Справа № 307/1571/15-ц
Провадження № 2/307/1042/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Тиводар В.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

адвокатів ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове звільнення незаконно зайнятого приміщення будівлі магазину змішаних товарів по вул. Борканюка, № 17 в с. Нересниця Тячівського району та відшкодування завданої шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про примусове звільнення незаконно зайнятого приміщення будівлі магазину змішаних товарів по вул. Борканюка, № 17 в с. Нересниця Тячівського району та про відшкодування завданої шкоди. Посилається на те, що КСПГ «Полонина» через відсутність коштів не оформило право власності на вищевказану будівлю, і на підставі рішення загальних зборів пайовиків передало їм право на отримання у власність паїв. 02.04.2000 р. рішенням загальних зборів пайовиків від КСПГ «Полонина» пайовикам було видано майнові сертифікати відповідно до вартості приміщення складу у сумі 59000 грв., а на підставі рішення сільської ради пайовики одержали свідоцтва встановленого зразка на пай. 01.09.2004 р. пайовики ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 за договором дарування подарували йому свої майнові паї на суму 26924 грв., на які він отримав сертифікат про право власності на майновий пай члена КСПГ. Рішеннями Новоселицької сільської ради № 162 та № 168 від 06.10.2004 р. йому було надано дозвіл на збір технічних матеріалів для реконструкції частини складу колишнього КСПГ «Полонина» під магазин змішаних товарів та дозвіл на приватизацію земельної ділянки розміром 0.03 га., під реконструкцію складу колишнього КСПГ по вул. Борканюка, викупленого ним під магазин змішаних товарів. Актом державної технічної комісії 21.06.2007 р. було прийнято рішення про прийняття закінченого будівництвом обєкта - магазину змішаних товарів в с. Новоселиця по вул. Борканюка в експлуатацію, який є підставою для оформлення права власності. Відповідно до рішення Новоселицької сільської ради «Про оформлення права власності на нерухоме майно» від 23.01.2008 р. йому надано право на оформлення права власності на нерухоме майно - магазин, який знаходиться в с. Новоселиця, вул. Борканюка, 17. Також 18.07.2012 р. він купив від ОСОБА_11 частину майнових паїв КСПГ на суму 37543 грв. У звязку з чим, 20.07.2012 р. він отримав Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЗК № 088995 на суму 64467 грв. На сьогоднішній день розмір його паю становить 100 % вартості будівлі КСПГ «Полонина». Однак, ОСОБА_2 самовільно зайняв частину будівлі, де облаштував цех по виготовленню памятників. У відповідача відсутні як документи на зайняття спірного приміщення, так і на право зайняття підприємницькою діяльністю. На його вимоги добровільно звільнити приміщення він не реагує, чим порушує його права власника.

Відповідач ОСОБА_2 та його адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнали. Пояснили, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду про визнання за ним права власності на предмет спору як на його різні частки, так і на все майно в цілому, оскільки він спочатку просив надати йому дозвіл на реконструкцію не всього складу колишнього КСГП "Полонина" площею 675.1 м.кв., а лише на частину - 66.7 м.кв. Позивач під час звернення до суду сам зазначав, що частки майнових паїв, які залишилися в інших власників були також передані йому, з подальшим отриманням на них свідоцтва про право на пай та рішенням Новоселицької сільської ради було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди площею 0.03 га. ОСОБА_1 не тільки безпідставно з огляду на право власності просить стягнути з нього 203665 грв. як відшкодування завданої шкоди, але з огляду на визначення складових даної суми вбачається, що це не сума шкоди, а рекомендовані заходи по добудові і збереженню майна від руйнування, улаштування горищного перекриття, виконання робіт по штукатуренню внутрішніх поверхонь стін та перегородок, роботи по обладнанню витяжної вентиляції та забезпечення провітрювання горища. З акту обстеження нежитлової будівлі від 23.02.2015 р. вбачається, що ОСОБА_1 користується площею розміром 404.7 м.кв., будівлі колишнього КСГП "Полонина", хоча в позовній заяві зазначає, що використовує площу 66.7 м.кв., на яку отримав дозвіл на реконструкцію. Позивач не враховує, що у списку акту прийому-передачі ОСОБА_12 під № 16 належить майновий пай на суму 1275 грв. та під № 33 - на суму 3968 грв., хоча на фуражний склад із цієї суми припадає 1258 грв. Однак, ОСОБА_1 зараховує собі її майновий пай у фуражному складі на повну сумі (3968 грв.), і подібне спостерігається і щодо інших осіб. Також ОСОБА_1 неправомірно включає частки паю, які належали ОСОБА_13 на суму 3543 грв. та ОСОБА_14 736 грв., які згідно постанови про відмову у порушенні кримінальної справи відносно секретаря Гиндич Ю.М. від 02.12.2011 р. правомірно не відчужували свої майнові права. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надали йому нотаріально посвідченні заяви про розпорядження своїми частками майнового паю. Наскільки йому відомо вартість окремого фуражного складу становить 45535 грв., решта суми становить вартість бетонно-металевої огорожі та вагової і зазначена у акті прийому-передачі. Не входять до числа тих осіб, паї яких знаходяться в ОСОБА_1 також паї ОСОБА_15 на суму 621 грв., ОСОБА_13 3543 грв., ОСОБА_16 661 грв., ОСОБА_17 992 грв., ОСОБА_18 709 грв., ОСОБА_19 709 грв., ОСОБА_20 594 грв., ОСОБА_14 736 грв., ОСОБА_21 545 грв., всього на суму 9107 грв., що становить 20 % від суми 45535 грв. Він не заперечує щодо права власності на частину будівлі 17 по вул. Борканюка в с. Нересниця за ОСОБА_1, але не на таку частку як він вказує в позовній заяві, оскільки йому також належить 8.27 % майнового паю або 5144 грв. Реєстраційне свідоцтво на право власності на спірну будівлю надане позивачем є не дійсним, так як він отримав його подавши у реєстраційну службу рішення суду, яке більше двох років тому було скасовано за нововиявленими обставинами. З цього приводу він звернувся у Тячівський РВ УМВС, однак до цього часу кримінальне провадження не розслідувано.

Розглянувши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 цього ж кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У статті 27 ЦПК, поряд з іншими правами та обов'язками осіб, які беруть участь у справі вказано і право брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів. Згідно ст.ст. 57-59 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, опитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У статті 64 ЦПК вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 317 та 319 передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. За правилами ст.ст. 386, 387 ЦК держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В судовому засіданні встановлено, що і позивач і відповідач на даний час використовують частини будівлі яка знаходиться в с. Новоселиця, вул. Борканюка 17. Підставою для користування цим приміщенням, для обох стали майнові паї, які вони придбали різними шляхами, в різній кількості. 10.01.2013 р. позивач зареєстрував у Державному реєстрі прав на нерухоме майно своє право власності на будівлю № 17 по вул. Борканюка в с. Новоселиця у розмірі 91/100. Інша частка (9/100) ні за ким не зареєстрована, відповідач має на неї майнові сертифікати, які не свідчать про його право власності, так як згідно закону право власності на нерухоме майно настає з моменту його реєстрації. Позивач стверджує, що ОСОБА_21 використовує приблизно 40% площі спірної будівлі. Відповідач цю обставину заперечує стверджуючи, що велика частина будівлі взагалі пустує і ніким не використовується. Доказів, яку саме частину і яку площу використовує ОСОБА_2 Дудаш суду не надав. Сам позивач у судовому засіданні ствердив, що виділення його частки у спірній будівлі не відбувалося.

Згідно ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Аналізуючи наведені норми цивільного кодексу та обставини справи суд зясував, що спірна будівля № 17 по вул. Борканюка у с. Новоселиця повністю не належить ОСОБА_1, а перебуває у спільній частковій власності не дивлячись на те, що за позивачем зареєстровано 91/100 частину, а на 9/100 право власності ще не зареєстровано ні за ким. Це дає можливість суду прийти до висновку, що за відсутності виділу (надання) позивачу у володіння належної йому частини спільного майна в натурі, неможливо встановити розмір реального порушення його прав. І тому його звернення до суду з позовом про звільнення відповідачем приміщення, яке йому ОСОБА_1 - повністю не належить, є передчасним.

Так само не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 203665 грв. заподіяної шкоди з таких міркувань. Свої вимоги про стягнення шкоди ОСОБА_1 підтверджує актом обстеження будівлі та кошторисом приблизної вартості ремонтно-будівельних робіт по запобіганню руйнування конструктивних елементів будівлі по вул. Борканюка 17, в с. Новоселиця. Даний кошторис виконаний особою яка не попереджалася про кримінальну відповідальність за надання неправдивого висновку, і крім того ні в кошторисі ні в акті не вказано, що роботи слід проводити з метою ліквідації наслідків пошкодження будівлі. Кошторисом передбачено проведення ремонтних та оздоблювальних робіт по запобіганню руйнування будівлі. Доказів які б указували, що спірну будівлю пошкодив ОСОБА_2, і про те, що вона взагалі була кимось пошкоджена позивач суду не надав.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 355, 356, 358, 386, 387 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.