Ухвала іменем україни
09 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Асоціації будівельних кооперативів «Культури-НОМЕР_4», третя особа - Харківська міська рада, про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 01 лютого 2010 року між ним та Асоціацією будівельних кооперативів «Культури-НОМЕР_4» (далі - АБК «Культури-НОМЕР_4») було укладено договір оренди нежитлових приміщень, відповідно до умов якого позивачу в оренду були передані приміщення площею 130,9 кв. м, що розташовані у житловому будинку по АДРЕСА_1, для використання їх у якості магазину. Також відповідно до умов договору сторони визначили, що орендар зобов'язаний провести ремонт орендованого приміщення. Позивачем було проведено капітальний ремонт переданого у найм вказаного нерухомого майна по АДРЕСА_1 та витрачено загалом 198 510 грн. Оскільки позивач здійснив витрати на поліпшення речі, переданої у найм, у розмірі 198 510 грн, що значно перевищує оціночну вартість об'єкта нерухомого майна, вважав, що є підстави для набуття права власності.

На підставі наведеного вище ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на нежитлові приміщення площею 130,9 кв. м, які складаються з приміщень № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та розташовані у житловому будинку по АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова

від 13 грудня 2010 року позов ОСОБА_1. задоволено.

Визнано за ОСОБА_1. право власності на нежитлові приміщення площею 130,9 кв. м, які складаються з приміщень № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та розташовані у житловому будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 06 серпня

2013 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2. просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги, виходив із того, що позивач після проведених ремонтних робіт в орендованих нежитлових приміщеннях на підставі ст. ст. 8, 15, 16, 328, 332, 774, 778 ЦК України має право на визнання за ним права власності на вказані нежитлові приміщення.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції та ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що за ОСОБА_1. було визнано право власності на нежитлові приміщення НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, що розташовані у житловому будинку по АДРЕСА_1 та які знаходяться у спільній сумісній власності співвласників Асоціації власників квартир «Культури-НОМЕР_4» (далі - АВК «Культури-НОМЕР_4») та на які не укладався договір оренди між АВК «Культури-НОМЕР_4» та ОСОБА_1.

Такі висновки апеляційного суду є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01 лютого 2010 року між АВК «Культури-НОМЕР_4» та ОСОБА_1. було укладено договір оренди нежитлового приміщення, а саме: приміщення підвалу площею 136,07 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1 (а. с. 7).

Пунктом 2.2 договору оренди визначено, що передача майна в оренду не передбачає передання орендарю права власності на нього.

Відповідно до п. 3.1.3 договору оренди орендар зобов'язується провести ремонт орендованого приміщення.

Згідно з висновком про вартість об'єкта незалежної оцінки нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, ринкова вартість об'єкта оцінки на дату оцінки - 12 жовтня 2010 року - становить 150 000 грн (а. с. 9).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 провів реконструкцію та ремонт орендованих нежитлових приміщень, вартість яких склала 198 510 грн (а. с. 10-23).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у справі є АБК «Культури-НОМЕР_4», позивач на обґрунтування своїх доводів посилався на те, що саме з цією юридичною особою було укладено договір оренди спірних нежитлових приміщень. Однак відповідно до реєстраційного посвідчення від 29 травня 2002 року житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1, зареєстрований за АВК «Культури-НОМЕР_4» на праві користування на підставі розпорядження Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 17 травня 2002 року № 678 (а. с. 76).

Згідно з технічною документацією - технічним паспортом поетажного плану - вказані в оскаржуваному рішенні приміщення належать до приміщень підвалу (допоміжні приміщення), тобто до неподільного майна.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку та не підлягає відчуженню.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що, ухваливши рішення про визнання за позивачем права власності на спірні орендовані приміщення, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки АВК «Культури-НОМЕР_4», яка фактично участі у справі не брала.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 33 ЦПК України суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно, без клопотання позивача змінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача (постанова Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-204цс14).

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. -ст. 338341 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2129/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська