У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, виконавчий комітет Одеської міської ради, Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні приватною земельною ділянкою, зобов'язання демонтувати самочинне будівництво, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 6 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 3 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 звернулися до суду із указаним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просили усунути перешкоди в користуванні приватною земельною ділянкою, зобов'язати відповідача демонтувати самочинне будівництво.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що вони є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 і земельної ділянки площею 0,0634 га, на якій розташований указаний житловий будинок. ОСОБА_5 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 побудували по сусідству з ними без дозвільних документів самочинний житловий будинок, а в подальшому у 1971 році подружжя ОСОБА_8 разом зі старою забудовою побудували ще один житловий будинок без дозвільних документів, який, з урахуванням своїх технічних даних, перекриває вхід до будинку ОСОБА_7 і ОСОБА_4 Згодом подружжя ОСОБА_8 розірвало шлюб та поділило їх сумісно нажите майно. Житловому будинку, який будувався першим, разом із земельною ділянкою площею 109 кв. м. було присвоєно № 60, який залишився у користуванні ОСОБА_8, а другий житловий будинок разом із земельною ділянкою площею 215 кв. м, якому було присвоєно № 58 залишився у користуванні ОСОБА_5 Новоутворений будинок ОСОБА_5 під інвентаризаційним АДРЕСА_2, через забудову фасаду будинком № 58, у зв'язку із чим родинна ОСОБА_5 почала привласнювати землі суміжного землевласника ОСОБА_7 шляхом самовільної забудови господарськими спорудами частини земельної ділянки ОСОБА_7 Здійснення відповідачем самовільного будівництва кам'яної вигрібної ями, двох кам'яних літніх кухонь, кам'яного гаражу, влаштування металевого навісу, засадження земельної ділянки кущами та деревами призвело до неможливого руху автотранспорту до садиби ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і неможливого проживання у власному житловому будинку. Позивачі зазначали, що заволодіння родиною ОСОБА_5 землями ОСОБА_7 відбувалось під час перебування останньої у лікарні та після цих подій земельна ділянка ОСОБА_7 була зменшена у площі з 634 кв. м до 368 кв. м. Посилаючись на вказані обставини позивачі просили зобов'язати відповідача за власні кошти демонтувати будівельні споруди, у разі відмови відповідача демонтувати ці приміщення за свій рахунок, надати дозвіл позивачам за власний рахунок демонтувати ці приміщення з подальшим стягненням вартості цих робіт з відповідачів. Просили позов задовольнити.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року ОСОБА_4 залучено до участі у справі як спадкоємця за заповітом після смерті позивача ОСОБА_7 16 березня 2013 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 6 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 3 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що земельна ділянка ОСОБА_4 не межує з земельною ділянкою, власником якої є відповідач ОСОБА_5 Крім того, земельна ділянка ОСОБА_5 була видану у встановленому законом порядку під вже забудоване нерухоме майно.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 6 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 3 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

С.П. Штелик