Справа № 369/2704/15-ц Головуючий у І інстанції Нікушин В.В.
Провадження № 22-ц/780/4764/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 45 14.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Гуля В.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_4, треті особи: Києво-Святошинське РВ УД МВС України в Київській області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_4, треті особи: Києво-Святошинське РВ УД МВС України в Київській області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 та зобов'язання РВ УД МВС України в Київській області зняти ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою.

В обгрунтування позовних вимог послався на те, що згідно із свідоцтвом від 06 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрованого в реєстрі за №3493та згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 20 березня 2012 року, він є власником житлового будинку АДРЕСА_1. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2013 року попереднього власника вказаного вище будинку ОСОБА_2 виселено з будинку. Разом з ОСОБА_2 з будинку виїхали члени її сім'ї, а саме, чоловік - ОСОБА_3 та малолітня дочка - ОСОБА_4 Проте, на сьогодні за вказаною адресою залишилась зареєстрованою ОСОБА_4, 2001 року народження. Позивач зазначав, що з жовтня 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх малолітня дочка ОСОБА_4 не проживають у вказаному вище будинку, їх особисті речі у будинку відсутні. Вважає, що відповідач порушує його право щодо користування та розпорядження майном, а тому просив його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано ОСОБА_4, 2001 року народження, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_4 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_5 набув право власності на спірний будинок на підставі свідоцтва від 06 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області й виходив із того, що ОСОБА_4, 2001 року народження, не є членом сім'ї позивача та з жовтня 2014 року не проживає у спірному будинку, а тому суд дійшов висновку про наявність законних підстав для визнання малолітньої ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно з свідоцтвом про право власності від 06 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святшинського районного нотаріального округу Біккінеєвою І.А. за реєстровим номером №3493 та зареєстрованого у КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської ради Київської області» 20 березня 2012 року, позивач ОСОБА_5 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі акту від 05 вересня 2011 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області Данилишиним П.Б. (далі - ВДВС Києво-Святошинського РУЮ), в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_5, останньому було передано, зокрема, домоволодіння по АДРЕСА_1, що стало підставою для перереєстрації права власності на вказане майно з ОСОБА_2 на ОСОБА_5 (а.с.12).

По справі встановлено, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2013 року частково задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа: Києво-Святошинський РС УДМС у Київській області про виселення та виселено ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1. Вказане заочне рішення набрало законно сили 26 червня 2014 року (а.с.13).

Встановлено, що ОСОБА_2 самовільно виконала зазначене вище заочне рішення суду від 25 вересня 2013 року, а саме, виселилася з вказаного будинку та звільнила його від власних речей, що підтверджується актом державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Чижик А.П. від 09 жовтня 2014 року та письмовою заявою ОСОБА_2 (а.с.17, 18).

Листом Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 23 жовтня 2014 року ОСОБА_5 повідомлено, що згідно з даними виписки з погосподарської книги у житловому будинку № АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, 1974 року народження, ОСОБА_10, 1995 року народження, ОСОБА_4, 2001 року народження та ОСОБА_11, 1986 року народження (а.с.19).

Відповідно до акту соціального інспектування №115 від 22 жовтня 2014 року та акту обстеження будинковолодіння від 04 листопада 2014 року, відповідачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вищезазначеному будинку не проживають по даний час. Будинок є недобудованим, аварійним та не відповідає санітарно-гігієнічним нормам проживання (а.с. 20-21, 22).

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї, затвердженого 08 грудня 2014 року начальником служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації вбачається, що у житловому будинку № АДРЕСА_1 ніхто не проживає, ознак проживання людей у вказаному будинку не виявлено. Весь будинок недобудований та аварійний, умови для проживання відсутні (а.с.25).

Судом першої інстанції встановлено, що малолітня ОСОБА_4, в інтересах якої діють ОСОБА_2 та ОСОБА_3, будучи зареєстрованою в спірному житловому будинку, в ньому не проживає, оскільки її мати ОСОБА_2 - попередній власник спірного будинку виселилася з нього на підставі заочного рішення суду від 25 вересня 2013 року та її речі у спірному будинку відсутні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з врахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак припинення прав власності особи на будинок припиняє право членів сім'ї на користування цим будинком.

Таким чином, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Отже, установивши, що позивач ОСОБА_5 є новим власником спірного житлового будинку, а малолітня ОСОБА_4 не є членом його сім'ї та з жовтня 2014 року у будинку не проживає і позивач згоди на її проживання у належному йому будинку не надає, колегія суддів вважає, що суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність законних підстав про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування спірним будинком.

Таким чином рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що у випадку скасування апеляційним судом рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року та ухвалення нового рішення суду про визнання недійсним свідоцтва про передачу майна стягувачу ОСОБА_5 у власність в рахунок погашення боргу, будуть безпідставними позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання малолітньої ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. При цьому, колегія суддів враховує, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції по даній справі свідоцтво від 06 вересня 2011 року, посвідчене приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, не визнане судом недійсним та є чинним.

Доводи апеляційної скарги стосуються лише незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та висновків суду в цій частині не спростовують.

Доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про зняття з реєстрації місця проживання апеляційна скарга не містить.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Суддів