Справа № 546/712/15-ц
Провадження № 2/546/311/15
У Х В А Л А

іменем України

23 вересня 2015 року с-ще Решетилівка

Решетилівський районний суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Беркути Л.Г.

при секретарі - Захарченко Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

14 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

31 серпня 2015 року позивач надав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконав зобовязання на момент предявлення позову, а також те, що квартира придбана ним за позику.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що заявником не наведено достатніх причин для вжиття цих заходів та не надано жодних доказів наявності обставин, які у разі невжиття заходів забезпечення можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а вказані лише припущення позивачів.

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Тому суд зважає на те, що як зазначає сам ОСОБА_1 у своїй заяві про забезпечення позову, договір позики був укладений ним із ОСОБА_2, а квартира, на яку він просить накласти арешти перебуває у спільній частковій власності не тільки ОСОБА_2, а іще й ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_4

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд не вважає накладення арешту на трикімнатну квартиру співмірним заходом забезпечення позову на суму 10 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 4 Постанови ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у заяві відсутні істотні та необхідні для забезпечення позову обставини, як і достатні докази необхідності забезпечення позову, що унеможливлює накладення арешту на зазначене майно, окрім того, такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на квартиру є неспіврозмірним заявленим вимогам та може порушити права інших осіб.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

За змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.151-153, 208-210 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Копію цієї ухвали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: