У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ЕФ.СІ.ЛЕКС» до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс», про стягнення збитків за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ЕФ.СІ.ЛЕКС» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 2 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ЕФ.СІ.ЛЕКС» (далі - ТОВ «ЮК «ЕФ.СІ.ЛЕКС») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що товариство відповідно до договору оренди з 1 серпня 2011 року орендує офісне приміщення загальною площею 479,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,. За рахунок коштів товариства у вказаному приміщенні проводився ремонт та внутрішні облаштування. 11 березня 2013 року близько третьої години ранку відбулося залиття вказаного приміщення з вини мешканців квартири НОМЕР_1, що розташована над вказаними приміщеннями. Відповідно до акта про залиття, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» (далі - ТОВ «Житло-Сервіс»), причиною залиття стала несправність сантехнічного обладнання у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3 Внаслідок залиття було пошкоджено: стелю, стіни, підлогу холу (із гардеробною та кімнатою охоронця), кабінет площею 55,4 кв. м, що розташований на першому поверсі; сходи, коридор, кабінет площею 23,9 кв. м та 54,7 кв. м, що розташований на другому поверсі; офісні меблі, техніку зазначену в акті.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 201 432 грн 20 коп. - збитки, пов'язані з пошкодженням офісної техніки; 142 878 грн - витрати на проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 539 942 грн - витрати, необхідні для тимчасової оренди нового офісного приміщення на період ремонту залитого приміщення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 2 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову.

У касаційній скарзі ТОВ «ЮК «ЕФ.СІ.ЛЕКС» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «ЮК «ЕФ.СІ.ЛЕКС», суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не доведено шкоду, завдану внаслідок залиття.

Апеляційний суд погодився з такими висновками місцевого суду, зазначивши також, що умовами договору оренди від 1 серпня 2011 року не передбачено обов'язку орендаря по виконанню ремонту, викликаного пошкодженням приміщення з вини третіх осіб, тому оздоблення орендованого приміщення позивачем не виконувалися й будь-яких реальних витрат по його ремонту після залиття не понесено. Крім того, позивачем не надано доказів того, що майно було пошкоджено в результаті залиття та є непридатним до використання.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що на підставі договору оренди від 1 серпня 2011 року та угоди про внесення змін у вказаний договір від 16 грудня 2011 року, укладених між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Фінанси та кредит Лекс», правонаступником якого є ТОВ «ЮК «ЕФ.СІ.ЛЕКС», останньому передано в оренду нежитлові приміщення загальною площею 479,8 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, згідно зі схемою приміщень, зазначених у додатку до договору.

Згідно з актом від 13 березня 2013 року про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), складеного працівниками ТОВ «Житло-Сервіс», яке обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення, гарячого та холодного водопостачання вказаного будинку, 11 березня 2013 року сталося залиття офісу товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Фінанси та кредит Лекс», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 внаслідок чого було залито: стелю, стіни, підлогу холу (із гардеробною та кімнатою охоронця), кабінет площею 55,4 кв .м, розташований на першому поверсі, сходи, коридор, кабінети площею 23,9 кв.м та 54,7 кв. м, що розташовані на другому поверсі, офісні меблі, оргтехніку. Перелік пошкодженого майна зазначений у додатку № 1 до акта. Причиною залиття є розрив корпусу запірного крана ХВП на внутрішній розводці по ризьбі, який відключає душову кабіну в квартирі НОМЕР_1, що знаходиться поверхом вище над офісним приміщенням позивача, власником якої є ОСОБА_3 Внутрішня розводка та вищевказаний кран монтувались власником квартири, який і є винуватцем залиття офісного приміщення.

За умовами ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, відсутність в договорі оренди від 1 серпня 2011 року положення, що встановлює обов'язок орендаря по виконанню ремонту, внаслідок пошкодження приміщення з вини третіх осіб, не може бути свідченням того, що орендар не зобов'язаний здійснювати такий ремонт, зокрема, враховуючи передбачений договором обов'язок орендаря здійснювати поточний ремонт.

Отже, використання в п. 3.2 договору оренди формулювання «утримувати приміщення в належному технічному стані й здійснювати його поточний ремонт» є достатнім для договорів такого типу, відповідає вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, звичаям ділового обороту, вимогам розумності та справедливості.

Разом з тим висновок апеляційного суду про необхідність окремого делегування орендодавцем орендарю права на відшкодування збитків, понесених власником на ремонт пошкодженого внаслідок залиття приміщення є безпідставним та необґрунтованим й таким, що не відповідає вимогам закону.

Крім того, у ст. 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

При цьому суд апеляційної інстанції фактично проігнорував положення п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, відповідно до якого збитками вважаються не лише втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Проте у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище обставини справи уваги не звернув; зазначених вимог закону не врахував; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог та дійшов передчасного висновку про залишення в силі рішення суду першої інстанції, що свідчить про його необґрунтованість та незаконність.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ЕФ.СІ.ЛЕКС» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик