РІШЕННЯ

Іменем України

24 липня 2015 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

Головуючого - судді Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівтурист» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Львівтурист» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 85591,44 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що починаючи з 01.07.2000 і по 01.11.2012 року він працював заступником голови правління з туристсько-екскурсійної діяльності ПрАТ «Львівтурист».

З вересня 2011 року йому перестали виплачувати заробітну плату, у звчзку з чим утворилася заборгованість.

01.11.2012 року дію трудового договору припинено на підставі ст.. 38 ч.1 КЗпП України.

На неодноразові звернення із проханням надати довідку про щомісячно нараховані і виплачені суми заробітної плати, наявну заборгованість та копію наказу про звільнення з роботи, відповідач не реагував.

31.03.2015 року відповідачем було виплачено заборговану заробітну плату розмірі 34561,95 грн., а 06.04.2015 року, надано письмову довідку про суму нарахованої йому заробітної плати у 2011-2012 роках.

Просить стягнути на його користь із відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні з роботи в сумі 85591,44 грн. за період з 01.11.2012 року по 01.04.2015 року.

При цьому звертає увагу суду на розрахунки відповідно до яких, середньоденний заробіток, відповідно до постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середнього заробітку» складає 141,24 грн.

За спірний період з 01.11.2012 року по 01.04.2015 року кількість робочих днів з урахуванням 5-денного робочого графіку товариства, складає 696 днів.

Відтак, сума до стягнення становить 85591,44 грн. Просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять задоволити позовні вимоги, а судові витрати покласти на відповідача.

Представник відповідача подала до суду письмові заперечення відповідно до яких позовні вимоги не визннаються із покликанням на те, що позивач не звертався до ПрАТ «Львівтурист» із вимогою виплатити заробітну плату.

В ході розгляду справи в судовому засіданні, представник відповідача підтвердила, що позивач дійсно працював в ПрАТ «Львівтурист» та був звільнений із роботи 01.11.2012 року. Підтвердила також , що на час звільнення, перед позивачем дійсно існувала заборгованість в розмірі 34561,95 грн., яка фактично була виплаченою йому 31.03.2015 року.

Не заперечила , що заробітна плата працівникам підприємства перераховувалась на карточку, проте чому не була перехована заборгованість позивачу, пояснити не може. Визнала правильність обрахунків здійснених позивачем в частині середньоденного заробітку та кількості робочих днів. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, що позивач сам не звертався до відповідача за отриманням зарплати.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Так, судом встановлено, що позивач працював заступником голови правління з туристсько-екскурсійної діяльності ПрАТ «Львівтурист» впродовж перводу з 01.07.2000 01.11.2012 року.

Згідно наказу №19/К від 01 листопада 2012 року, ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, проте при звільненні, відповідач не виплатив йому наявну заборгованість по заробітній платі.

Згідно довідки відповідача № 06/4 від 06.04.2015 року, заборговакність по заробітній платі в розмірі 34561,95 грн. виплачно позивачу 31 березня 2015 року.

Дані обставини сторонами визнаються, а тому суд відповідно до ст. 61 ЦПК України, звільняє сторін від їх доказування.

Відповідно до ст.7 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом.

Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення.

На підставі ст. 34 Закону України "Про оплату праці"та ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", підприємства здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Статтею 117 КЗпП України,передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, привідсутності спору про їх розмір, підприємство має сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що середньоденний заробіток позивача, в порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України № 100, що становить 141,24 коп. Ця сума також визнається сторонами.

Оскільки, позивач звільнений із роботи 01.11.2012 року, а фактична виплата заборгованості відбулася 31 березня 2015 року то стягненню підлягає середньомісячний заробіток за період з 01.11.2012 року - перший робочий день після звільнення по 01.04.2015 року - дата наступна за днем остаточного розрахунку по заборгованій заробітній платі, в сумі 85591,44 грн., з розрахунку 141,24 грн. (середньоденний заробіток ) х 606 ( робочі дні) .

Посилання представника на те, що в позові слід відмовити, у звязку із тим, що позивач не звертався до відповідача із вимогою про проведення розрахунку , суд відхиляє ,як безпідставне, оскільки у своєму рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що за статтею 47 КЗпП України, роботодавець зобовязаний

виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

З огляду на наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Оскільки ПрАТ «Львівтурист» фактично не розрахувалося з позивачем при його звільненні, а остаточний розрахунок здійснено згідно із видатковим касовим ордером ПрАТ «Львівтурист» лише 31.03.2015 року , то стягненню підлягає відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.11.2012 року по 01.04.2015 року.

Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, суд присуджує з відповідача судовий збір в дохід держави пропорційно до задоволених вимог, за виключенням випадку, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору.

Отже, судові витрати підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст.88 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.115 КЗпП України, ст.34 Закону України Про оплату праці, ст.ст.1,3,8,10,57-61,88, 208-210,212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Львівтурист» ( ) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2012 року до 01 квітня 2015 року в розмірі 85591 (вісімдесят пять тисяч пятсот девяносто одна) грн. 44 коп., з врахуванням оподаткування та необхідності стягнення обовязкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Львівтурист» ( ) на користь держави 855 (вісімсот пятдесят пять ) грн. 91 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його ухвалення , шляхом подачі через суд першої інстанції.

Суддя В. Кузь