АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 632/2891/13-ц Головуючий І інстанції Библів С.В.
Провадження: 22-ц/790/5231/15 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Овсяннікової А.І., Коровіна С.Г.

за участю секретаря Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Первомайської міської ради Харківської області про відібрання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Первомайської міської ради Харківської області про визначення місця проживання дитини з батьком, -

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 20.07.2007 року вона із відповідачем уклали шлюб, який розірвано 14.10.2011 року і, від якого мають малолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 02 березня 2013 року чоловік забрав дитину до себе додому та відмовляється її повертати матері. Наразі ОСОБА_4 та його мати ОСОБА_5 перешкоджають їй бачитися з дочкою та брати участь у її вихованні, їй нічого не відомо про стан здоров'я дитини, режим харчування, умови життя. Чоловік постійно перебуває на роботі та має іншу родину, мешкаючи в м. Первомайському Харківської області, 3 м-н.АДРЕСА_1, а його мати в сусідній - № 61. Вона та її дочка зареєстровані за однією адресою: м. Первомайський Харківської області, 1/2 м-н.АДРЕСА_2. Квартира двокімнатна, ізольована, де є обладнана дитяча кімната. Відповідач вже звертався до суду із позовом про визначення місця проживання дочки з ним і отримував рішення першої інстанції про задоволення вимог, проте апеляційною інстанцією рішення було скасоване. Вважає, що належним чином виконує свої батьківські обов'язки, дитина звикла до неї та любить її, а дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст. 162 СК України не допускається самовільна, без згоди іншого з батьків, з яким на підставі закону чи рішення суду проживала дитина, зміна місця проживання. Відповідач не бажає добровільно повернути дитину, а відповідно до ч. 2 ст. 162 СК України вона, як матір, має право на відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінила у 5000 грн. Моральна шкода, зокрема, полягає у тому, що порушено її звичайний уклад життя, вона має постійні хвилювання, втратила сон, переймаючись станом здоров'я дитини, бо невідомо, що вона їсть, як себе почуває, у якому оточенні перебуває.

Просила відібрати малолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача - ОСОБА_2, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 5000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У листопаді 2013 року ОСОБА_2, не погоджуючись із заявленими позивачкою вимогами, звернувся до суду з вищевказаним зустрічним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 страждає на психічну хворобу, що підтверджується довідкою Харківської обласної психіатричної лікарні № 1 за № 919 від 17.06.2013 року (має хворобу F-41,2 «шизотипическое расстройство, обсессивно-фобический и параноидальный синдром, синдром зависимости от алкоголя»), а також довідкою Первомайської ЦРЛ за № 214 про перебування позивачки на обліку у лікаря психіатра з тим же діагнозом. Через психічну хворобу у ОСОБА_1 бувають нервові зриви, в процесі яких вона не контролює свою поведінку, а після їх закінчення нічого не пам'ятає. Такі зриви мають системний характер. Причиною передачі йому ОСОБА_6 для проживання був черговий нервовий зрив ОСОБА_1, після якого ОСОБА_1 віддала речі та свідоцтво про народження дитини та попросила, аби дочка жила із ним. Після цього випадку 04.03.2013 року дитину відвели на обстеження до лікаря невролога, оскільки вона боялася пересуватися по квартирі, купатися, не знала ані літер, ані цифр. Лікар-невролог поставив діагноз ММД з синдромом дефіциту уваги, порушення форми поведінки ситуаційного ґенеза. В серпні 2013 року дитина проконсультована в ОСОБА_7, де поставлено діагноз «невроз навязчивых движений, фабинский синдром гипердинамическое расстройство поведения». Таке неврологічне захворювання у дитини виникло за час проживання з матір'ю, оскільки дитина народилася здоровою. Крім того, вважає, що в нього створені всі умови для проживання та розвитку дитини. ОСОБА_3 має окрему кімнату, стіл, ліжко. Він отримує стабільний дохід і наколи не перешкоджав ОСОБА_1 спілкуватися з дитиною з часу проживання її з ним. Натомість, задля дитини та матері було організовано соціальний супровід, ціллю якого, було налагодження контакту між ними. Влаштовувалися їхні побачення. Строк соціального супроводу мав складати 6 місяців, проте ОСОБА_1 їх не витримала, зірвала останнє побачення і до закінчення цього строку більше не відвідувала дочку. Під час побачень, що відбулися, ОСОБА_1 ніяких материнських почуттів, емоцій ніколи не проявляла, не цікавилася життям чи здоров'ям дитини, що спостерігали і працівники центру соціальних служб. Просив визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6, 20.10.2007 р. разом з ним, за його місцем проживання, за адресою: м. Первомайський Харківської області, 3 м-н., 6.26, кв. 61.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з її батьком ОСОБА_2, за адресою: м. Первомайський Харківської області, 3 м-н., 6.26, кв. 61.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Посилалася на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що вказані в рішенні обставини є надуманими, не відповідають дійсності та спростовуються іншими матеріалами, які знаходяться в матеріалах справи. Зокрема, посилання суду на той факт, що у неї бувають нервові зриви, в процесі яких вона не контролюю свою поведінку, а після їх закінчення нічого не пам'ятає, не відповідають дійсності, оскільки після червня 2013 року вона за медичною допомогою не зверталась, та не лікувалась. Вказує, що лікувалась від депресії, яка була у неї після розлучення з чоловіком, від алкогольної залежності не лікувалась, у лікаря нарколога на обліку ніколи не перебувала. Під час проживання дитини з нею, дитина мала свою кімнату та була усім необхідним забезпечена, житлом та матеріально забезпечена. Вважає, що висновок комісії виконкому Первомайської міської ради з питань захисту прав дитини від 07.05.2013 року є не належним доказом по справі, оскільки підписаний одноособово.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що через свій постійно нервовий та психічно неврівноважений стан ОСОБА_1 повернення дитини до неї створюватиме реальну небезпеку для життя та здоров'я ОСОБА_6. Крім того, з врахуванням позиції служби у справах дітей, свідчень педагогів, пояснень сторони ОСОБА_4, а також з досліджених письмових матеріалів, суд встановив зміну обставини життя дитини (добре навчається та має належний догляд з боку батька та його родини) і той факт, що повернення до матері суперечить з цих підстав інтересам ОСОБА_6.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції врахував позицію служби у справах дітей, позитивні моральні якості ОСОБА_4 та його матеріальний стан, інтереси дитини та вважав, що є всі необхідні умови для визначення місця проживання ОСОБА_6 з батьком.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що з 20.07.2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 14.10.2011 року. Вони є батьками малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження /а.с.5/.

Власником двокімнатної квартири № 31 в буд.11 на 1/2 м-ні м. Первомайського Харківської області, в якій після розірвання шлюбу без визначення місця проживання, залишилася проживати малолітня ОСОБА_6, є позивачка ОСОБА_1 /а.с.26/.

Батько дитини ОСОБА_4 проживає в однокімнатній квартирі № 62 в буд. 26 на 3 м- ні м. Первомайського Харківської області, а дочка сторін ОСОБА_6 наразі мешкає в трикімнатній квартирі № 61, яка належить батькам ОСОБА_4 і має спільний тамбур із сином.

І в приміщенні, де проживала дитина, і в приміщенні, де вона проживає зараз створені всі умови для проживання малолітньої. З акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї ОСОБА_6 встановлено, що за обома адресами у дитини є своя окрема кімната, ліжко, стіл, ігровий куточок, приладдя для занять та розвитку /а.с.50/.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 добровільно передала дочку для проживання батькові, що встановлено із пояснень самої позивачки, а також показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_8, які підтвердили, що після нервового зриву у лютому 2013 року ОСОБА_1 не заперечувала проти проживання дитини з батьком, були зібрані речі в квартирі матері, а також документи дитини і передані батькам ОСОБА_4

Таким чином, протиправності у діях чи бездіяльності ОСОБА_4 не встановлено, як і не встановлено того факту, що дитина передавалася батькові на час лікування ОСОБА_1 у лікаря-психіатра.

Натомість, проживання дитини за попереднім місцем проживання з матір'ю створюватиме реальну небезпеку для життя та здоров'я ОСОБА_6. Крім того, обставини змінилися так, що повернення дитини матері суперечитиме її інтересам.

Так, допитані в судовому засіданні свідки, показали, що після розірвання шлюбу дитина проживала з матірю. З ОСОБА_1 траплялись непоодинокі нервові зриви, викликані вживанням алкогольних напоїв. В момент цих зривів відповідач вела себе неадекватно, била рідних. Дитина при цьому знаходилась в стресовому стані, була налякана.

ОСОБА_1 страждає на психічну хворобу, що підтверджується довідкою Харківської обласної психіатричної лікарні № 1 за № 919 від 17.06.2013 року (має хворобу F-41,2 «шизотипическое расстройство, обсессивно-фобический и параноидальный синдром, синдром зависимости от алкоголя»), а також довідкою Первомайської ЦРЛ за № 214 про перебування позивачки на обліку у лікаря психіатра з тим же діагнозом. Через психічну хворобу у ОСОБА_1 бувають нервові зриви, в процесі яких вона не контролює свою поведінку, а після їх закінчення нічого не пам'ятає. Так, були випадки, коли вона хотіла порізати собі вени, а одного разу мала намір стрибнути з вікна разом із дочкою. Такі зриви мають системний характер.

Як вбачається із листа Первомайського міського центру соціальних служб для сімей, дітей та молоді /а.с.41-42/, обидва батьки звернулися до нього 12.09.2013 року за допомогою, а у своїй заяві ОСОБА_1 /а.с.64/ просила присутності працівника центру під час побачень з дитиною, оскільки із матір'ю колишнього чоловіка - ОСОБА_5 виникають конфліктні ситуації. У зв'язку із налагодженням стосунків в родині ОСОБА_6 було запропоновано соціальний супровід та за домовленістю між батьками зустрічі заплановані щотижня по середах з 11 до 12 години. З вказаного листа вбачається, що перша реакція дитини на маму була неоднозначною, вона перелякалася та вибігла до іншої кімнати. У наступні зустрічі мати практично не проявляла емоцій та материнської турботи. Деякі побачення закінчувалися раніше запланованого часу через те, що дитина не бажала більше часу проводити з мамою та просилася додому. Договір на соціальний супровід укладено 16.09.2013 року і строк дії його становив до 16.03.2014 року, проте до вказаної дати строк не витримано ОСОБА_1, яка 05.03.2014 року самостійно перервала спілкування з дитиною та покинула побачення і до кінця дії договору більше не з'являлася. Крім того, декілька побачень ОСОБА_1 з дитиною не відбулося через неявку самої матері. Вказані факти зафіксовані в обліку наданих послуг Центром та у його листах /а.с.78, 204-211/, а також показаннями свідка ОСОБА_9 - головного спеціаліста центру соціальних служб.

Доказів на підтвердження чинення перешкод з боку ОСОБА_4 та його батьків у спілкуванні ОСОБА_1 з дитиною суду не надано.

Комісія виконкому Первомайської міської ради з питань захисту прав дитини своїм рішенням від 07.05.2013 року, вважає за доцільне залишити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 разом з батьком /а.с.48/ і ця позиція служби у справах дітей на сьогодні не змінилася.

Згідно довідки № 214 від 13.05.2013 року лікаря-психіатра Первомайської ЦРЛ ОСОБА_10, який був допитаний у якості свідка, встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом тривожно-депресивний розлад /а.с.51/. ОСОБА_10 показав, що у ОСОБА_1 з'явилося побоювання лівої половини тіла, тривожно-нав'язливий стан. Направляв пацієнтку на лікування до психіатричної лікарні, проте вона не вилікувалася. Спостерігається шизотипний розлад особистості, який не може бути вилікуваний, його тільки можна залікувати на певний час і симптоми неодмінно проявляться.

Свідок ОСОБА_11, яка є клінічним психологом Первомайської ЦРЛ, показала, що взимку 2013 року до неї звернулася ОСОБА_1 з нейролептичним синдромом від дії транквілізаторів. Встановлено невроз нав'язливих станів. Пацієнткою займалася півроку і з літа 2013 року вона до неї більше не зверталася.

Відповідно довідки Харківської обласної психіатричної лікарні № 1 за № 919 від 17.06.2013 року вказано, що ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у 3-му відділенні двічі: з 11.07. по 18.08.2012 року та з 17.11. по 15.12.2012 року (має хворобу F-41,2 «шизотипическое расстройство, обсессивно-фобический и параноидальный синдром, синдром зависимости от алкоголя») /а.с.43/.

У зв'язку із цим, судом в ході розгляду справи була призначена амбулаторна судово-психіатрична експертиза, за результатами якої, складено Акт судово-медичного-експерта № 413 від 29.04.2014 року. Згідно акту експерти не змогли в амбулаторних умовах встановити наявність у ОСОБА_12 психічної хвороби або хронічний алкоголізм чи наркоманію /а.с.106-108/. У зв'язку із вказаним, судом запропоновано ОСОБА_1 пройти стаціонарну експертизу /а.с.135/, проти проходження якої, остання категорично відмовилася /а.с.145/.

Судом також встановлено, що малолітня ОСОБА_6 народилася здоровою, проте, за час проживання з матір'ю після її розлучення з ОСОБА_4 та до часу проживання з батьком, дитина отримала неврологічне захворювання. Так, з довідки /а.с.44/ вбачається, що на початку березня 2012 року, тобто через кілька днів після переїзду до батька, лікарем-неврологом встановлено діагноз дитини - мінімальна мозкова дисфункція із синдромом дефіциту уваги, порушення форми поведінки ситуаційного генеза. Призначено лікування. Після цього огляд дитини був у травні та липні 2013 року, а у серпні дитина про консультована в ОСОБА_7, де поставлено діагноз «невроз навязчивых движений, фабинский синдром гипердинамическое расстройство поведения» /а.с 44/.

З показань свідка ОСОБА_11 (клінічним психолог Первомайської ЦРЛ) вбачається, що за кілька днів неврозом захворіти неможна.

З цього суду зробив висновок, що дитина захворіла на невроз за час проживання з матір'ю через її байдуже ставлення до дитини, постійні нервові зриви матері, побиття.

Про байдуже ставлення матері до виховання дитини свідчить той факт, що у п'ять років дитина не розмовляла діалогом, не знала ані цифр, ані літер, боялася митися у ванній, про що в своїх поясненнях та показаннях вказали ОСОБА_4 та ОСОБА_13

Позитивні зрушення психологічного, морального стану, рівня знань та вмінь за час проживання ОСОБА_6 з батьком підтверджуються свідком ОСОБА_14, яка є вчителькою початкових класів дитини. Так, свідок показала, що дівчинка до школи приходить охайна та добре навчається, а її батько бере активну участь у шкільному житті. Також, є позитивна характеристика на дитину зі школи /а.с.178/.

Доводи апеляційної скарги про те, що повернення дитини до матері не суперечить інтересам ОСОБА_6 спростовуються матеріалами справи, а саме: позицією служби у справах дітей, свідчень педагогів, пояснень сторони ОСОБА_4, а також з досліджених письмових матеріалів.

Висновок комісії виконкому Первомайської міської ради з питань захисту прав дитини від 07.05.2013 року підписаний одноособово в матеріалах справи відсутній. Натомість в матеріалах справи є витяг з протоколу засідання комісії виконкому Первомайської міської ради з питань захисту прав дитини своїм рішенням від 07.05.2013 року /а.с.48/.

З прийнятого рішення вбачається, що комісія прийшла до висновку про необхідність проживання дитини з батьком, що буде відповідати інтересам дитини.

Таким чином судова колегія вважає, що рішення районного суду ухвалено у відповідності з обставинами справи, наданими доказами та в інтересах дитини.

Висновки рішення суду першої інстанції відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді