Справа № 704/622/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 травня 2015 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Власова С. О., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря - Рогач О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє згідно довіреності від імені ОСОБА_2, на рішення Воловецького районного суду від 24 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Синевирська сільська рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2011 року ОСОБА_2 пред'явив позов до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Свої вимоги мотивував тим, що згідно рішення Синевирської сільської ради від 5 лютого 2009 року № 19 йому було передано у власність земельну ділянку площею 0, 25 га в ур. «Киричків» в с. Синевир Міжгірського району для будівництва та обслуговування житлового будинку. 23 грудня 2009 року позивачу було видано державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1. Після отримання дозвільних документів він на цій земельній ділянці розпочав будівництво житлового будинку, яке закінчив в 2011 році. Для заїзду і проходу на цю земельну ділянку та до будинку позивачу було виділено від ґрунтової дороги (вулиці) проїзд і шлях шириною 6 м і довжиною 2,5 м. Цей проїзд і шлях віднесено до земель загального користування, що зазначено на плані меж земельної ділянки (точки Д-Е).

Відповідач ОСОБА_3, що проживає в АДРЕСА_1, постійно чинить перешкоди в праві проходу та проїзду до земельної ділянки позивача ОСОБА_2, зберігає та складує дрова, автомобіль тощо.

Позивач також стверджував, що на початку червня 2011 року відповідач збудував дерев'яний гараж за 6 м. до будинку позивача та на шляху до його земельної ділянки, чим лишив останнього можливості заїжджати та проходити до власного будинку. Крім того, відповідач отримав дозвільні документи для будівництва індивідуального гаража на земельній ділянці пл.0,0040 га в ур. «Біля Кецука» в с. Синевир, яка є дорогою до земельної ділянки позивача. Вважає такі дії та рішення Синевирської сільської ради незаконними, а тому пред'явив окремий позов про скасування цих рішень сільської ради.

У зв'язку із цим позивач просив зобов'язати відповідача знести всі збудовані ним будівлі на земельній ділянці перед будинком позивача, та зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у праві проходу та проїзду до земельної ділянки позивача.

Рішенням Воловецького районного суду від 24 жовтня 2012 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

На це рішення представник позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Як на підставу своїх вимог посилався на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував всіх обставин справи, внаслідок чого прийшов до хибних висновків.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не доведені. Однак, такі висновки є помилковими, зроблені без належного з'ясування обставин справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

З матеріалів справи слідує, що згідно рішення Синевирської сільської ради від 5 лютого 2009 року № 19 ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку площею 0, 25 га в ур. «Киричків» у с. Синевир Міжгірського району для будівництва та обслуговування житлового будинку. 23 грудня 2009 року ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1. Після отримання всіх дозвільних документів позивач ОСОБА_2 розпочав будівництво житлового будинку, яке закінчив в 2011 році.

Окремо для заїзду і проходу на земельну ділянку позивача було виділено проїзд з вулиці шириною 6 м і довжиною 2,5 м. Цей проїзд віднесено до земель загального користування, про що зазначено в плані меж земельної ділянки (точки Д-Е), позначеному у вказаному згаданому державному акті.

Відповідач ОСОБА_3 отримав дозвільні документи для будівництва індивідуального гаража на земельній ділянці пл.0,0040 га в ур. «Біля Кецука» в с. Сине вир та збудував там дерев'яний гараж. При цьому, відповідач перешкоджає позивачеві у проході та проїзді до його земельної ділянки.

Вважаючи такі дії неправомірними, позивач ОСОБА_2 пред'явив позов про визнання протиправним і скасування рішення Синевирської сільської ради про надання дозволу ОСОБА_3 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража.

Постановою Міжгірського районного суду від 16 січня 2012 року по справі № 706/23/12, залишеною без зміни ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року, позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення Синевирської сільської ради від 12 вересня 2010 року № 12 про надання ОСОБА_3, мешканцю АДРЕСА_1, дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 009 га в с. Синевир, ур. «Біля Кецука», для будівництва індивідуального гаража (Т.2, а.с.33-36).

Цим судовим рішенням, окрім іншого, також встановлено, що ОСОБА_3 самовільно збудував господарську будівлю (дровітню) і завіз дерево навпроти земельної ділянки і будинку ОСОБА_2 Синевирська сільська рада, як орган місцевого самоврядування, який за законом уповноважений надавати земельні ділянки у власність та погоджувати їх забудови, в тому числі для гаражного будівництва, при винесенні рішення не врахувала діючі будівельні норми, не узгодила зазначене питання з органом архітектури.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, наявними у справі доказами встановлено, що відповідач ОСОБА_3 неправомірно чинить позивачеві ОСОБА_2 перешкоди у проході та проїзді до його земельної ділянки та будинку, а тому вимоги позивача зобов'язати відповідача не чинити йому цих перешкод є обґрунтованими.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_2 зобов'язати відповідача ОСОБА_3 знести всі самовільно збудовані ним будівлі та споруди та не будувати такі в майбутньому (Т.1, а.с.94-95), то така вимога задоволена бути не може, оскільки є неконкретною: будівлі та споруди, знесення яких вимагає позивач ним не ідентифіковані, а припис щодо захисту права від майбутніх ймовірних порушень не узгоджується з вимогами ст. 16 ЦК України.

Враховуючи викладене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє згідно довіреності від імені ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Рішення Воловецького районного суду від 24 жовтня 2012 року - скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково. Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у проході та проїзді до його земельної ділянки та будинку в АДРЕСА_2. В решті вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий:

Судді: