Ухвала

іменем україни

16 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» до Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Демарк» (далі - ПАТ «Банк «Демарк») звернулось до суду з позовом до Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалось на те, що 16 листопада 2011 року між позивачем та Чернігівським учбово-виробничим підприємством Українського товариства сліпих укладений кредитний договір № 2542, відповідно до якого останньому відкрито кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості 300 000 грн терміном до 10 листопада 2012 року. В подальшому сторони уклали договори № № 1, 2 про внесення змін до кредитного договору, якими збільшили кредитний ліміт до 400 000 грн та збільшили термін повернення кредиту до 26 вересня 2015 року.

В забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 укладений договір поруки, відповідно до якого останній поручився відповідати за виконання позичальником своїх зобов'язань. Боржник порушив умови кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 20 листопада 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 327 143,10 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів в солідарному порядку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 січня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Демарк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 327 072,30 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 23 квітня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 січня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що боржник порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Судами встановлено, що 16 листопада 2011 року між позивачем та Чернігівським учбово-виробничим підприємством Українського товариства сліпих укладений кредитний договір № 2542, відповідно до якого останньому відкрито кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості 300 000 грн терміном до 10 листопада 2012 року. В подальшому сторони уклали договори № № 1, 2 про внесення змін до кредитного договору, якими збільшили кредитний ліміт до 400 000 грн та збільшили термін повернення кредиту до 26 вересня 2015 року.

16 листопада 2011 року між сторонами в забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір поруки № 2542/2 з внесеними до нього змінами, за яким ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність перед банком нарівні з Чернігівським учбово-виробничим підприємством Українського товариства сліпих за кредитним договором (а.с 13, 14, 15, 16).

Чернігівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувало, у зв'язку із чим станом на 16 листопада 2014 року утворилася заборгованість в сумі 327 072 грн 30 коп., з якої 200 000 грн - заборгованість за строковим кредитом, 83 675 грн - заборгованість за простроченим кредитом, 4 293 грн 68 коп. - заборгованість за строковими відсотками, 22 775 грн 22 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, 15 404 грн 42 коп. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 923 грн 98 коп. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків, що підтверджується розрахунком (а. с 47).

Відповідно до статті 1054 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1054/> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1048/>).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України <nau://ukr/435-15|st629/>).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України <nau://ukr/435-15|st626/>).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України <nau://ukr/435-15|st509/>.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України <nau://ukr/435-15|st526/> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України <nau://ukr/435-15|st611/>).

Судами встановлено, що боржник порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 20 листопада 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 327 143,10 грн.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що оскільки позичальник порушив умови кредитного договору, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яку позивач має право стягнути як з боржника, так і з поручителя в солідарному порядку.

Доводи касаційної скарги про те, що суд зобов'язаний був зупинити провадження у справі, є необґрунтованими, оскільки банк не позбавлений такого права, як достроково стягнути заборгованість за кредитним договором та звернутися до суду з окремим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 січня 2015 року та ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 23 квітня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336/>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338/>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко