Ухвала іменем україни
16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Беляєв А.В., приватний нотаріус Козоріз Л.М., приватний нотаріус Косенко О.О., Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу, витребування майна з незаконного чужого володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу, витребування майна з незаконного чужого володіння. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_6., який мешкав за адресою: квартира АДРЕСА_1. При оформленні документів на отримання спадщини за законом її син ОСОБА_7. дізнався, що його покійний батько ОСОБА_6. видав довіреність ОСОБА_8, а остання 11 листопада 2008 року на підставі підробленої довіреності, підроблених довідок Ф-3 та інших, необхідних для укладення договору купівлі-продажу квартири, документів уклала договір купівлі-продажу вказаної квартири з ОСОБА_3 Легітимність довіреності вона ставить під сумнів, так як влітку 2008 року у її чоловіка ОСОБА_6 було викрадено паспорт. Крім цього, в цей період у квартирі чоловіка проживала стороння особа ОСОБА_9 як тимчасовий мешканець. Про смерть чоловіка вона дізналася 13 січня 2009 року, після того як тіло ОСОБА_6 було кремовано ОСОБА_9., який не є родичем ОСОБА_6

Син позивача ОСОБА_7. подав позов до суду, але на той час спірна квартира була виставлена ОСОБА_3 на продаж. У зв'язку із цим судом було накладено арешт на спірну квартиру. Згодом стало відомо, що 18 лютого 2009 року ОСОБА_3. на підставі підроблених документів уклав договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_10 Після того як ОСОБА_7. дізнався про смерть батька, він звертався до правоохоронних органів, розпитував сусідів та намагався встановити дійсні обставини смерті батька та обставини шахрайського заволодіння квартирою. Подавши 05 березня 2009 року цивільний позов до суду, порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, взнав,що втретє квартира була перепродана. 30 квітня 2009 року ОСОБА_4 на підставі підроблених документів уклав договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_10 За вказаними фактам незаконного заволодіння спірною квартирою прокуратурою Дніпровського району міста Києва було порушено кримінальну справу, яка перебуває на розгляді в суді.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_7., правонаступником якого є ОСОБА_1, яка просила суд визнати довіреність, договори купівлі-продажу спірної квартири недійсними та витребувати майно - спірну квартиру з незаконного чужого володіння ОСОБА_10

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1. до ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_10, треті особи: приватний нотаріус Беляєв А.В., приватний нотаріус Козоріз Л.М., приватний нотаріус Косенко О.О., Головне управління юстиції в місті Києві, про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу, витребування майна з незаконного чужого володіння задоволені.

Визнано довіреність від 16 липня 2008 року, зареєстровану в реєстрі за № 676, видану від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_2, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Беляєвим А.В., недійсною з моменту вчинення цього правочину.

Визнано недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, від 11 листопада 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демчик В.В., зареєстрований в реєстрі за № 2982 та укладений між громадянами: ОСОБА_2. від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності від 16 липня 2008 року та ОСОБА_3

Визнано недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, від 18 лютого 2009 року, посвідчений державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демчик В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1-381 та укладений між громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, від 13 квітня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О., зареєстрований в реєстрі за № 930 та укладений між громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_10

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Витребувано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 з незаконного чужого володіння у ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1.

Вирішено питання про розподіл витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18 лютого 2009 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демчик В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-381 та укладеного між громадянами: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 13 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 930 та укладеного між громадянами: ОСОБА_4 та ОСОБА_10; скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_10 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, передати справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що оскільки спірну квартиру було відчужено на підставі нікчемної довіреності, яка не має ніякої юридичної сили, тому договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_2. та ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та між ОСОБА_4 та ОСОБА_10, є недійсними. Крім того, суд дійшов висновку про те, що позивач відповідно до положень ч. 1 ст. 1276 ЦК України має право на прийняття спадщини після сина ОСОБА_7, та визнав за ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру, витребувавши її в ОСОБА_10 з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України.

Апеляційний суд не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також між ОСОБА_4 та ОСОБА_10, оскільки не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Такі висновки апеляційного суду є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_6. на праві власності належала двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

16 липня 2008 року була складена довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Беляєвим А.В., згідно якого ОСОБА_6. уповноважив ОСОБА_2 продати на свій розсуд належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 74, т. 2).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 11 листопада 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2982, ОСОБА_2., діючи від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності від 16 липня 2008 року, продала квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_3 за 50 000 грн. До державного реєстру правочинів вказаний договір купівлі-продажу внесений 09 лютого 2009 року. В БТІ вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований 11 лютого 2009 року за номером 1126 (а. с. 97-99, т. 2).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18 лютого 2009 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демчик В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-381, ОСОБА_3. продав спірну квартиру ОСОБА_4. за 370 000 грн.

З довідки Ф-3, виданої 13 лютого 2009 року ЖРЕО-417 вбачається, що в спірній квартирі ніхто не зареєстрований, власником особового рахунку є ОСОБА_6. (а. с. 94, 100, 101, 106, т. 2).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 930, ОСОБА_4 продав спірну квартиру ОСОБА_10 за 53 000 доларів США. Даний договір був внесений до Державного реєстру правочинів 30 квітня 2009 року та був зареєстрований в БТІ 08 травня 2009 року (а. с. 57, 58, 61, т. 1).

Згідно з наданою копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6. помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. З копії свідоцтва про народження слідує, що ОСОБА_6. мав сина ОСОБА_7, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Мати ОСОБА_7 - ОСОБА_1. (а. с. 12, т. 1).

27 січня 2009 року ОСОБА_7. звернувся до Сьомої київської державної нотаріальної контори з нотаріально посвідченою заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6

Після звернення ОСОБА_7 до суду з указаним позовом, за клопотанням останнього Дніпровським районним судом міста Києва було постановлено 18 травня 2009 року ухвалу про забезпечення позову, якою було накладено арешт на спірну квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 38, 44, 46, т. 1).

З копії постанови ДІМ ТВМ-4 Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 03 вересня 2008 року слідує, що ще за життя, 26 серпня 2008 року, до Дніпровського РУ ГУ МВС України звертався ОСОБА_6. із заявою, в якій вказав, що 15 серпня 2008 року о 17 годині за місцем проживання (квартира АДРЕСА_1) він виявив відсутність паспорта на своє ім'я (а. с. 14, т. 1).

Відповідно до висновку Голосіївського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 02 лютого 2009 року до них із заявою звертався ОСОБА_3. з приводу того, що 10 лютого 2007 року о 19 годині по проспекту Науки, 2/1 в м. Києві він виявив відсутність посвідчення водія і паспорта на своє ім'я (а. с. 30, т. 1).

У суді встановлено та підтверджено документами, що паралельно з розглядом вказаної цивільної справи слідчими проводилося слідство по кримінальній справі на підставі заяви ОСОБА_7 щодо незаконного заволодіння квартирою його батька ОСОБА_6 Кримінальна справа на даний час перебуває на розгляді в суді.

В рамках проведення слідчих дій по вказаній кримінальній справі були проведені експертні дослідження та складені наступні висновки.

Згідно з висновком від 19 квітня 2010 року № 111/тдд, складеного судовим експертом НДЕКЦ при ГУ МВС України в місті Києві (Відділ криміналістичних досліджень, сектор технічного дослідження документів та почерку) на підставі постанови слідчого, підписи та написи на договорі купівлі-продажу спірної квартири від 11 листопада 2008 року, напис та підпис в заяві від 11 листопада 2008 року, напис та підпис на заяві ОСОБА_2 від 11 листопада 2008 року - від імені "ОСОБА_3." виконані не ним - ОСОБА_3, а іншою особою. Аналогічний висновок стосується договору купівлі-продажу спірної квартири та інших документів від 18 лютого 2009 року - підписи від імені ОСОБА_3. виконані не ним - ОСОБА_3, а іншою особою (а. с. 29-53, т. 2).

Згідно з висновком від 30 квітня 2010 року № 1008, складеним експертом КНДІСЕ на підставі постанови слідчого, підпис від імені ОСОБА_6 у графі «підпис» в довіреності серії ВКО № 824048 від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_2 від 16 липня 2008 року, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Беляєвим А.В., виконаний не ОСОБА_6., а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_6

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Згідно зі статтею 203 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 216 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843254/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Норма частини першої статті 216 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843254/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статтями 215 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 216 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843254/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, які дають право витребувати в набувача це майно.

Згідно з роз'ясненнями, що викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Як вбачається з матеріалів справи, правовою підставою для звернення до суду позивач зазначила саме ст. 388 ЦК України, що регулює правовідносини, що виникли між позивачем та останнім покупцем спірного житла. Таким чином апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1 від 18 лютого 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 13 квітня 2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_10, задоволенню не підлягають.

Крім того, залишаючи в іншій частині рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд на підставі зібраних у справі доказів дійшов правильного висновку про те, що оскільки у ОСОБА_6 під час підписання довіреності на ім'я ОСОБА_2 було відсутнє волевиявлення, зокрема він не підписував вказану довіреність, а тому такий правочин є нікчемний та не має юридичної сили. Таким чином, всі наступні правочини, які були укладені на підставі вказаної довіреності, є недійсними.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. -ст. 338341 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в незміненій частині - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2129/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2015 року та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року в незміненій частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович