Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/4147/14-ц
Провадження № 2/553/52/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.09.2015м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Новака Ю.Д.,

при секретарі - Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа орган опіки і піклування виконкому Ленінської районної у м. Полтаві ради про виселення,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Полтави надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить виселети відповідачів з житлового будинку, розташованого в м. Полтаві, по вул. Кармелюка, 55а.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір забезпечений договором іпотеки, згідно якого батько позичальника - ОСОБА_6 надав в іпотеку житловий будинок, що розташований в м. Полтаві, по вул. Кармелюка, 55а.

ОСОБА_2 не виконував свої зобов'язання за кредитним договором і 05.03.2014 року Апеляційний суд Полтавської області виніс рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, реалізацію якого здійснити в межах виконавчого провадження з визначенням початкової ціни предмету іпотеки не менше 177 тис. грн. На підставі ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення всі мешканці будинку підлягають виселенню протягом місця - на вимогу банку. Вказуючи на те, що відповідачі безпідставно займають житлове приміщення, чим порушують права банку, позивач прохав виселити їх із житлового приміщення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_7 проти задоволення позову заперечував, позовні вимоги не визнав і вважає, що виселення малолітніх дітей порушує вимоги ст. 18 ЗУ Про охорону дитинства, а також спірний будинок підпадає під дію ЗУ « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Інші відповідачі в судове засідання не з»явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи.

Відповідач ОСОБА_6 помер згідно актового запису про смерть № 2219 від 07.07.2008 року складеного Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції.

Представник третьої особи органу опіки і піклування проти позову заперечувала та просила суд винести рішення, що не порушуватиме прав малолітніх ОСОБА_4та ОСОБА_5

Заслухавши пояснення учасників судового процесу та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволеню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 22.03.2007 р. був укладений кредитний договір №PLJ0GA00000016. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору ОСОБА_1 зобовязався надати Відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 27000.00 [Доларів США] строком до 22.03.2017 р., а Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і батьком позичальника ОСОБА_6 22.03.2007 р. укладено договір іпотеки № PLJ0GA00000016 (надалі договір іпотеки). Згідно з п. 33.3 договору іпотеки іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме, житловий будинок загальною площею 71.90 кв.м., житловою площею 49.90 кв.м, який розташований за адресою: м. Полтава, вул. Кармелюка, буд. 55а.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у ОСОБА_2 виникла заборгованість.

ПАТ КБ «Приватбанк» у березні 2013 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 06.12.2013 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено.

Дане рішення суду було оскаржено представником ПАТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05.03.2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено частково. Рішення Ленінського райсуду м. Полтави від 06.12.2013 року було скасовано в частині відмови в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» задоволено в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором укладеним 22.03.2007 року та звернуто стягнення на житловий будинок в м. Полтаві по вул. Кармелюка, 55-а. В іншій частині рішення Ленінського райсуду м. Полтави від 06.12.2013 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справі від 21.05.2014 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 05.03.2014 року залишено без змін.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто рішенням Ленінського райсуду м. Полтави від 06.12.2013 року в частині вирішення питання щодо виселення ОСОБА_2 було відмовлено, і в цій частині рішенням Апеляційного суду Полтавської області воно залишено без змін.

А тому, зважаючи на положення ст. 61 ЦПК України суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, тобто щодо виселення ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи іпотекодавець ОСОБА_6 помер 05.07.2008 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 направлялися вимоги про звільнення житлового будинку на який звернуто стягнення, однак вимоги банку залишені без виконання і житловий будинок в м. Полтаві по вул. Кармелюка, 55-а так і не звільнено відповідачами.

Відповідно до довідки ЖЄО № 2 від 12.10.2014 року за адресою в м. Полтаві по вул. Кармелюка, 55-а зареєстрований ОСОБА_2

Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 зареєстровані та проживають за адресою відмінною від адреси предмета іпотеки, а саме: м. Полтава, вул. Кармелюка, 52. Відомості стосовно місця реєстрації та проживання доньки ОСОБА_5 в даному підрозділі відсутні.

В своєму запереченні ОСОБА_2 пояснює, що проживае разом з дружиною ОСОБА_3 та малолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у житловому будиноку в м. Полтаві по вул. Кармелюка, 55-а, що є предметом іпотеки.

Даний факт також підтвердив у своїх поясненнях і представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_7

Зважаючи на дані обставини, суд вважає, що задовольняючи позов в частині виселення ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми, права та інтереси дітей не будуть порушені, оскільки, як мати ОСОБА_3 так і її син ОСОБА_4 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто фактично та юридично мають право користування даним помешканням. Відомості стосовно місця реєстрації та проживання доньки ОСОБА_5 в УДМС відсутні, а відповідачами по справі такої інформації суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, зокрема місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно ст. 160 СК України, зокрема, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею ст. 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом.

Статтею 109 Житлового кодексу України встановлюється порядок виселення громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частиною 3 вказаної статті чітко встановлений порядок виселення громадян з жилого приміщення на яке звернуто стягнення, зокрема: звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Позивачем надсилалось ОСОБА_3 повідомлення з вимогою в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги добровільно звільнити будинок, розташований за адресою: м. Полтаві по вул. Кармелюка, 55-а. Вказана вимога ОСОБА_3 отримана 23.02.2015 року, що підтверджуєтся рекомендованим повідомленням про вручення. Більш того, після намагання представником ОСОБА_2 спростувати дійсність даного повідомлення позивач вдруге надіслав повідомлення про звільнення будинку, що підтверджується повідомлення від 13 травня 2014 року № 30.1.0.0/2-142, списком згрупованих поштових відправлень № 1170 від 09.07.2015 року та реєстром поштових відправлень-рекомендованих листів з повідомленням претензій ПАТ КБ ПриватБанк про виселення від 09.07.2015 року.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду та порядок виселення мешканців врегульовано також Законом України "Про іпотеку".

Частиною 1 статті 38 вказаного Закону встановлено: якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

Частиною 2 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Разом з тим, у ч. 1 ст. 40 вказаного Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, законодавець вимагає дотримання обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Недотримання вищезазначеної процедури є підставою для відмови в позові про виселення мешканців житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звернуто стягнення.

В матеріалах справи наявні письмові вимоги до відповідачів про добровільне звільнення житлового будинку за адресою: м. Полтаві по вул. Кармелюка, 55-а.

Вказаний порядок виселення з житлового приміщення зазначено і в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Пунктом 43 вказаної Постанови роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про виселення відповідачів підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11, 209,214-215, 217,218 ЦПК України, ст.ст. 41,47 Конституції України, ст. 317,ч. 1 ст.321, ч. 1 ст. 383, 526, 527, 530, 629, ч.2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, ст. ст. 9, 109 Житлового Кодексу України ст. 38, ч. 2 ст. 39, ст.40 Закону України «Про іпотеку», п. 43 Постави Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, які проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 із будинку 55-а по вулиці Кармелюка в місті Полтава, Полтавської області.

В частині позовних вимог щодо виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 із будинку 55-а по вулиці Кармелюка в місті Полтава Полтавської області - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_9