УХВАЛА

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 8 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 25 грудня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») було укладено договір про розміщення вкладу «Готівка щомісяця», відповідно до умов якого він передав банку грошову суму у розмірі 5 тис. доларів США з відмовою від автоматичної пролонгації та датою повернення вкладу 27 грудня 2014 року. 29 грудня 2014 року він звернувся до банку з заявою про видачу вкладу, проте вклад йому було повернуто лише 28 січня 2015 року, чим йому завдано моральну шкоду у розмірі 100 грн.

Позивач просив, з урахуванням уточнених вимог стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 28 359 грн та моральну шкоду у розмірі 100 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 березня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 8 квітня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що звернення позивача до банку про невідкладну видачу йому вкладу не є розпорядженням клієнта за договором банківського рахунку, який укладено між сторонами, про повернення коштів з банківського рахунку. Також суд першої інстанції вважав, що договір про розміщення вкладу є виконаним, кошти на банківський рахунок позивача переведено своєчасно та належним чином.

Апеляційний суд погодився з такими висновками та вважав, що з моменту перерахування банком вкладу на рахунок вкладника між сторонами припинились правовідносини за договором про розміщення вкладу та виникли правовідносини з банківського рахунку, тому підстави для стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання по поверненню банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди відсутні.

Проте погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

У ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ч. 1 ст. 1060 ЦК України зазначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 ст. <nau://ukr/435-15|st1061>1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судами встановлено, що 25 грудня 2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» з щомісячною виплатою відсотків та продовженням строку зберігання.

Відповідно до п. 1.1 цього договору банк приймає від вкладника на вкладний рахунок грошову суму у розмірі 5 тис. доларів США та зобов'язується повернути вклад та сплатити відсотки за користування вкладом на умовах та в порядку, передбаченому договором.

Згідно п. 2.2 договору строк зберігання вкладу - з дати укладення договору до дати повернення вкладу 27 грудня 2014 року.

У п. 3.1 договору зазначено, що сума вкладу, а також сума нарахованих та не сплачених процентів повертається на картковий/поточний рахунок владника, відкритий в банку.

Відповідно до п. 4.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його укладення, в частині зберігання вкладу - з моменту його внесення вкладником, і діє до моменту повернення вкладнику всієї наявної суми вкладу, а в частині розрахунків - до повного виконання грошових зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами, що повністю суму вкладу ОСОБА_3 отримано 28 січня 2015 року.

Однак апеляційний суд вважав, що вказане не є порушенням умов договору, оскільки на рахунок позивача банківський вклад перераховано на наступний день після його звернення з відповідною заявою - 29 грудня 2014 року.

При цьому апеляційний суд вважав, що зобов'язання банку з повернення вкладу є виконаними саме з моменту перерахування суми вкладу на рахунок вкладника, тому підстав для нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання за договором банківського вкладу немає.

Також апеляційний суд виходив з того, що одразу після нарахування виплатити вкладнику кошти в повному обсязі банк не мав можливості у зв'язку з дією постанови Національного банку України від 1 грудня 2014 року № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (з подальшими змінами), відповідно до якої уповноважені банки були зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 тис. грн.

Однак з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна, оскільки зазначена і побідні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Крім того, апеляційним судом не враховано, що відповідно до змісту ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-140 цс 13 від 25 грудня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий апеляційний розгляд, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 8 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик