Києва (а.с. 11 -12).

Наказом від 08.12.2014 року позивача переведено на посаду начальника ЖЕК - 316 (а.с. 5).

Наказом від 24.04.2015 року № 61 - к ОСОБА_2 звільнено з посади начальника ЖЕК - 316 на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6).

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому частиною 2 зазначеної статті КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З Наказу в.о. директора ВП «Дирекція» № 49 від 17.02.2015 року «Про зміни в організації виробництва і праці» вбачається, що він виданий на виконання рішення Київської міської ради «Про удосконалення структури управління житлово - комунальним господарством міста Києва» № 270/270 від 09.10.2014 року та з 01.05.2015 року внесено зміни до штатного розпису підприємства, в термін не пізніше 27.02.2015 року вручити працівникам попередження про звільнення у зв'язку з зміною в організації виробництва і праці підприємства (а.с. 37 - 38).

26.02.2015 року позивача було повідомлено про звільнення (а.с. 39), а 24.04.2015 року запропоновано іншу посаду - майстра ремонтної дільниці новоствореного КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», від якої позивач відмовився, надавши згоду на звільнення за скороченням штатів (а.с. 7).

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про дотримання норм чинного законодавства при звільнення позивача, а тому підстав для задоволення позову не вбачає.

При цьому суд приймає до уваги ту обставину, що звільнення відбулося за згодою профсоюзу підприємства.

Щодо посилань позивача на ту обставину, що він мав перевагу в залишенні на роботі суд звертає увагу на наступне.

Відповідно ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною 1 статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

В обґрунтування більш високої кваліфікації та продуктивності праці позивачем надано Диплом про закінчення механіко - металургійного технікуму, Харківського вищого військового училища тилу МВС СССР, навчального центру «Терра» (а.с. 19 - 22).

Зазначені документи не свідчать про більш високу кваліфікацію позивача як працівника комунального господарства в порівнянні з іншими особами, що підлягали звільненню.

Що звільнення позивача в період проходження військової медичної комісії, таке звільнення не є порушенням чинного законодавства, оскільки частиною 3 ст. 40 КЗпП України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Таким чином, проходження військової медичної комісі позивачем не могло слугувати перешкодою для його звільнення у зв'язку із зміною в організації виробництва і праці, скороченні чисельності або штату працівників.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,60,88,213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_2 в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя