Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 243/6421/14 Головуючий у 1 інстанції: Лаптєв М.В.
№ провадження 22-ц778/3126/15 Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М. С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради, за участю третіх осіб: Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» ПАТ «Донбасенерго» в особі Структурної одиниці ПАТ «Донбасенерго» Слов'янської теплової електричної станції (ТЕС), про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4.

Вона є єдиним спадкоємцем на спадщину як спадкоємець першої черги по закону.

Після смерті її матері залишилась спадкова маса, яка складається з квартири АДРЕСА_1, що належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/2 частки кожному, які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

ОСОБА_7 була матір'ю ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, її спадкоємицею була її донька ОСОБА_4, яка проживала разом з нею за зазначеною адресою, після її смерті фактично прийняла спадщину на належну померлій 1 /2 частину квартири.

Свідоцтва про право на спадщину по закону на дану частину при житті на своє ім'я не оформляла не зареєструвала право власності.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6, з яким ОСОБА_4 проживала однією сім'єю з 1997 року, тобто є спадкоємцем четвертої черги та вважається такою, що прийняла спадщину на належну померлому ОСОБА_6 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

04 листопада 2014 року вона звернулась до нотаріусу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва, мотивуючи відсутністю необхідних документів у спадковій справі.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд встановити факт прийняття спадщини померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7; встановити факт проживання однією сім'єю з 1997 року померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 з померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 по день його смерті; визнати за нею в порядку спадкування право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29,8 кв. м, яка складається з однією житлової кімнати площею 4,7 кв.м, вбудованої шафи площею 0,3 кв.м, балкона площею 0,9 м. кв., висота приміщень 2,5 м., розташованої на 2 поверсі 5-ти поверхового будинку, матеріал перекриття залізобетон.

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2014 року залучено до участі у розгляді справи у якості третіх осіб Комунальне підприємство Миколаївської міської ради "Сервіскомуненерго" та Публічне акціонерне товариство "Донбасенерго" в особі Структурної одиниці ПАТ "Донбасенерго" Слов'янської теплової електричної станції (ТЕС).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2015 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В засідання апеляційного суду позивач і її представник ОСОБА_8 не з'явилися, повістка про виклик у судове засідання вручена своєчасно представнику позивача ОСОБА_8, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, причини неявки суду не повідомили, інші учасники апеляційного розгляду в судове засідання суду апеляційної інстанції Запорізької області не з'явились, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки)..

Колегія суддів на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України визнала причини неявки позивача, її представника та інших учасників апеляційного розгляду неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1,305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні первісного і зустрічного позовів.

Ухвалюючи рішення за позовними вимогами ОСОБА_3 суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність доказів на підтвердження позовних вимог.

Суд першої інстанції належним чином виходив з того, що відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на квартиру позивач в силу ст. ст. 10,60 ЦПК України зобов'язаний на засадах змагальності переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 - мати позивачки ОСОБА_3

ОСОБА_4 з 04.06.1997 року по день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1. Вказана квартира в порядку приватизації належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, були зареєстровані ОСОБА_7 (з 31.10.1984 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_6 (з 23.02.1994 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6), в цій квартирі і кожному з них належало по ? частині вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності без № від 27.05.1994 року виданого Слов'янською державною районною електростанцією.

ОСОБА_4 була зареєстрована у зазначеній квартирі з 04.06.1997 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_7, а позивач ОСОБА_3 зареєстрована в квартирі з 04.06.1997 року по теперішній час.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що ОСОБА_4 являлася донькою ОСОБА_9 та після її смерті вступила у володіння та управління належним спадкодавцю майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) чинного на час виникнення правовідносин визнається що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно ч. 2 ст. 548 цього Кодексу прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві в момент відкриття спадщини.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачкою не надано суду жодних письмових належних доказів які б підтвердили родинний зв'язок ОСОБА_4 та ОСОБА_9.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю з 1997 року ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 з померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 по день його смерті суд правильно виходив з того, що пленумом Верховного Суду України в п. 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. З СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

У відповідності до Листа № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно врахувати правила ч.2 ст.З СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки Зазначений п'яти річний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК (п.21 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7).

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживають однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Згідно ч. 2 ст. З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Тобто, для підтвердження проживання однією сім'єю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально, матеріально.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачкою в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б доводили факт ведення ОСОБА_4 спільного господарства з ОСОБА_6, наявність в них спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально.

Оскільки в судовому засіданні даний факт свого підтвердження не знайшов то суд обґрунтовано відмовив в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Ті обставини та докази, на які ОСОБА_3 посилається в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до незгоди з відображеною судом першої інстанції у рішенні оцінкою доказів та обставин справи і передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування судового рішення в апеляційному порядку не містять.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, і за нормами цивільного процесуального законодавства суд апеляційної інстанції повноважень щодо переоцінки доказів не має.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 суд виходив з того, відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику, у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК Спадкування за законом здійснюється почергово.

За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно.

Оскільки згідно відомостей БТІ власниками квартири АДРЕСА_1 були ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в розмірі 1/2 частини кожному, а позивачка в свою чергу не довела родинний зв'язок своєї матері ОСОБА_4 та ОСОБА_9, як і той факт, що ОСОБА_4 була спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину після ОСОБА_9, а також факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_6, у зв'язку з чим у суда відсутні достатні підстави для задоволення позовних вимог і в цій частині.

Судове рішення відповідно до ст.60 ч.4 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на квартиру, не має.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України дана оцінка всім доказам, які надавалися сторонами в ході розгляду справи. Клопотання про дослідження будь-яких інших доказів ні позивач ні її представник в порядку, передбаченому ст.ст.134,136,143 ЦПК України ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не заявляли.

Доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи являються неспроможними. За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвалене в справі судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: