Справа № 144/839/15-ц Провадження № 22-ц/772/2660/2015Головуючий в суді першої інстанції Задорожна Л. І.
Категорія 32Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Гайсинському районі Вінницької області на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 30 липня 2015 року у справі за позовом

ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Гайсинському районі Вінницької області про стягнення моральної шкоди, -

встановила:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він в 2002 році, працюючи слюсарем по трудомістких процесах у тваринництві в СВК «Поділля» с. Стражгород Теплицького району, 13 липня 2002 року, виконуючи доручення завідуючого током ОСОБА_3 щодо проведення зварювання зерноочисної машини ОВС-25, завантаживши шахту газоацетиленового генератора АСВ-1,25-4 карбідом, почав закривати кришку генератора, при цьому шахта впала в його середину, внаслідок високого тиску пролунав вибух і розчин карбіду попав в очі, що підтверджується актом про нещасний випадок від 14 серпня 2002 року. В лікарню, куди його було доставлено, було діагностовано термохімічні опіки роговиць очей. У зв'язку з нещасним випадком позивач повністю втратив зір. Вінницька спеціалізована офтальмологічна МСЕК 09 листопада 2002 року вперше встановила позивачу 100% втрати працездатності та першу групу інвалідності, а 27 червня 2012 року МСЕК встановила втрату працездатності 100% та першу групу інвалідності безстроково. З пошкодженням здоров'я позивачеві завдано тяжкі фізичні та глибокі моральні страждання, оскільки кардинально змінився звичайний уклад життя, що вимагає великих зусиль для організації його життя і відновлення здоров'я та значного матеріального забезпечення. Після нещасного випадку позивач відчуває себе безпомічним, став не здатним до самообслуговування та повністю залежить від інших осіб, не здатний вільно пересуватись та не здатний до трудової діяльності, оскільки зір повністю втрачено. Внаслідок вказаних обставин він терпить нестерпні моральні страждання, в зв'язку з чим просив стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду, завдану травмою, що отримана на виробництві, в сумі 243 600 грн., що складає 200 мінімальних заробітних плат.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 30 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Гайсинському районі Вінницької області на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 120 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Гайсинському районі Вінницької області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі, зокрема зазначено, що судом до даних правовідносин застосовано норми ст.ст. 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», які втратили чинність на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №717-16 від 23.02.2007 року (який вступив в дію 20.03.2007 року), а тому Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань не є належним відповідачем у даній справі, а відповідно до ст. 237-1 КЗпП України така шкода повинна бути стягнута з власника підприємства.

В запереченнях представник позивача ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції дійшла висновку, що скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом по справі встановлено та визнано сторонами, що згідно копії трудової книжки, виданої 18 січня 1975 року на ім'я ОСОБА_2, позивач з 21 березня 2002 року був прийнятий на роботу в СВК «Поділля» с. Стражгород слюсарем по видаленню гною (а.с.4-5).

Актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затвердженим 14 серпня 2002 року головою СВК «Поділля», підтверджено, що з ОСОБА_2 13 липня 2002 року стався нещасний випадок на виробництві. Згідно вказаного акту ОСОБА_2 на момент нещасного випадку мав чотиримісячний стаж трудової діяльності за професією, під час виконання якої стався нещасний випадок, при загальному стажі 26 років, причинами нещасного випадку є незадовільний технічний стан засобів виробництва та залучення до роботи працівників не за спеціальністю (професією) (а.с.6-7).

Згідно витягу із акту огляду у спеціалізованій офтальмологічній МСЕК від 09 листопада 2002 року ОСОБА_2 встановлено 100% втрати професійної працездатності та встановлено першу групу інвалідності (а.с.8).

Відповідно до виписки з акта огляду Вінницького обласного центру МСЕК спеціалізованої офтальмологічної МСЕК від 27 червня 2012 року ОСОБА_2 визначено сто відсотків втрати професійної працездатності у зв'язку з травмою на підприємстві безстроково (а.с.9).

Статтею 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів є , зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. ст. 21, 28, 34 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-ХІV (в редакції, яка діяла на момент первісного встановлення стійкої втрати працездатності) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку відшкодувати грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому, відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат.

Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «є» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», якими обов'язок відшкодування моральної шкоди покладено на Фонд соцстраху.

Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 717-V), що набрав чинності з 30 березня 2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону № 1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Отже, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, яке вони мали відповідно до положень первинної редакції цього Закону України.

Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 8 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

При вирішенні питання про право потерпілого на відшкодування моральної шкоди слід виходити із вимог статей 21, 28, 34 Закону № 1105-XIV в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК).

Таким чином, у разі коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 1 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та за Законом України № 717-V потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надано у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами).

Таким чином потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку втрату працездатності у зв'язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період із 1 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2, який отримав травму на виробництві та якому вперше встановлено втрату працездатності 09 листопада 2002 року, тобто в період дії положень Закону №1105-XIV, які встановлювали відшкодування моральної шкоди Фондом соцстраху, має право на відшкодування такої шкоди з відповідача і до таких вимог не застосовуються строки позовної давності.

Згідно з п.9 Постанови пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (нематеріальної)шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку та враховуючи вимоги розумності та справедливості визначив розмір моральної шкоди в сумі 120 000 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Гайсинському районі Вінницької області відхилити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 30 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.