У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,Маляренка А.В.,Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд стягнути з ОСОБА_7 на її користь 317 835 грн 87 коп. як частку у спільній сумісній власності подружжя та судовий збір.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до договорів банківського вкладу від 25 листопада 2013 року № НОМЕР_3 та від 25 листопада 2013 року № НОМЕР_1 у публічному акціонерному товаристві «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі − ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії») на вказані депозитні рахунки відповідачем були внесені 27 861,62 доларів США під 6,5 % річних та 10 015 Євро під 6,1 % річних.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 317 835 грн 87 коп. як частку у спільній сумісній власності подружжя та 3 000 грн судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, керувався тим, що спірні рахунки є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягають поділу у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України.

Такий висновок судів є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які правильно застосовані з огляду на наступне.

За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Судами встановлено, що сторони з червня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2014 року було розірвано.

Згідно з договором від 25 листопада 2013 року № 3320/135/534087 банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката на пред'явника ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» прийняло від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 27 861, 62 доларів США, перераховані ОСОБА_7 з його поточного рахунку № НОМЕР_2 на рахунок банку № НОМЕР_3. Ставка складала 6,5 % річних.

Згідно з договором від 25 листопада 2013 року № 263/135/534083 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Стабільний») в рамках договору щодо банківського обслуговування ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» прийняло на депозитний рахунок № НОМЕР_1 від вкладника ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 10 015 євро, перераховані відповідачем з його поточного (мультивалютного) рахунку № НОМЕР_2 у євро. Ставка складала 6,1 % річних.

Отже на спірних рахунках знаходились грошові кошти у самах: 27 861,62 долари США, що станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції еквівалентно у національній валюті по курсу Національного банку України − 439 377 грн 74 коп. та 10 015 євро, що станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції еквівалентно у національній валюті по курсу Національного банку України − 196 294 грн, а всього 635 671 грн 74 коп.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що спірні рахунки були відкриті під час шлюбу, суди дійшли обґрунтованого висновку, про стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 317 835 грн 87 коп., що складає Ѕ частини спірних коштів.

З урахуванням наведеного колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко О.В. Ступак