У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Євтушенко О.І.., Завгородньої І.М.,
Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 20 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 19 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 11 травня 2007 року між ним та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 1536/700282, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 20 тис. доларів США зі сплатою 12,8 % річних строком до 08 травня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

08 травня 2007 року між банком та ОСОБА_8 і ОСОБА_9 укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого останніми передано в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить їм на праві власності.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором станом на 08 листопада 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 8 615,15 доларів США, що еквівалентно 68 860 грн 89 коп., з якої: прострочена заборгованість за кредитом за період з 27 лютого 2012 року по 08 листопада 2013 року - 6 521,55 доларів США, що еквівалентно 52 126 грн 75 коп.; прострочені відсотки за користування кредитом з 28 травня 2012 pоку по 08 листопада 2013 року - 1 342,72 доларів США, що еквівалентно 10 732 грн 36 коп.; пеня (загальна сума) за кредитом - 750,88 доларів США, що еквівалентно 6 001 грн 78 коп.

На погашення вказаної заборгованості банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у порядку та за початковою ціною продажу, визначеною суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 20 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 19 листопада 2014 року, позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого управлінням економіки Глухівської міської ради 28 грудня 2006 року на підставі розпорядження органу приватизації від 26 грудня 2006 року № 170 та зареєстрованого в КП «Глухівське БТІ» згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28 грудня 2006 року № 17358350 на рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ПАТ «Креді Агріколь Банк» за кредитним договором від 11 травня 2007 року № 1536/700282 у розмірі 8 615,15 доларів США, що еквівалентно 68 860 грн 89 коп., шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у порядку та за початковою ціною продажу, визначеною суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_9, ОСОБА_7,

ОСОБА_8, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги повністю судом апеляційної інстанції не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що 11 травня 2007 року між Акціонерним товариством Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 1536/700282, відповідно до п. 1.1 якого остання отримала кредит у розмірі 20 тис. доларів США зі сплатою 12,8 % річних строком до 08 травня 2014 року, із щомісячними платежами у розмірі 238 доларів США згідно з графіком повернення кредиту (а. с. 12−17).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 08 травня 2007 року між банком та ОСОБА_8 і ОСОБА_9 укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого останніми передано в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить їм на праві власності (а. с. 42−49, т. 1).

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 08 листопада 2013 року за ОСОБА_7 утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 8 615,15 доларів США, що еквівалентно 68 860 грн 89 коп., з якої: прострочена заборгованість за кредитом за період з 27 лютого 2012 року по 08 листопада 2013 року - 6 521,55 доларів США, що еквівалентно 52 126 грн 75 коп.; прострочені відсотки за користування кредитом з 28 травня 2012 pоку по 08 листопада 2013 року - 1 342,72 доларів США, що еквівалентно 10 732 грн 36 коп.; пеня (загальна сума) за кредитом - 750,88 доларів США, що еквівалентно 6 001 грн 78 коп. (а. с. 178, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання − звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з п. 3.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання за умови порушення позичальником кредитного та цього договору, задовольнити у повному обсязі усі свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 40 Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Згідно з ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Висновок апеляційного суду про те, що суд позбавлений можливості застосувати Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки відповідачами не заявлено клопотання щодо можливості його застосування, не ґрунтується на законі, оскільки норми законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, суд застосовує відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 213 та ст. 215 ЦПК України, тому норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовуються без клопотання сторін, оскільки діє принцип «jura novit curia» («суд знає закон»).

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підставою для прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти.

Основною метою прийняття вказаного закону, як зазначалося у пояснювальній записці, є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань.

Проаналізувавши норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», можна зробити висновок, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін.

Тобто зазначена заборона на звернення стягнення на предмет іпотеки має тимчасовий характер і не є підставою для відмови у позові.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-58цс15.

Таким чином, суди обґрунтовано задовольнили позов банку, проте не встановили обставини щодо можливості застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та помилково не застосували до спірних правовідносин норми вказаного Закону, що поширюється на дані правовідносини.

Оскільки обставини справи у частині можливості застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» потребують додаткової перевірки, то відповідно до ст. 338 ЦПК України суд касаційної інстанції має право скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 19 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А. Горелкіна
Судді: О.І. Євтушенко
Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
О.М. Ситнік