Провадження № 2/344/3964/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Устинській Н.С.,

за участю представника позивача Юпин Х.Б., представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» (надалі - «Позивач», «ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_4 (надалі - «Відповідач») про стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 4 157,80 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» (р/р 2252 у філії Івано-Франківське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 336503, ).

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Додатково представник Позивача зазначила про те, що Позивач надає послуги з централізованого опалення споживачу ОСОБА_4, що є власником квартири АДРЕСА_1. Станом на час звернення до суду Відповідачем спожито послуг з централізованого опалення на суму 4 157,80 грн., однак всупереч вимогам чинного законодавства України не оплачено вказаної вартості цих послуг, у зв'язку з чим у ОСОБА_4 утворилася заборгованість перед Позивачем в сумі 4 157,80 грн.

Представник Відповідача - ОСОБА_4, - в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов.

Зокрема, як зазначила представник Відповідача, ОСОБА_4 не перебуває в договірних відносинах із Позивачем, а також фактично не проживає в квартирі АДРЕСА_1, а тому, на думку представника Відповідача, відсутні правові підстави для оплати ним вартості послуг з централізованого опалення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що він проживає в будинку АДРЕСА_1 протягом 40 років, і станом на даний час в квартирі АДРЕСА_1 в цьому будинку ніхто не проживає, і сама квартира знаходиться в незадовільному стані.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила Суд про те, що в квартирі АДРЕСА_1 ніхто не проживає і дана квартира знаходиться практично в аварійному стані.

Заслухавши пояснення представника Позивача, представника Відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Як підтверджується матеріалами справи, Відповідач ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 30 вересня 2005 року (а.с.7-8) є власником квартири АДРЕСА_1.

ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для населення, яке обслуговується від котельні по вул. Індустріальна, 34.

Відтак, ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» надає послуги з централізованого опалення споживачу ОСОБА_4, який є власником квартири АДРЕСА_1, яка обслуговується від вказаної котельні.

Отже, відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Відповідач є споживачем послуг, оскільки їх отримує.

Факт надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води щодо будинку, в якому знаходиться квартира, власником якої є Відповідач, представником Відповідача не спростовано.

В той же час, як встановлено Судом, отримуючи від ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» послуги з централізованого опалення, ОСОБА_4, як власником квартири АДРЕСА_1, не здійснюється оплата вартості вказаних послуг.

У зв'язку з цим, як вбачається з Довідки про розрахунок за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання протягом періоду серпень 2012 р. - травень 2015 р., заборгованість ОСОБА_4 становить 4 157,80 грн. (а.с. 5).

Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості Відповідача за надані послуги, представником Відповідача Суду не надано, а Судом таких доказів не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 суми заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 4 157,80 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до вказаного закону, термін «житлово-комунальні послуги» визначається як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що Договір між Позивачем чи балансоутримувачем і Відповідачем не укладався. Саме на це і наголошувала представник Відповідача, як на обставину безпідставності позовних вимог ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія».

При цьому, відповідно до пунктів 1, 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відтак, системний аналіз положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчить про те, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

За вимогою частини 3 статті 815 ЦК України наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення, є зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату коштів за надані послуги. При наполяганні Відповідача укласти безпосередньо договір між споживачем та надавачем послуг, такий договір може бути укладено за згодою сторін, однак як зазначила представник Позивача, Відповідач щодо укладення такого договору не звертався.

Заперечуючи проти позову, представник Відповідача покликалася на те, що ОСОБА_4 фактично не проживає у квартирі АДРЕСА_1, а також на факт відсутності підписаного між сторонами договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

В контексті зазначеного Суд звертає увагу на те, що сам по собі факт не проживання в даній квартирі не може бути підставою для звільнення Відповідача від обов'язку щодо сплати вартості послуг з централізованого опалення за умови, що такі послуги фактично надавалися його квартирі.

Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов'язує, а згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положення статті 322 ЦК України встановлює презумпцію обов'язку власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей, оплати житлово-комунальних послуг тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов'язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Крім того, виходячи зі змісту чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, Суд приходить до висновку про те, що позиція Відповідача про відсутність підстав для виконання зобов'язань за оплату житлово-комунальних послуг за відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі, не ґрунтується на нормах чинного законодавства, та не може слугувати підставою для звільнення Відповідача від обов'язку оплачувати надані та отримані послуги.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Відповідач у встановленому чинним законодавством порядку отримав дозвіл на відключення належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 від системи централізованого опалення (що могло б слугувати підставою для відсутності обов'язку оплачувати відповідні послуги), або що він звертався до Позивача з відповідною заявою про зменшення обсягу надаваних послуг з централізованого опалення у зв'язку з фактичним не проживанням в даній квартирі.

За таких обставин, Суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах заборгованість Відповідача перед Позивачем за надані послуги з централізованого опалення є підставною та обґрунтованою, а обов'язок Відповідача оплачувати дані послуги випливає з вимог закону.

Суд повторно звертає увагу на те, що доказів, які б спростовували факт надання та отримання послуг з централізованого опалення щодо квартири Відповідача, як і доказів невірності здійсненого Позивачем розрахунку заборгованості Відповідача, представником Відповідача не надано, а Судом таких обставин не встановлено. Сам факт не проживання в даній квартирі та не перебування у договірних відносинах з Позивачем не звільняє Відповідача від обов'язку оплачувати послуги з централізованого опалення за умови їх надання та отримання квартирою Відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 4 157,80 грн.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відтак, стягненню з ОСОБА_4 підлягає сплачена Позивачем сума судового збору в розмірі 243,60 грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 1, 21, 22, 23, 24, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст. 209, 213, 214, 215, 216 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 4 157,80 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» (р/р 2252 у філії Івано-Франківське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 336503, ).

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» 243,60 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.