Справа № 496/98/13- ц
Провадження № 2/496/27/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року Біляївський районний суд

Одеської області

в складі: головуючого судді - Крачкової С.В.

при секретарі - Полубок Н.А.

за участю адвоката ОСОБА_1

та представника позивача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Біляївка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

3.01.2013 року від Біляївського міжрайпрокурора в інтересах ПАТ «Державний ощадний банк України» надійшла позовна заява, в якій позивач просив стягнути з кредитора ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №1887 від 04.12.2007 року, яка станом на 3.12.2012 року складала 74 931 грн. 79 коп..

Рішенням суду від 5.04.2013 року з ОСОБА_4 на користь позивача була стягнута вказана заборгованість.

Ухвалою суду від 5.04.2013 року позовні вимоги до ОСОБА_3 за заявою прокурора були залишені без розгляду, але ухвалою апеляційного суду Одеської області від 6.06.2013 року вказана ухвала суду скасована, і справа в частині вимог до ОСОБА_3 була направлена для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник позивача на позові наполягала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому не змогла пояснити яким чином копії кредитного договору та договору поруки не відповідають оригіналам цих договорів, що містяться в кредитній справі, а підпис в додатковій угоді №1 від 01.01.2009 року від імені боржника ОСОБА_3 йому не належить.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що кредитний договір з позивачем не укладав, гроші від нього не отримував і грошові кошти в рахунок погашення кредиту позивачу не перераховував. При цьому пояснив, що на прохання ОСОБА_4 ( брат дружини) виступив його поручителем в кредитному договорі, дав йому свій паспорт, а потім підписав банку якісь папери; отримав гроші і повертав кредит сам ОСОБА_4, він же і користується комбайном, на купівлю якого видавався кредит; ніяких додаткових угод він ( відповідач) не укладав та їх не підписував.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч.2 ст. 640 вказаного Кодексу, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

З копії кредитного договору №1887 від 04.12.2007 року ( а.с.6-7), наданого позивачем вбачається, що банк зобовязався надати позивальнику ( ОСОБА_3Г.) на умовах цього договору кредит в сумі 60 000 грн. зі сплатою 17,5 % річних за користування кредитними коштами ( п.1.1. договору).

При цьому п.4.3 вказаного договору передбачено, що кредит надається шляхом перерахування коштів в національній валюті з кредитного рахунку позивальника на поточний рахунок продався товару, на підставі платіжного доручення позичальника, для здійснення оплати за комбайн «Фортштриг» Е-516В 1992 року випуску, реєстровий номер НОМЕР_1 за договором купівлі-продажу №18/1 від 18.10.2006 року, укладеним між позичальником та продавцем транспортного засобу.

В порушення цих вимог договору банк грошові кошти на поточний рахунок продавця транспортного засобу не перерахував, а видав грошові кошти готівкою ( а.с.14) і цю обставину не заперечував в судовому засіданні представник позивача.

В судовому засіданні було встановлено, що готівку одержав не відповідач ОСОБА_3, а поручитель ОСОБА_4, який частково повернув кредитні кошти.

Більш того, договір купівлі-продажу комбайну був укладений в жовтні 2006 року, а готівка була видана в грудні 2007 року, тобто на угоду, яка вже відбулася. Вказана обставина свідчить про те, що банк свідомо надав кредит на інші цілі, чим порушив умови кредитного договору.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором передбачено ( п.1.5), що за користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати банку відповідну плату ( відсотки) в порядку, розмірах та строки, визначені в цьому договорі. Але при цьому договір містить положення щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитом, які не відповідають один одному, а саме: в п.1.1 ця ставка складає 17.5 %, а в п. 1.5.1.1 17 %.

Згідно п. 4.1.1. за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту, своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, комісійних винагород позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню, але розмір пені не вказаний.

Таким чином, з кредитором не був узгоджений розмір пені, тобто одна із суттєвих умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що з 1.02.2009 року банком був змінений розмір плати за користування кредитом з 17.5% до 21.5%.

Відповідно п. 1.5.1.4 кредитного договору в разі зміни плати за користування кредитом банк направляє позичальнику відповідне повідомлення із зазначенням нової процентної ставки, а також причини, з якими банк повязує необхідність зміни цієї плати.

Вказана вимога банком не виконана, відповідне повідомлення позичальнику не направлялось і додаткова угода, яка згідно п.6.4 є невідємною частиною кредитного договору з ним не укладалась, хоча це передбачено п.1.5.1.5. кредитного договору.

В підтвердження позовних вимог банком надана додаткова угода №1 від 1.02.2009 року (а.с.10). Але вказаний документ не може бути доказом по справу, оскільки складений в порушення вимог п.1.5.1.5 кредитного договору №1887 від 4.12.2007 року.

Більш того, ця додаткова угода стосується іншого кредитного договору, який укладався 30.12.2007 року, а згідно висновку судової почеркознавчої експертизи підписи в цій додатковій угоді від імені ОСОБА_3 йому не належать, тобто були підроблені ( а.с.236-239).

З вказаного експертного висновку також вбачається, що оглядом наданих на експертизу оригіналів документів було встановлено, що в оригіналі екземпляру кредитного договору значиться дата 4.12.2006 року хоча з тексту договору витікає, що він був укладений 4.12.2007 року. На аркушах 6-7 справи знаходиться копія іншого екземпляру цього договору. На аркушах 8-9 справи знаходиться копія екземпляру договору поруки №1 від 4.12.2007 року, яка не відповідає наданому оригіналу цього договору (а.с.237).

Вказані обставини підтверджують доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що він не укладав з позивачем кредитний договір №1887, з умовами цього договору не був ознайомлений і грошові кошти не отримував.

Згідно розяснень, викладених в ч.3 п.14 постанови Пленуму ВСС України №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд вважає цей кредитний договір не укладеним ( не відбувся).

З наданого позивачем розрахунку ( а.с. 11-13) вбачається, що він був зроблений станом ще на 3.12.2012 року, тобто більше двох років до розгляду справи, оновлений розрахунок на момент розгляду справи позивачем суду не наданий. Відповідно цього розрахунку заборгованість в сумі 74 931 грн. 79 коп. складається з залишку заборгованості за кредитом 15 155 грн. 25 коп., простроченої заборгованості за кредитом 21 986 грн. 58 коп., заборгованості за відсотками 19 995 грн. 07 коп., заборгованості за пенею за відсотками 5 088 грн. 38 коп., заборгованості за пенею по основному боргу 12 706 грн. 52 коп.

З цього розрахунку вбачається, що пеня на основну суму боргу та по відсоткам розрахована виходячи з подвійної облікової ставки Нацбанку України, але за один і той же період по цим складовим заборгованості вона різна.

Позивачем не надано ніяких доказів в підтвердження правомірності розрахунку пені виходячи з подвійної облікової ставки, оскільки умовами кредитного договору це не передбачено, а в п. 4.1.1 її розмір взагалі не вказаний.

При таких обставинах суд не вбачає законних підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №1887 від 4.12.2007 ( 2006) року.

Керуючись ст. 10, 57, 58, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 526, 553, 554, 610, 611, 612, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» в позові до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1887 від 04.12.2007 року - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 діб до Одеського апеляційного суду через Біляївський райсуд Одеської області.

Суддя: Крачкова С.В.