Справа №463/730/15-ц
Провадження №2/463/772/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань Попович Х.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

та відповідача ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_4, поданого в її інтересах представником ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про приведення огорожі до попереднього стану, відшкодування шкоди, суд,-

встановив:

представник позивача звернувся в інтересах ОСОБА_4 із позовом про зобов'язання ОСОБА_3 привести в попередній стан металеву огорожу, яка була розташована на межі земельних ділянок, які знаходяться у фактичному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1; а також про відшкодування ОСОБА_3 вартості знищених плодово-ягідних дерев у сумі 7450 грн., стягнення судових витрат.

Позовні вимоги мотивує тим, що сторони у справі є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності, в якій позивачу належить 2/3 ідеальні частини будинку, як спадщина після смерті матері ОСОБА_5, а відповідачу відповідно 1/3 частина, як спадщина після смерті батька ОСОБА_6 Кожен із них спадкував своє майно після смерті одного з батьків. При цьому зазначив, що за життя батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, між ними було досягнуто домовленості щодо порядку користування земельною ділянкою, закріпленою за будинком, а також ОСОБА_6 надано дозвіл ОСОБА_5 на встановлення внутрішньої огорожі на узгодженій межі від кута двоповерхової прибудови до кута стіни літньої кухні, яка межує з його господарською спорудою, з встановленням металевих швелерів і монтажем металевої сітки.

Факт встановлення огорожі та її належність позивачу сама відповідач визнавала, крім цього дані обставини підтверджуються актом від 20.02.2012 року. Однак, починаючи з 2006 року, відповідач перестала дотримуватись домовленостей, що досягнуті між їх батьками з приводу порядку користування земельною ділянкою, з приводу цього між ними неодноразово виникали суперечки. Крім цього, в судовому порядку розглядався спір за позовом відповідача з приводу демонтажу вказаної огорожі, в задоволенні якого рішенням суду від 19.10.2011 року відмовлено. Проте, всупереч рішення суду, в грудні 2014 року відповідач демонтувала огорожу та отримавши у такий спосіб незаконний доступ до частини земельної ділянки позивача, знищила чотири багаторічні плодово-ягідні дерева та кущ винограду, заподіявши позивачу у такий спосіб шкоду на загальну суму 7450 грн. А тому просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з аналогічних мотивів, вважає доведеним факт поділу земельної ділянки між співвласниками будинковолодіння та законності по внутрішній межі цих ділянок огорожі, оскільки за життя матері ОСОБА_5 відповідач визнавала його та погоджувалася із таким порядком користування земельною ділянкою. А встановленою огорожею не могли створюватися перешкоди відповідачу у користуванні земельною ділянкою, оскільки криниця, розташована на території позивача перебуває у непридатному до користування стані. Крім цього вказав, що він особисто здійснював догляд за плодово-ягідними деревами та кущами, що були розташовані на земельній ділянці, такі плодоносили та не могли спричиняти замокання стін будинку.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні відносно позову заперечила, суду пояснила, що земельна ділянка, закріплена за будинком АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради від 08.06.1972 року №109, перебувала у спільному користуванні співвласників будинку, їх батьків. При цьому жодного порядку користування земельною ділянкою, чи в інший спосіб земельна ділянка не розділялася, за життя батьків жодної внутрішньої огорожі не встановлювалося. Дійсно таку огорожу самовільно позивач встановила в 2005 році, з приводу цього було рішення суду, але позивач та представник його не виконували, а тому, оскільки така перешкоджала їй у користуванні земельною ділянкою в цілому, 17.01.2015 року вона демонтувала її. Крім цього вказала що дійсно зрізала дві вишні, які були не доглянуті та проросли в безпосередній близькості до будинку і створювали небезпеку цілісності фундаменту. Однак вважає, що жодних доказів того, що вказані дерева належали позивачу, плодоносили і нею втрачено доходи від очікуваного врожаю, як і належного експертного висновку про їх вартість позивачем не представлено. Також заперечила факт знищення інших двох дерев та виноградного куща, а тому просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд в задоволенні позову відмовляє з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 являється власником 2/3 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування 3/6 частин житлового будинку від 20.09.2004 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с.79), а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 від 16.06.2006 року (а.с.80). Відповідачу ОСОБА_3 належить на праві власності 1/3 частина зазначеного будинковолодіння, на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 від 22.02.1999 року (а.с.67).

Зазначене будинковолодіння було поділене у частках між попередніми співвласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі рішення Червоноармійського районного суду м. Львова від 12.07.1983 року.

При цьому, як вбачається із рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради від 08.06.1972 року №109 (а.с.78), за будинком АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку площею 600 м.кв.

Позивач вважаючи, що оскільки попередніми власниками будинку було встановлено порядок користування земельною ділянкою закріпленою за будинком, при якому кожному із співвласників було визначено частину земельної ділянки для користування, і встановлена по внутрішній межі металева огорожа її спадкодавцем перейшла до неї у спадщину разом із будинковолодінням, а тому дії відповідача щодо її демонтажу є незаконними.

Проте суд вважає, що такі доводи позивача не ґрунтуються на законі, оскільки позивач, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України, жодними належними та допустимим доказами не довела перед судом обставини, на які посилається.

В той же час, відповідно до частини першої статті 92 ЗК право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Частиною першою статті 116 зазначеного Кодексу встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради від 08.06.1972 року №109 (а.с.78), земельна ділянка по АДРЕСА_1 була передана у постійне користування співвласникам будинку.

В ході судового розгляду встановлено, і дані обставини визнаються відповідачем, що дійсно зазначена земельна ділянка по АДРЕСА_1 була розділена внутрішньою межею - металевою огорожею, яку в січні 2015 року відповідач демонтувала.

У відповідності до вимог ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В супереч вимога ст.60 ч.1 ЦК України позивач не представила належних допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка була розділена між співвласниками будинку, та за згодою відповідача по межі розподілу встановлено металеву огорожу. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що між співвласниками будинку було досягнуто згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, визначення внутрішньої межі та встановлення межових знаків у виді металевої огорожі, а сам факт наявності такої огорожі не може свідчити про правомірність розділу земельної ділянки на окремі частини. При цьому суд враховує, що рішенням Червоноармійського районного суду м. Львова від 12.07.1983 року між співвласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розділено лише будинковолодіння АДРЕСА_1, питання з приводу встановлення порядку користування земельною ділянкою, що закріплена за будинком судом не вирішувалося.

Більш того, постановою Личаківського районного суду м. Львова від 05.07.2012 року (а.с.72-74), скасовано рішення Винниківської міської ради №646 від 12.10.2004 року, яким земельна ділянка на АДРЕСА_1 передавалася співвласникам будинковолодіння у спільну сумісну власність без визначення часток.

За таких обставин, оскільки в ході судового розгляду достеменно встановлено, що по даний час земельна ділянка, закріплена за будинком АДРЕСА_1 перебуває у спільному користуванні співвласників будинковолодіння, і режим здійснення спільного користування не передбачає можливості обмеження у доступі до частини ділянки будь кого із землекористувачів, а позивачем не доведено перед судом того, що металева огорожа, як внутрішньо межова споруда була споруджена законно та є її власністю, тому суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині.

Не заслуговують на увагу і позовні вимоги позивача про відшкодування вартості знищених плодово-ягідних дерев в розмірі 7450 грн., оскільки позивачем не представлено суду доказів того, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 росли чотири багаторічні плодово-ягідні дерева та виноградний кущ, і що такі були її власністю. В судовому засіданні відповідач визнала факт знищення лише двох дерев, однак заперечила факт належності цих дерев позивачу на праві власності, а також їх вартість. При цьому посилання представника позивача на довідку Інституту сільського господарства Карпатського регіону (а.с.19) не заслуговує на увагу, оскільки у вказаному документів вишні не описані, сорт не визначений, вони з участю сторін не оглядалися. А тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_4, поданого в її інтересах представником ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_3 привести в попередній стан металеву огорожу, яка була розташована на межі земельних ділянок, які знаходяться у фактичному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_3. за адресою: АДРЕСА_1 а також про відшкодування ОСОБА_3 вартості знищених плодово-ягідних дерев у сумі 7450 грн., - відмовити за безпідставністю позову.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області в порядку та строки визначені ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Гирич С. В.