Ухвала

іменем україни

3 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Дніпропетровського відділу реєстраційної - екзаменаційної роботи державної автомобільної інспекції №2 про визначення порядку користування автомобілем та про зобов'язання вчинити дії; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про переведення прав та обов'язків співвласника - боржника з проведенням відповідного перерахунку за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року,

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2014 року за ним визнано право власності на 1/2 частину автомобіля марки «ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Власником іншої частини є відповідач ОСОБА_4, тобто автомобіль знаходиться в спільній частковій власності. Відповідач не здійснює жодних дій по виконанню рішення суду, не надає документів на автомобіль до реєстраційних органів щоб змінити власника, не надає спірний автомобіль йому в користування, в добровільному порядку сторони не можуть домовитися про порядок користування автомобілем.

Просив визначити такий порядок користування автомобілем, за яким кожний співвласник користується ним по десять діб, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, та зобов'язати Дніпропетровський відділ реєстраційної екзаменаційної роботи державної автомобільної інспекції № 2 видати йому свідоцтво про право власності на Ѕ частину автомобілю.

У серпні 2014 року ОСОБА_4 пред'явила зустрічний позов, у якому просила перевести на неї права та обов'язки співвласника-боржника ОСОБА_3 на Ѕ частку спільної часткової власності на спірний автомобіль, зобов'язати Амур-Нижньодніпровський відділ державної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зробити перерахунок боргу ОСОБА_3, по виконанню виконавчих листів від 16 січня 2012 року, виданих Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на доньку, та, сплату на її утримання, що станом на 1 січня 2014 року склав 30 994,21 грн, зменшивши цей борг на суму вартості Ѕ частки автомобіля - 20 000 грн; визнати за ОСОБА_4 право власності на вказаний автомобіль та припинити право власності ОСОБА_3 на Ѕ частку у спільній власності на даний автомобіль.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визначено порядок користування автомобілем марки «ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступним чином: кожний співвласник користується автомобілем по десять діб починаючи з дня набрання рішенням суду по даній справі чинності. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Зустрічний позов залишено без задоволення. Вирішено питання щодо розподілу судових витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позову.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Переведено на ОСОБА_4 права і обов'язки співвласника-боржника ОСОБА_3 на Ѕ частку спільної часткової власності на автомобіль марки «ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Зобов'язано Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції зробити перерахунок боргу ОСОБА_3 по виконанню двох виконавчих листів від

16 січня 2012 року, виданих Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на доньку та сплат на її утримання, заборгованість за якими станом на 1 липня 2014 року складала

30 994,21 грн, зменшивши цей борг на суму вартості Ѕ частки автомобіля, тобто на 20 000 грн. Визнано за ОСОБА_4 право власності на вказаний автомобіль та припинено право власності ОСОБА_3 на Ѕ частку у спільній власності на спірний автомобіль.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову про визначення порядку користування автомобілем та про зобов'язання вчинити дії, апеляційний суд вірно виходив із необґрунтованості позову.

Рішення суду в цій частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2014 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частину автомобіля марки «ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд .

Положеннями ст. 183 ЦК України визначено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Питання здійснення права спільної часткової власності врегульовано нормами ст. 358 ЦК України, згідно яких, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Встановивши, що визначений місцевим судом порядок користування автомобілем між сторонами, суперечить вищевказаним нормам матеріального права та порушує права сторін, оскільки кожна із сторін не може бути обмежена користуватися впевні періоди часу в цілому всім автомобілем з огляду на те, що він є неподільною річчю, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Однак з висновком апеляційного суду про задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Так, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 про переведення прав та обов'язків співвласника - боржника з проведенням відповідного перерахунку, апеляційний суд виходив із наявності у ОСОБА_3 заборгованості по аліментах та можливості з цих підстав звернути стягнення на належну йому Ѕ частину автомобіля марки «ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, загальною вартістю 40 000 грн, що є у спільній частковій власності сторін.

Даний висновок не ґрунтується на законі.

Судом правильно встановлено, що правовідносини сторін урегульовані ст. 366 ЦК України.

Установлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2011 року з

ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на її утримання та утримання дочки. Рішення звернуто до виконання.

Згідно довідки Амур-Нижньодпіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції борг ОСОБА_3 по сплаті аліментів становить 30 994,21 грн.

Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення від 9 липня 2014 року вбачається, що грошові перекази ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_4 за період з 2 січня 2013 року по 31 липня 2013 року повернуті ОСОБА_3 у зв'язку з відмовою ОСОБА_4 від їх отримання (а. с. 65-66).

Згідно із ч. 1 ст. 366 ЦК України, у разі виникнення у співвласника боргового зобов'язання його кредитор має право звернутися з позовом до суду про виділ частки у спільному майні в натурі для звернення на неї стягнення, але за умови, що у співвласника-боржника недостатньо для цього іншого майна.

Положеннями ч. 2 ст. 366 ЦК України, на підставі якої задоволено позов ОСОБА_4, визначено, що у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Вирішуючи спір, апеляційний суд не врахував, що за змістом ст. 366 ЦК України переведення права та обов'язків співвласника - боржника можливо лише в разі відмови боржника від продажу своїх частки у справі спільної часткової власності, та, якщо у співвласника - боржника недостатньо для цього іншого майна.

Оскільки зазначені підстави судом не з'ясовувалися, висновок суду про переведення прав та обов'язків співвласника - боржника з проведенням відповідного перерахунку є передчасним.

Викладене свідчить, що при вирішені зустрічного позову, апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонам доказами, що в силу ч. 2

ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого апеляційним судом рішення в частині позовних вимог ОСОБА_4, з направленням справи в цій частині на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року в частині зустрічного позову ОСОБА_4 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

Т.О. Писана

О.В. Умнова