Справа № 199/6548/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Носенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»» про захист прав споживача шляхом стягнення недоплаченого страхового відшкодування, інфляційних збитків та 3% річних,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про захист порушеного права споживача страхових послуг, посилаючись на те, що 14.01.2014 року між позивачем (страхувальником) та відповідачем був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № Ф0,5_9040Га/14дпАС (надалі - договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем "Тойота Авенсіс", держ. номер НОМЕР_1, який належить позивачу на праві приватної власності.

Відповідно до укладеного договору АТ «СК «АХА Страхування» зобов'язалося компенсувати страхувальнику, тобто позивачу, прямі збитки та додаткові витрати, які є наслідком настання подій за страховими ризиками, а саме: викрадення; збитки внаслідок ДТП; збитки внаслідок інших подій. Страхова сума (дійсна вартість транспортного засобу на момент укладання договору страхування) складає 142600 гривень, безумовна франшиза за ризиком ДТП - 713 грн. (п.п. 10.2, 11 договору страхування).

29.04.2014 року, у м. Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої застрахований автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень.

Оскільки обставини, при яких було пошкоджено належний позивачу автомобіль, мали ознаки страхового випадку, позивач в установлений договором страхування термін повідомила відповідача про настання страхового випадку та надала всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу № ZB120514 від 12.05.2014 року, складеного оцінювачем ОСОБА_2 на вимогу відповідача, розмір вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Тойота Авенсіс", держ. номер НОМЕР_1 складає 105 321,61 грн., що більш ніж на 70 % перевищує дійсну вартість автомобіля на момент укладення Договору (142 600 гривень).

Згідно п.23 Договору страхування повна загибель транспортного засобу це випадок, коли, зокрема, вартість відновлюваного пошкодженого транспортного засобу перевищує 70 % його дійсної вартості на момент укладення Договору.

Відповідачем вищевказаний випадок було визнано страховим, але суму страхового відшкодування розраховано виходячи з того, що вартість відновлення транспортного засобу складає більше ніж 70% від дійсної вартості автомобіля на момент страхування, а тому, з урахуванням вартості залишків транспортного засобу, франшизи та нормативу знецінення, страхове відшкодування, що підлягає виплаті, становить 30 902,01 грн.,

Вважаючи, що сума відновлювального ремонту була завищена відповідачем навмисно з метою зменшити розмір страхового відшкодування, позивач звернувся до судового експерта ОСОБА_3 для визначення розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. Експертним автотоварознавчим дослідження №ZU040614 від 10.06.2014 року визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 98 583,69 грн., що не перевищує 70% від вартості транспортного засобу на момент страхування.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 2018-15 від 21.08.2015 року вартість відновлювальних робіт транспортного засобу позивача на день ДТП становить 95 937,91 гривень. За проведення судової-товарознавчої експертизи позивачем було сплачено послуги експертної установи у розмірі 2949,12 грн.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь недоплачене страхове відшкодування у сумі 45 224,91 грн., три відсотки річних за користування грошовими коштами у розмірі 1 728,46 грн., інфляційні втрати 25 420,38 грн., 600 гривень витрат на проведення експертної оцінки, а всього стягнути 72 973, 75 гривень. Разом із цим позивач просить покласти на відповідача судові витрати, що складаються із витрат на проведенню судової експертизи 2949,12 грн., та правову допомогу адвоката 3000 гривень.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, зазначивши, що страховою компанією не були порушенні норми чинного законодавства. Просила у позові відмовити.

Вислухавши пояснення всіх учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 4.01.2014 року між позивачем (страхувальником) та відповідачем був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № Ф0,5_9040Га/14дпАС, предметом якого є якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем "Тойота Авенсіс", держ. номер НОМЕР_1, який належить позивачу на праві приватної власності.

29.04.2014 року, у м. Дніпропетровську з вини іншого учасника ДТП, ОСОБА_4, сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої застрахований автомобіль позивача зазнав значних механічних пошкоджень.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу № ZB120514 від 12.05.2014 року, складеного оцінювачем ОСОБА_2 на вимогу відповідача, розмір вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Тойота Авенсіс", держ. номер НОМЕР_1 складає 105 321,61 грн., що більш ніж на 70 % перевищує дійсну вартість автомобіля на момент укладення Договору (142 600 гривень).

Згідно п.23 Договору страхування повна загибель транспортного засобу - випадок, коли, зокрема, вартість відновлюваного пошкодженого транспортного засобу перевищує 70 % його дійсної вартості на момент укладення Договору.

Відповідачем вищевказаний випадок було визнано страховим, але суму страхового відшкодування розраховано виходячи з того, що вартість відновлення транспортного засобу складає більше ніж 70% від дійсної вартості автомобіля на момент страхування, а тому, з урахуванням вартості залишків транспортного засобу, франшизи та нормативу знецінення страхове відшкодування, що підлягає виплаті, становить 30 902,01 грн.

Вказаний розмір страхового відшкодування було сплачене позивачу 10.06.2014 року.

Вважаючи, що сума відновлювального ремонту була завищена відповідачем навмисно з метою зменшити розмір страхового відшкодування, позивач звернувся до судового експерта ОСОБА_3 для визначення розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. Експертним автотоварознавчим дослідження №ZU040614 від 10.06.2014 року визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 98 583,69 грн., що не перевищує 70% від вартості транспортного засобу на момент страхування.

Відповідно до ч.1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Суд враховує, що у разі недосягнення згоди між потерпілим і страховиком щодо розміру завданої шкоди, така шкода визначається на підставі наданих сторонами доказів, у тому числі висновку експертизи.

Крім цього, п. 28.12 договору страхування передбачено, що у випадку суперечок між сторонами про причини та розмір збитку (витрат на відновлення ТЗ) кожна із сторін має право вимагати проведення незалежної експертизи. Експертиза здійснюється за рахунок сторони, яка вимагала її проведення.

У зв'язку із наявністю двох суперечливих висновків, ухвалою суду від 16 травня 2015 року по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Висновком судової автотоварознавчої експертизи № 2018-15 від 21.08.2015 року встановлено, що вартість відновлювальних робіт транспортного засобу позивача на день ДТП становить 95 937,91 гривень, тобто вартість відновлювальних робіт не перевищує 70% дійсної вартості автомобіля позивача на момент страхування.

Представником відповідача не спростовано висновок судової автотоварознавчої експертизи № 2018-15 від 21.08.2015 року, що давало би підстави для призначення повторної експертизи.

Отже, розрахунок належного до сплати позивачу розміру страхового відшкодування повинен мати наступний вигляд: 95 937,91 грн. (вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля) - 713 грн. (встановлена умовами договору франшиза) - 19 097,99 грн. (розмір страхового відшкодування, що сплачений ПрАТ «Княжа Воєнна Іншуранс Групп» за полісом цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи) = 76 126,92 гривень.

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (вигодонабувачу).

Цивільний Кодекс України, а саме ст. 525 передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так як, відповідач виконав свої зобов'язання перед страхувальником частково, то недоплачене страхове відшкодування в розмірі 45 224,91 грн. (76 126,92 грн. - 30 902,01 грн.) має бути стягнуто із відповідача.

Задовольняючі позовні вимоги в частині стягнення із відповідача в порядку ст. 625 ЦК інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення у виплаті грошового зобов'язання суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Отже, договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів, у тому числі й зобов'язання страховика здійснити страхову виплату.

Вказана правова позиція також підтверджується постановою ВСУ від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, висновки якого в силу положень ст. 360-7 ЦПК України мають бути враховані судами нижчих інстанцій.

Разом із цим у п. 21 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмірі процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Оскільки станом на день подання уточненої позовної заяви відповідачем сплачене страхове відшкодування частково в розмірі 30 902,01 гривень, то термін прострочки виконання зобов'язань з боку відповідача на цей день складає 465 днів, а отже розмір 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 10.06.2014 року (дата часткової виплати відшкодування) по 17.09.2015 року (дата подання уточненого позову) становить 1728,46 гривень, а інфляційні втрати за цей же період часу складають 25 420,38 гривень.

Таким чином, вимоги позивача в цій частині також є обґрунтованими, арифметично вірно розрахованими, та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи те, що ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено в обов'язковому випадку проведення оцінки майна при визначенні збитків або розміру відшкодування, такі витрати позивача в розмірі 600 гривень на проведення експертного дослідження, також мають бути покладені на відповідача.

Вирішуючи заявлену письмову вимогу відповідача про передачу йому пошкоджених замінених частин, які були використані під час ремонту застрахованого транспортного засобу страхувальника, суд враховуючи роз'яснення ч. 2 п. 14 ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" не вбачає підстав для її задоволення, оскільки страховик у даному випадку не є завдачем шкоди, у якого виникає таке право після відшкодування шкоди потерпілому.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 729,74 грн., а на користь позивача понесені ним судові витрати на проведення судової експертизи в розмірі 2949,12 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 гривень.

Керуючись ст.ст.5, 10, 88, 212-218 ЦПК України, ст.ст. 525,526,625 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про захист прав споживача шляхом стягнення недоплаченого страхового відшкодування, інфляційних збитків та 3% річних,- задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування в розмірі 45224,91 грн., 3% річних в розмірі 1728,46 грн., інфляційні збитки в розмірі 25420,38 грн., 600 грн. витрат на проведення експертної оцінки, а також судові витрати по справі, що складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. та витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 2949,12 грн., а всього 78922 (сімдесят вісім тисяч дев'ятсот двадцять дві) гривні 87 копійок.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь держави судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 729,74 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: