Справа № 214/5151/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 вересня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі Горбуновій Л.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить: стягнути з відповідача публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі за текстом «ПАТ») на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 250000 грн.

В обґрунтування позову зазначила наступне. Вказує, що з вини ПАТ переносить моральні переживання, в зв'язку зі смертю батька - ОСОБА_4, який помер 2 січня 2014 року. Відповідно свідоцтва про народження, актовий запис № 1814 від 12.10.1979 року, її, позивачки, батьком є ОСОБА_4, який пропрацював на дільниці № 19 в шахті «Родіна» ВО «Кривбасруда» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (на теперішній час правонаступником являється публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат») в період з 6 липня 1998 року по 7 березня 2005 року по професії - електрогазозварювальником 5 розряду. Зазначає, що ОСОБА_4 добросовісно ставився до своїх трудових обов'язків, виконував роботу в інтересах, в першу чергу, підприємства, на якому працював, сумлінно сприймав інтереси виробництва, ніж свого здоровя, достойно забезпечував сімю її та маму, являвся єдиним годувальником. З 1997 року батько почав систематично хворіти простудними захворюваннями (бронхітом), його турбувала постійно підвищена температура тіла, задишка, непокоїли хрипи та постійний приступообразний кашель, виникали приступи задухи, скаржився на слабкість всього організму, саме з цього періоду, вся сімя щоденно споглядала на фізичні болі батька, його моральні страждання, в свою чергу намагалися підтримувати його, прикладали багато зусиль, щоб побутові умови максимально забезпечували його потреби. До 2001 року, поки не одружилася, весь час проживала з батьками, батько являвся главою родини, найкращим другом, завжди допомагав порадами, був захисником. Вказує, що батько скаржився на недомагання фізичні, приступи задухи, в результаті почав постійно проходити лікування, які давали нетривале покращення. Вона з ним морально страждала, оскільки помічала як він «згасає», оскільки скаржився на свою неповноцінність, хвороба щоденно забирала його сили. В останні два роки, перед смертю, в стані здоровя батька відбувалася негативна динаміка перебігу захворювання, у нього виникла легенева недостатність. Останній постійно потребував стороннього нагляду, не був вже здатний до самообслуговування, внаслідок задишки, у нього були постійні головокружіння, запаморочення, він задихався, фізично не мав змогу займатися, кашель, який викликав гострі, хронічні болі в легенях. Вона, позивачка, постійно приїжджала до батька, доглядала його. 9 грудня 2004 року рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини ОСОБА_4 було встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (хронічний обструктивний бронхіт, емфізема легень першої стадії). Був складений Акт розслідування професійного захворювання № 72 від 31 грудня 2004 року, в пункті 16 якого зазначається, що виконання робіт за вищевказаними професіями проводились чоловіком в зоні дії машин і обладнання, на робочому місці мали випадки порушення нормативного провітрювання та несистематичного задіювання комплексу пилоподавлення, запиленість та загазованість повітря робочої зони перевищувала гранично - допустимі концентрації в декілька разів. В пункті 19 цього Акт вказано винних в заподіянні шкоди здоровю ОСОБА_4, а саме адміністрація ш. «Родіна» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (правонаступником являється на теперішній час є ПАТ порушення ст. 13 Закону України «Про охорону праці». В наступному висновком медико - соціальної експертної комісії ОСОБА_4 первинно в 2005 році було встановлено 20% втрати професійної працездатності, при наступному переосвідченні в стані його здоров'я покращення не відбулося, тому 18 квітня 2006 року підтверджено 35% втрати професійної працездатності на безстроковий термін, визнано інвалідом 3 групи. З цього часу, у неї, позивачки, виникли негативні зміни в організації її життєвої діяльності, оскільки у батька виникали щоденні напади задухи, особливо в вечірній час, гострі болі в грудній клітці, він потребував щоденного стороннього догляду та піклування. Відповідно медичного висновку лікарської - експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 26 грудня 2013 року було встановлено діагноз - хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії) ускладнене центральним раком лівого головного бронха лівої легені, легенева недостатність другого ступеню. ОСОБА_4 помер в віці 63 років 2 січня 2014 року. Згідно довідки серія АА № 0000104, складеною розширеною експертною комісією від 19 лютого 2014 року про причинний звязок смерті 2 січня 2014 року з професійним захворюванням. Зазначає, що в одну мить залишилась одна, без батьківської любові, турботи, дружньої підтримки. Навіть в день захоронення не могла усвідомити, що вже ніколи в своєму житті не побачить батька, не почує його голос, не зможе з ним поспілкуватися, побачити його, обняти. У неї виникла затяжна депресія, нервові потрясіння, в звязку зі смертю самої близької людини. Зазначає, що постійно не вистачає спілкування із батьком, його батьківської любові, тепла та підтримки, у неї виникла затяжна депресія, в звязку зі смертю батька. Моральну шкоду оцінює в 250000 грн.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала повністю, проти задоволення позову заперечувала. При цьому, пояснила, що як повнолітня особа позивачка не є дитиною ОСОБА_4 Визнає, що в звичайному житті смерть близької людини викликає страждання.

Також судом досліджені письмові заперечення, відповідно до яких відповідач не визнає позов, вважає, що якщо, право на відшкодування моральної шкоди виникло до 1 січня 2006 року, потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху. Також, відповідно до письмових заперечень, позивачка мешкала окремо від батька, перебувала в шлюбі, а тому не може бути членом іншої сімї, позивачка не надала доказів протиправної поведінки, вини ПАТ. В письмових поясненнях представник позивача визнає наявність причинного звязку смерті ОСОБА_4 з отриманим останнім професійним захворюванням.

У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про народження (а.с.8), свідоцтво про одруження (а.с.9), трудова книжка (а.с.10-12), санітарно - гигиенична характеристика (а.с.13-14), акт розслідування (а.с.15-16), виписка з акта (а.с.17), довідки (а.с.18), висновок експерта (а.с.19-20), виписка з амбулаторної картки (21-22), виписки епікризи, виписні епікризи, виписка (а.с.23, 24, 25, 26, 27, 28), медичний висновок (а.с.29), довідка про причинний зв'язок (а.с.30), свідоцтво про смерть (а.с.31), виписки з акту (а.с.40-41), виконавчі листи, постанови (а.с. 244-248), постанови (а.с.255-257, 261-265).

Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні письмові докази: свідоцтво про народження (а.с.8), свідоцтво про одруження (а.с.9), трудова книжка (а.с.10-12), санітарно - гігієнічна характеристика (а.с.13-14), акт розслідування (а.с.15-16), висновок експерта (а.с.19-20), виписка з амбулаторної картки (21-22), виписки епікризи, виписні епікризи, виписка (а.с.23, 24, 25, 26, 27, 28), медичний висновок (а.с.29), довідка про причинний зв'язок (а.с.30), свідоцтво про смерть (а.с.31), допустимими, так як ці докази одержання без порушення порядку, встановленого законом. Разом з тим суд вважає недопустимими доказами виписки, довідки (а.с.17, 18, 40, 41), оскільки їх текст неможливий для прочитання.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні свідоцтва (а.с.8, 9) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про родинні стосунки позивачки та ОСОБА_4

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні трудову книжку (а.с.10-12) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме місць роботи ОСОБА_4

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні характеристику (а.с.13-14), акт (а.с.15-16), висновок (а.с.19-20), виписку (21-22), виписки епікризи, виписні епікризи, виписку (а.с.23, 24, 25, 26, 27, 28), висновок (а.с.29), довідку (а.с.30), свідоцтво (а.с.31) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про умови праці ОСОБА_4 виникнення у нього захворювання, характеру захворювання та причин смерті.

Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

ОСОБА_4 в період з 16.08.1971 року по 02.04.1976 року працював в Криворізькому управлінні № 216 «Металургмонтаж», з липня 1977 року по липень 1978 року. - на підприємстві «Дніпрометалургмонтаж», з 24.07.1978 року по 14.03.1988 року - в доменному цеху № 2 на підприємстві «Криворіжсталь» ім. В.І. Леніна, з березня 1988 року по серпень 1994 року - працював в ш. «Саксагань» РУ ім. «Дзержинського». ОСОБА_4 в період з 6 липня 1998 року по 7 березня 2005 року, тобто 6 років 7 місяців працював електрогазозварювальником на шахті «Родіна» ВО «Кривбасруда» дільниці № 19 (на теперішній час правонаступником являється ПАТ). ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4 В період роботи на підприємстві «Криворізький залізорудний комбінат» дільниця № 19 ОСОБА_4 підпадав під дію запиленості та загазованості повітря робочої зони та несприятливого мікроклімату, які перевищували норми праці в декілька разів. 9 грудня 2004 року ОСОБА_4 виявлено професійне захворювання, яке виникло внаслідок того, що останній працював на різних підприємствах, у тому числі з 6 липня 1998 року по 7 березня 2005 року в шахті «Родіна» ВО «Кривбасруда» та виконував роботи, які характеризувались впливом запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала гранично - допустимі концентрації, порушення ст. 13 Закону України «Про охорону праці» допущені, у тому числі, адміністрацією шахти «Родіна» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат». 28 січня 2005 року ОСОБА_4 первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності, 18 квітня 2006 року - встановлено 35% втрати професійної працездатності та встановлена 3 група інвалідності. У зв'язку з отриманим професійним захворюванням позивач на протязі 2004 2014 років, проходив амбулаторне та стаціонарне лікування, медичні обстеження, мав скарги на задуху, кашель, слабкість, запаморочення, йому рекомендовано медикаментозне лікування, нагляд лікаря. 26 грудня 2013 року ОСОБА_4 встановлено діагноз - хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії) ускладнене центральним раком лівого головного бронха лівої легені, клінічна група «4», легенева недостатність другого - третього ступеня, захворювання професійне. ОСОБА_4 помер 2 січня 2014 року у віці 63 років. Причиною смерті ОСОБА_4 з'явилась низько диференційована аденокарцинома правої легені, яка ускладнилась легенево - серцевою недостатністю. 19 лютого 2014 року встановлений причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з наявним в нього професійним захворюванням.

Позивачка хвилювалася, мала негативні емоції з приводу захворювання та смерті батька внаслідок отримання останнім професійного захворювання, смерть близької людини, спричинила останній моральні страждання та переживання.

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, КЗпП України, ЦК України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода нанесена фізичній особі неправомірними рішеннями, діяльністю чи бездіяльністю, відшкодовує особа котра його нанесла, при наявності його вини. Згідно ст.1168 ч.2 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується, зокрема, дітям.

Суд вважає, що у статті 1168 ЦК України поняття діти вжито в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, повязаного з її повноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб, отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не повязано із віком особи. Суд приходить до переконання, що до правовідносин, коли професійне захворювання виникло до 1 січня 2014 року, ( набрання чинності ЦК України), а смерть фізичної особи настала після зазначеної дати, при наявності причинного звязку з професійним захворюванням, підлягають застосуванню положення ст. 1168 ЦК України. Дійшовши такого переконання, суд враховує правову позицію, визначену в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля».

Суд приходить до переконання, що з досліджених судом висновків МСЕК, акту розслідування хронічного професійного захворювання, виписок із медичних карток стаціонарного хворого, виписки з амбулаторної картки, вбачається, що саме у зв'язку з порушенням роботодавцем прав ОСОБА_4 на належні, безпечні і здорові умови праці настали негативні для нього наслідки у вигляді виникнення професійного захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_4

Доводи представника відповідача про те, що позивачка, як повнолітня особа, не є дитиною ОСОБА_4, суд відкидає, так як в розумінні ст. 1168 ЦК України, вік особи не припиняє кровної спорідненості з батьками.

Суд також відкидає доводи про те, що позивачка не була членом сімї ОСОБА_4, оскільки позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що була дитиною померлого.

Суд приходить до переконання, що підставі ст.ст.15, 23, 1167, 1168 ЦК України позивачка, має право на відшкодування моральної шкоди, яка їй завдана як особі, яка зазнала душевних страждань у звязку зі смертю близького родича, викликаної професійним захворюванням, яке виникло внаслідок порушенням права батька позивачки ОСОБА_4 на належні, безпечні і здорові умови праці.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд, керуючись вимогами ст. 23 ЦК України, враховує такі критерії визначення її розміру, як ступінь вини підприємства, посадові особи якого не створили належних та здорових умов праці для батька позивачки ОСОБА_4 , глибину душевних страждань позивачки, пов'язаних зі смертю батька. Також суд враховує, що на обґрунтування розміру моральної шкоди позивачка наводить обставини, як стосуються її негативних емоцій, пов'язаних з хворобливим станом батька ще до того, як настала смерть. Суд вважає, що ці доводи не можуть бути прийняти до уваги, оскільки ст. 1168 ЦК України передбачає право на відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті особи, а не моральних страждань, які були викликані хворобою. Крім того, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження всі обставини, на які посилалася позивачка. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що розмір моральної шкоди, завданої позивачці повинен бути визначеним у розмірі 20000 гривень. З урахування положень ч.1 ст.1168 ЦК України ця моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем одноразово.

Відповідно до ст. 380 ч.2 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу направлено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобовязати повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. Як вбачається зі змісту ст. 381 ЦПК України, якщо питання про поворот рішення не було вирішено судом при новому розгляді справи, відповідач має право звернутися з заявою про повернення стягненого з нього за скасованим рішенням. Суд вважає, що виконання раніше винесеного по справі рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки 20000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Так, враховуючи ту обставину, що суд при новому розгляді даної справи прийшов до переконання про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 20000 грн., суд вважає, що, відмовляючи у позові, з формальних міркувань, відповідно до ст. 380 ч.2 ЦПК України належить прийняти рішення про повернення відповідачу 20000 грн. 00 коп. Також, суд вважає, що в разі відмови у задоволенні позову, у відповідача виникне право на звернення з заявою про поворот виконання рішення. Тому, на переконання суду, прийняття рішення про відмову у задоволенні позову на тій підставі, що виконане рішення, яке на даний час скасовано, буде суперечити передбаченому ст. 1 ЦПК України принципу справедливості, так як може позбавити відповідача права на отримання відшкодування. Також суд враховує, що в разі звернення рішення до виконання, відповідач, з метою запобігання повторному стягненню з нього 20000 грн., відповідно до ст. 369 ЦПК України, має право звернутися до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд бере до уваги, що після набрання рішенням законної сили, на підставі ст. 373 ЦПК України сторона може звернутися до суду з заявою про зміну, чи встановлення способу і порядку виконання, розглянувши яку суд може визначити такий порядок виконання рішення, який буде запобігати повторному стягненню з відповідача 20000 грн. Таким чином, суд приходить до переконання, що відсутні підстави для відмови у задоволенні позову з тієї підстави, що скасоване по справі рішення виконано.

Таким чином, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Суд вважає, що позивачка обґрунтовано, у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України звернулася за захистом своїх прав до суду.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає 243 грн. 60 грн. у рахунок сплати судового збору. При стягненні судового збору суд враховує, що скасоване по даній справі рішення виконано у частині стягнення судових витрат. З наведених вище положень ст. ст. 1, 369, 373, 380, 381 та 89 ЦПК України, суд приходить до переконання про те, що з відповідача належить стягнути судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 153 КЗпП України, ст.ст.15, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. ст.1, 10, 11, 15, 88, 89, 208, 209, 212-215, 218, 369, 373, 380, 381 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 20000 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В інший частині у задоволенні прозову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»» в дохід держави 243 грн. 60 грн. у рахунок сплати судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення буде складено на протязі пяти днів з дня закінчення розгляду справи. З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі зможуть ознайомитися 28 вересня 2015 року.

Суддя В.М. Прасолов