АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/7787/11 Суддя доповідач Хорошевський О.М.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуочого - судді Хорошевського О.М.

суддів колегії - Зазулинської Т.П., Карімової JI.B.

при сесретарі Шпарага О.О.

розглянувші у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скарюю ОСОБА_3 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 липня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи Акціонерний Схїдно-Український Банк «Грант», комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді Ю08 року представник ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 05 червня 1995 року та посвідчений Харківською товарною біржею «Собода».

Визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеного будинку, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 27 листопада 1997 року і посвідчений Харківською товарною біржею «Собода». Визнати за ОСОБА_4 право власності на будинок АДРЕСА_1, зобов'язати КП «Харківське МБТІ» зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на зазначений будинок.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що ОСОБА_4 є власником будинку АДРЕСА_1. Після придбання будинку у 1994 році вона, її чоловік та їх діти оселились у ньому.

Для отриманні кредиту у банку «Грант» 05 червня 1995 року ОСОБА_4 уклала з працівшком банку ОСОБА_5 договір купівлі-продажу спірного будинку, що було умовою дія отримання кредиту. Після цього ОСОБА_4 та її чоловік виїхали до Арменії.

Після повернення до Харкова у 2007 році позивач дізналась, що кредит банку повернуто, а будинок ОСОБА_5 продав ОСОБА_9

Грошей за продаж будинку ОСОБА_4 або члени її сім'ї не отримували. Не отримував грошей і ОСОБА_5

Договори купіші-продажу спірного будинку від 05 червня 1995 року та 27 листопада 1997 року нотаріалью не посвідчені, а тому підлягають визнанню недійсними.

Одночасно представник ОСОБА_4 просив поновити строк позовної давності.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 липня 2009 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_9 просить рішення суду першої інстанції скасувати ж ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення відмовивши у задоволенні позову.

Скарга містять посилання на те, що ОСОБА_9 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом першої інстанції, а тому у суду не було підстав розглядати справу у заочному порядку. Відмовивши у скасуванні заочного рішення суд не взяв до уваги зазначені докази і позбавив ОСОБА_3 права надавати заперечення та докази на їх підтвердження.

На час укладення оспорюваних договорів діяв Цивільний Кодекс УРСР 1963 року, за яким загальний строк позовної давності було встановлено у три роки.

ОСОБА_4 була учасником договору від 05 червня 1995 року, їй було відомо про обставини укладення цього договору, а тому строк позовної давності для неї сплив. За правилами ч. 1 ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові. А за правилами ст. 75 цього Кодексу позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Те ж стосується і договору від 27.11.1997 року.

Безгрошовість оспорюваних договорів матеріалами справи не підтверджується, а тому суд безпідставно дійшов такого висновку.

Зобов'язавши КП «Харківське МБТІ» зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на спірний будинок, суд фактично витребував цей будинок з володіння ОСОБА_3, що суперечить вимогам ч.1 ст. 145 ЦК УРСР, оскільки підстави витребування у ОСОБА_9, як добросовісного набувача, відсутні.

Суд задовольнив позов з підстав, на які він не посилався. Вимоги про визнання оспорюваних договорів недійсними у зв'язку з тим, що вони не були нотаріально посвідченні, не заявлялись.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 з метою отримання кредиту в АСУ Банку «Грант» уклала з працівником зазначеного банку ОСОБА_5 договір купівлі-продажу належного їй домоволодіння АДРЕСА_1. У 2007 році позивач дізнався, що 27.11.1997 році між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу зазначеного домоволодіння.

Грошових коштів від продажу будинку позивач не отримував. Не отримував коштів від продажу будинку і ОСОБА_5

За таких обставин суд дійшов висновку, що оспорювані позивачем правочини є фіктивними і не відповідають вимогам щодо форми договору купівлі-продажу житлового будинку, оскільки не посвідчені нотаріально.

Однак повністю з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд дійшов його без урахування вимог закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Задовольняючи позов суд не взяв до уваги, що на час укладення оскаржуваних договорів діяв ЦК України в редакції 1960 року, дія якого розповсюджується на спірні правовідносини.

За правилами ст. 71 цього Кодексу загальний строк позовної давності за позовами особи, права якої порушено, встановлюється у три роки.

Згідно вимог ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову, відповідно до ч.1 ст. 80 цього Кодексу, є підставою для відмови у позові.

Оскільки ОСОБА_4 була стороною договору купівлі-продажу від 05 червня 1995 року і їй були відомі всі обставини укладення цього договору, строк позовної давності розпочався для неї з моменту укладення договору, який суд визнав фіктивним.

Пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року передбачає, що правила цього Кодексу про позовну давність застосовується до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки строк позовної давності для ОСОБА_4 закінчився до 1 січня 2004 року, правила ЦК України щодо позовної давності на спірні правовідносини не розповсюджуються.

Оскільки строк для звернення до суду з вимогами про визнання договору купівлі- продажу від 05 червня 1995 року закінчився до набрання чинності ЦК України, застосуванню підлягають ст.ст. 75, 80 ЦК УРСР.

При цьому судова колегія бере до уваги, що заява представника ОСОБА_4 про поновлення строку позовної давності судом не розглядалась, строк для звернення до суду з позовом ОСОБА_4 поновлено не було.

За вказаних обставин, встановивши, що договір купівлі-продажу від 05 червня 1995 року, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є фіктивним і не відповідає передбаченій законом формі, суд повинен був застосувати наслідки закінчення строку позовної давності, відмовивши у задоволенні позову в цій частині.

Що стосується оспорюваного договору купівлі-продажу від 27 листопада 1997 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, то ЦК УРСР не передбачав можливості оспорювання угоди особою, що не була стороною такої угоди.

У задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити у зв'язку з тим, що у ОСОБА_4 не виникло право ставити питання про визнання недійсним договору, учасником якого вона не була, та який не стосується її прав та інтересів.

Не підлягає задоволенню з огляду на наведене і решта позовних вимог.

З огляду на те, що під час вирішення спору судом не застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а висновки суду не у повній мірі відповідають обставинам справи, з урахуванням вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, судова колегія доходить висновку про необхідність оскаржуване рішення скасувати і відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 3, 4 ч.1 ст.309, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 липня 2009 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: