Справа №490/1449/15-ц 09.09.2015 09.09.2015 09.09.2015
Провадження №22-ц/784/2005/15
Справа № 490/1449/15-ц
Провадження № 22ц/784/2005/15 Головуючий в 1 інстанції - Подзігун Г.В.
Категорія: 48 Доповідач - Маляренко І.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересні 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.

За участю секретаря: Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2,

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ПАТ «Вердикт Фінанс», ТОВ «Агенція по збору боргів», ПАТ «Дельта Банк», про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, просив визнати за ним право власності на витяжку CATA Nueva 600 inox білого кольору, газову плиту BEKO CSS 52110 білого кольору, газову колонку Amina ВПГ-18 № 0028208, кондиціонер Midea MSG 12 HR білого кольору, ноутбук COMPAQ рresario CQ56 чорного кольору, посилаючись на те, що зазначені речі було придбано ним особисто.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2015 року і ухвалення нового рішення про задоволення позову у зв?язку з тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і наявним у ній доказам, судом порушено норми матеріального і

цивільного процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка

правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції послався, зокрема, на те, що надані позивачем товарні чеки №1467 від 20.04.2009 року на придбання у ПП «ОСОБА_4." ноутбуку COMPAQ рresario CQ56 чорного кольору вартістю 3500 грн.; №140 від 15.08.2008 року на придбання у ПП "ОСОБА_5." кондиціонеру Midea MSG 12 HR білого кольору вартістю 1900 грн.; № 1579 від 30.07.2008 року на придбання у ПП "ОСОБА_6" газової плити BEKO CSS 52110 білого кольору вартістю 21150 грн.; № 1568 від 30.07.2008 року на придбання у ПП "ОСОБА_6" газової колонки Amina ВПГ-18 № 0028208 вартістю 793 грн.; № 1566 від 30.07.2008 року на придбання у ПП "ОСОБА_6" витяжки CATA Nueva 600 inox білого кольору вартістю 1428 грн. не є доказами придбання цих товарів саме ОСОБА_1, оскільки не містять таких даних.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон№265).

При цьому законодавчо визначено випадки звільнення продавця від обов'язкового надання покупцю складених за встановленою формою фіскальних чеків, надрукованих реєстратором розрахункових операцій, або розрахункових квитанцій, заповнених вручну.

В той же час п. 15 ст. 3 Закону № 265 передбачено, що чеки, накладні та інші письмові документи, які засвідчують передачу права власності на товари або послуги від продавця до покупця, повинні видаватись покупцю таких товарів або послуг на його вимогу. Тобто такі документи видаються за вимогою покупця.

Отже оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків у випадках, передбачених Законом № 625, є правомірним.

Разом з тим, якщо форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов'язковим, визначена пп. 3.2 п. 3 наказу ДПАУ від 01.12.2000 р. №614 «Про затвердження нормативно-правових актів до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», то форма та зміст товарного чека законодавчо не визначена як на період, зазначений у наданих позивачем чеках, так і на теперішній час..

Таким чином, суб'єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми.

Разом з тим, виходячи із змісту Закону України від 12.05.1991 року «Про захист прав споживачів», а також визначення Законом № 625 терміна розрахункові документи, до яких відносяться товарні чеки, товарний чек повинен містити напис «Товарний чек» та за змістом відповідати вимогам п.п. 3.2 п. 3 наказу №614 за виключенням зазначення в ньому фіскального номера реєстратора розрахункових операцій, напису «Фіскальний чек».

Отже, товарний чек повинен містити таку інформацію: - назва та адреса господарської одиниці (найменування ФОП); - для суб'єктів господарської діяльності, зареєстрованих як платники ПДВ, ? індивідуальний податковий номер платника ПДВ, перед номером друкуються великі літери «ПН»; - для суб'єктів господарської діяльності, що не є платниками ПДВ, ? ідентифікаційний номер за ДРФО, перед яким друкуються великі літери «ІД» (реєстраційний номер облікової картки платника податків); - найменування товару(послуги); - літерне позначення ставки ПДВ праворуч від надрукованої вартості товару(послуги); - форма оплати (готівкою, карткою, у кредит,чеками тощо) та сума коштів за визначеною формою оплати; - загальна вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово «СУМА» або «РАЗОМ»; - для суб'єктів господарської діяльності, що зареєстровані як платники ПДВ, окремим рядком - літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка ? великі літери «ПДВ»; - порядковий номер чека, дата (день, місяць, рік) проведення розрахункової операції; - напис «Товарний чек»; - кількість та вартість придбаного товару (отриманої послуги).

Надані позивачем товарні чеки зазначеним вимогам відповідають, а отже, є належними і допустимими доказами придбання спірних товарів, а їх знаходження у позивача - доказом їх належності йому.

При цьому ні відповідачкою, ні третіми особами будь-яких доказів, які б свідчили про протилежне, суду надано не було.

Крім того, відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції послався на те, що

надані позивачем докази на підтвердження проживання його однією сім'єю з ОСОБА_3 та її дочкою ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1 в період придбання вказаного майна не є підставою для задоволення позову, оскільки рішення не може ґрунтуватися тільки на даних підставах.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд встановив, що з 25 січня 2008 року ОСОБА_1 проживає у кв. № АДРЕСА_1.

Проте при цьому суд не взяв до уваги того, що позивач надав зазначені докази, обґрунтовуючи свої доводи щодо причин знаходження належного йому майна у квартирі відповідачки.

Не можна погодитись і з посиланням суду рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.09.2014 року, яким, як зазначив суд, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального ВДВС ММУЮ, ОСОБА_3 про виключення майна з акту опису та арешту та звільнення його з-під арешту за недоведеністю позивачем свого права власності на спірне майно, і його висновком, виходячи з цього, що заявлений позов ОСОБА_1 спрямований не на захист його майнового права, а на виключення майна його тещі ОСОБА_3 з акту опису й арешту від 15.04.2013 року, що, на думку суду, може призвести до порушення прав третіх осіб.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки суд послався на

судове рішення, яке в матеріалах справи відсутнє, а з копії ухвали апеляційного суду Миколаївської області (а.с. 32-33), яка до речі не посвідчена в установленому законом порядку, вбачається, що апеляційний суд погодився з судом першої інстанції у тому, що ОСОБА_1 не довів, що постійно проживає у квартирі ОСОБА_3, а його дружина при складанні акту опису і арешту майна не зазначила, що майно належить їй або чоловікові.

За таких обставин наявність рішення, на яке посилається суд, не позбавляє позивача в силу вимог діючого цивільного процесуального законодавства права звертатися до суду із позовом про визнання права власності на спірне майно.

Щодо висновку суду стосовно того, що заявлений ОСОБА_1 позов спрямований не на захист його майнового права, а на виключення майна його тещі ОСОБА_3 з акту опису й арешту від 15.04.2013 року, що, на думку суду, може призвести до порушення прав третіх осіб, то даний висновок є не більше, ніж

припущення.

Відповідно до вимог ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307, 309,316 ЦПК України

колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану через представника ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на витяжку

CATA Nueva 600 inox білого кольору, газову плиту BEKO CSS 52110 білого кольору,

газову колонку Amina ВПГ-18 № 0028208, кондиціонер Midea MSG 12 HR білого кольору,

ноутбук COMPAQ рresario CQ56 чорного кольору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 365 (триста шістдесят п?ять) гривень 40 копійок.

Рішення набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржене

шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: