Ухвала

іменем україни

16 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратури Івано-Франківської області, Управління МВС в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у період із 24 липня 2007 року до 2009 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, у період шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте у нього були великі сумніви щодо його біологічного батьківства. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до нього про стягнення аліментів. Так, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2010 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини у твердому грошовому розмірі по 450 грн щомісячно, починаючи з 17 червня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття, а також 250 грн щомісячно, починаючи з 17 червня 2009 року і досягнення дитиною трирічного віку до ІНФОРМАЦІЯ_3 року на утримання відповідача. Присуджені аліменти ним сплачувалися по мірі його фінансових можливостей, крім того, у період із лютого 2010 року до лютого 2013 року єдиним джерелом його доходів було одержання від управління праці та соціального захисту населення в Коломийському районі компенсації по догляду за пристарілим інвалідом І-ї групи ОСОБА_6, 1924 року народження, а тому в нього не було можливості сплачувати аліменти на користь відповідача у повному обсязі, у зв'язку із чим виникла заборгованість.

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2012 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави, що становить 1 700 грн, який він сплатив. У подальшому 23 листопада 2012 року відносно нього було відкрито кримінальне провадження № 0000028, про що слідчим Коломийського МВ УМВС Марусяк Р.Р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а 11 грудня 2012 року оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_860/ed_2015_04_09/pravo1/T012341.html?pravo=1>, і слідчим Коломийського МВ УМВС до нього застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання.

Однак ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2013 року виключено відомості про нього, як батька дитини.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2013 року скасовано рішення суду у справі про стягнення із ОСОБА_3 аліментів на дитину та непрацездатну дружину, на підставі якого було порушено кримінальне провадження, та направлено на новий судовий розгляд, а ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 травня 2013 року позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2014 року у справі № 0909/6709/2012 закрито кримінальне провадження від 23 листопада 2012 року № 0000028 відносно ОСОБА_3 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_860/ed_2015_04_09/pravo1/T012341.html?pravo=1>, у зв'язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення.

За таких обставин та з підстав, передбачених ст. 56 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_182/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1>, ст. 1176 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844964/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», позивач зазначив, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та інших процесуальних дій, що обмежували його права. Факт притягнення його до кримінальної відповідальності зганьбив його ім'я, принизив честь і гідність, зіпсував репутацію серед односельчан. Незаконні дії працівників міліції стали приводом до переживань і хвилювань, які він відчував протягом усього часу, поки тривало кримінальне провадження, змушений був доводити свою невинуватість. Крім того, він постійно з'являвся до правоохоронних органів та суду для виконання процесуальних дій, у зв'язку із чим відчував переживання і нервувався, що призвело до погіршення стану його здоров'я.

Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що завдало йому моральної шкоди, розмір якої оцінив у 150 тис. грн. Крім того, через його незаконне кримінальне переслідування отримав великий нервовий стрес його батько ОСОБА_8, що підірвало його здоров'я, внаслідок чого він помер, що також завдало позивачу моральної шкоди, адже він був позбавлений спілкування з найдорожчою йому людиною.

Оскільки з моменту оголошення йому про підозру - 11 грудня 2012 року - до моменту набрання законної сили ухвалою про закриття кримінального провадження від 25 лютого 2014 року - 01 березня 2014 року - він перебував під слідством та судом 15 повних місяців та 20 днів, то, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на 2012-2014 роки, сума, що підлягає відшкодуванню, складає 18 220 грн. Разом із тим позивач зазначив, що в результаті незаконного переслідування він отримував часті нервові стреси і змушений був лікуватися, моральну шкоду від цих стресів він оцінює у 50 тис. грн.

Таким чином, просив стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь 218 220 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844964/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За змістом ч. 2 ст. 1176 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844964/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Зокрема, як визначено п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_4/ed_2015_01_25/pravo1/Z026600.html?pravo=1> (далі - Закон), відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з п. 2 ст. 2 вищенаведеного Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_9/ed_2015_01_25/pravo1/Z026600.html?pravo=1> право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_01_25/pravo1/Z026600.html?pravo=1>, виникає у випадках: закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

За положеннями ч. 5 ст. 4 зазначеного Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_21/ed_2015_01_25/pravo1/Z026600.html?pravo=1> відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2012 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_860/ed_2015_05_14/pravo1/T012341.html?pravo=1>, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у дохід держави.

11 грудня 2012 року ОСОБА_3 оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_860/ed_2015_05_14/pravo1/T012341.html?pravo=1>, із підстави його ухилення від сплати аліментів, які стягнуто на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2010 року на утримання дитини та непрацездатної дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

24 грудня 2012 року прокурором Коломийської міжрайонної прокуратури Мацьківим Л.М. затверджено обвинувальний акт, який згідно зі ст. 291 КПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2230/ed_2015_06_06/pravo1/T124651.html?pravo=1> направлено для розгляду до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Так, під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2013 року скасовано заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 10 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батьківство, ухвалено нове рішення, яким указаний позов задоволено та виключено відомості про ОСОБА_3 як батька ОСОБА_9., ІНФОРМАЦІЯ_1, із актового запису від 20 жовтня 2007 року № 2216.

24 лютого 2014 року прокурором Коломийської міжрайонної прокуратури Мацьківим Л.М. як державним обвинувачем у вищевказаній кримінальній справі прийнято постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2014 року закрито кримінальне провадження від 23 листопада 2012 року № 00000028 відносно ОСОБА_3 щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_860/ed_2015_05_14/pravo1/T012341.html?pravo=1>, у зв'язку з відмовою від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився й апеляційний суд, про безпідставність указаного позову.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд з дотриманням вищенаведених норм процесуального права та положень ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК України перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними правовими висновками.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно зі змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак