Ухвала

іменем україни

09 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4, треті особи: управління - служба у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, СГІРФ Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - управління - служба у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та передачі ключів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

У 2010 році вона дозволила вселитися й зареєструватися у вказаній квартирі своєму онуку ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_3 та їх малолітнім сином ОСОБА_4, за умови тимчасовості та звільнення квартири на першу вимогу.

На теперішній час вона має намір розпорядитися своєю власністю, а саме продати спірну квартиру, проте відповідачі на її вимоги відмовляються звільнити житло та знятися з реєстрації, чим чинять їй перешкоди у користуванні власністю.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення та надання ключів від квартири, посилаючись на те, що вселилася до вказаної квартири на законних підставах, але з квітня 2014 року відповідачі регулярно виганяють її з дитиною із займаною жилої площі, змінили замки на вхідних дверях.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року, у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічні позовні вимоги задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_3 та малолітньому ОСОБА_4 перешкоди у користуванні жилим приміщенням та вселено їх у квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню, з таких підстав.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 2010 року ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Влітку 2010 року зі згоди власника ОСОБА_1 до вказаної квартири вселилися ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_4

Згідно довідки КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 8» Дніпропетровської міської ради № 726 від 28 квітня 2014 року у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2014_07_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 379 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843429/ed_2014_07_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843433/ed_2014_07_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> та ст <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_642/ed_2014_06_11/pravo1/KD0003.html?pravo=1>. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч.1 ст. 346 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843393/ed_2014_07_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_337/ed_2014_06_11/pravo1/KD0003.html?pravo=1>, 72 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_354/ed_2014_06_11/pravo1/KD0003.html?pravo=1>, 116 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_500/ed_2014_06_11/pravo1/KD0003.html?pravo=1>, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843459/ed_2014_07_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, установивши, наявність у ОСОБА_3 разом з її малолітнім сином ОСОБА_4 права на користування спірною квартирою, оскільки вони вселилися до неї зі згоди власника та отримали у вказаній квартирі постійну реєстрацію, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо відмови у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні квартирою та про задоволення зустрічного позову.

Зазначені висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При вирішенні спору судами першої та апеляційної інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Суди попередніх інстанцій правильно визначили характер спірних правовідносин й вірно застосували положення норм матеріального права, й оцінивши усі забрані у справі докази, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічних вимог ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 також не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних рішень судів немає, оскільки висновки судів про відсутність правових підстав для задоволення позову зроблені вірно.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко