Справа № 456/534/15 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/4942/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Ніткевича A.B., Павлишина О.Ф.,

Секретар: Бохонко E.Р.,

З участю позивачки ОСОБА_2 та її адвоката Іванус М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2015 року справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відібрання малолітньої дитини,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2015 рок задоволено позов ОСОБА_2

Вирішено відібрати дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_4, який проживає у с.Конюхів Стрийського району Львівської області і повернути дитину матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення про відібрання дитини від ОСОБА_4 і повернення її позивачці ОСОБА_2 з якою дитина проживала допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_4 243,60 грн. судового збору в користь ОСОБА_2.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що судом не враховано, що він не чинить перешкод позивачці ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дочки, однак дочка сама не хоче бачитися і спілкуватися з матір»ю, не хоче покидати місце свого народження, де вчиться і хоче проживати.

Зазначає, що позивачка ОСОБА_2 до дочки не приїзжає, з нею не спілкується, не цікавиться як вона вчиться.

Вважає, що відібрання дитини буде суперечити її інтересам. Крім цього, зазначає, що під час розгляду справи, суд не врахував того, що він як батько не давав згоди на реєстрацію дочки за адресою с.Ганівці Жидачівського району, акт соціального інспектування Службою у справах сім»ї та молоді по місцю реєстрації дитини не складався, а відтак вважає, що при ухваленні рішення, суд неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення та неправильне застосування норм процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволеннні позовних вимог ОСОБА_2

Апелянт в судове засідання не з»явився, однак надіслав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на хворобу батька.

Відповідно до ст.305 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Враховуючи те, що апелянтом не надано суду доказів на підтвердження свого клопотання(виписка з історії хвороби батька і т. інше), колегія суддів визнала неявку в судове засідання ОСОБА_4 неповажною.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 та її представника Іванус М.І., перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом встановлено, що батьками ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.19).

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 липня 2014 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір»ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3-10).

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні.

Ст.214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов про відібрання дитини, суд першої інстанції виходив з вимог ч.3 ст.61 ЦПК України та ч.1 ст.162 СК України.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, повинен виходити з якнайкращого забезпечення прав та максимально можливого урахування інтересів дитини.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків, або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, в тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров»я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

За принципом ст. 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір'ю.

Згідно з ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував вищенаведені норми закону та дійшов вірного висновку, що відповідач ОСОБА_4 незважаючи на наявність судового рішення про визначення місця проживання дитини з матір»ю, самовільно без згоди матері змінив місце проживання малолітньої дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що дитина не хоче проживати з матір»ю, колегія суддів не приймає до уваги, так як висловлювати свою думку щодо свого місця проживання дитина має право лише з досягненням нею десяти років.

Щодо тверджень відповідача про те, що судом при розгляді справи не враховано того, що за місцем реєстрації дитини(АДРЕСА_2 Жидачівського району, Львівської області) не проводилося обстеження житлових умов, не мають значення при розгляді даної справи, оскільки рішенням суду місце проживання визначено за адресою АДРЕСА_1, а не за адресою реєстрації.

Інші доводи апеляційної скарги спрямовані на доведення обставин, які враховуються при розгляді справ про визначення місця проживання дитини, а не про відібрання дитини, коли її місце проживання вже визначено рішенням суду, яке вступило в законну силу та повинно виконуватись у відповідності до вимог ст.124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України всіма особами, яких воно стосується.

Доказів, які б давали суду підстави не повертати дитину за визначеним рішенням суду місцем проживання, відповідачем не надано та судом в ході розгляду справи не здобуто, а відтак рішення ухвалене на повно та всебічно з»ясованих обставинах, що мають значення для справи.

Враховуючи наведене, підстав для задоволення апеляційної скарги у колегії суддів не має. Рішення ухвалене з дотриманням норм чинного законодавства та в інтересах малолітньої дитини, яка враховуючи її вік та стать не повинна бути розлучена з матір»ю.

Керуючись ст. ст.307 ч. 1 п.1, 308, 314 ч.1п.1,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Суді: А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин