АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/917/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 41 Чепурний О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівПодороги В. М. , Бородійчука В. Г.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ "Кредо-Центр" про захист прав споживачів,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Кредо-Центр" про захист прав споживачів.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у квітні 2013 року між ним та ТОВ «Кредо-центр» був укладений договір про надання послуг № 130165. Відповідно до цього договору, він мав отримати у кредит необхідну для ведення господарства сільськогосподарську техніку, вартістю 200 000 грн., для чого відповідно до умов договору сплатив на рахунок товариства 10% від цієї суми, проте, жодної техніки чи кредитних коштів не отримав. У вересні цього ж року отримав повідомлення про розірвання договору у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань.

А тому, позивач вважає, що він був введений в оману товариством, яке проводить нечесну підприємницьку практику. Ч.1 п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється, правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Згідно ст.203 ЦК України - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину судом недійсним не вимагається. Укладений з відповідачем договір є нікчемним, оскільки його недійсність встановлена законом.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач підтримав позов та пояснював, що про можливість отримання кредиту на вигідних умовах дізнався з преси, договір підписував у філії відповідача, що знаходиться в м. Полтава 10 квітня 2014 року, хоча дата на договорі виставлена відповідачем 01 квітня 2014 року, для сплати перших внесків він позичив кошти, а щоб потім їх віддати взяв кредит у банку, при підписанні договору з його умовами відповідач не дав час ознайомитися, його представник запевнив, що після відкриття рахунку в банку та сплати перших внесків, йому буде наданий кредит, за рахунок якого можна буде придбати сільгосптехніку, на умови погодився одразу, оскільки ця техніка потрібна була для ведення фермерського сільського господарства, а тому просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2015 року у позові ОСОБА_6 до ТОВ "Кредо-Центр" про захист прав споживачів відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить скасувати рішення суду, оскільки вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального права, ухваливши нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що 01.04.2013 року сторони уклали договір про надання послуг № 130165 ( а. с. 8 - 9).

П.1.1 договору визначено, що предметом договору є надання компанією, яка діє від свого імені в інтересах і за рахунок клієнта, фінансової послуги з адміністрування фінансових активів, тобто - системи послуг, спрямованих на придбання клієнтом товару, зазначеного у додатку №1 до договору, на умовах (додаток №2 до договору). Клієнт оцінює вигідність придбання товару за попередньо накопичені ним кошти, можливості отримання у власність лише часткового сплаченого майна з наступним погашенням його залишкової вартості протягом достатнього для клієнта періоду часу з мінімальними адміністративними витратами. Перед підписанням договору клієнт визначає орієнтовну вартість товару, яка становить 200 000 грн. (п.1.3 договору). Зобов'язання компанії (відповідача) за договором визначені п.2.1, до яких зокрема відносить організувати своєчасну оплату товару, організувати та проводити видачу коштів, що дає право на купівлю та отриманням клієнтом товару, здійснити оплату товару для клієнта, зазначеного в додатку №1 до цього договору та передати його клієнту. Зобов'язання клієнта (позивача) визначеної ст.3, зокрема до них входить сплатити одноразово реєстраційний платіж та комісійний платіж відповідно до визначеного відсотку, зазначеного у додатку №1 в якості сплати компанії винагороди та на оформлення всіх необхідних документів за проведення заходів, пов'язаних з виконанням умов договору (п.3.1), щомісячно сплачувати обов'язковий платіж та адміністративні витрати (п.3.2), одержати товар в порядку, передбаченому у додатку №2 до договору. Термін дії договору становить з 01.04.2013 року по 01.03.2017 року.

Згідно копії додатку №1 до вищезазначеного договору товаром визначена сільгосптехніка вартістю 200 000 грн., реєстраційний платіж складає 10% - 20000 грн. комісійний платіж складає 5 % - 10000 грн. ( а. с. 9 на звороті).

Згідно копії квитанції від 11.04.2013 року позивач сплатив відповідачу реєстраційний платіж по вищевказаному договору у сумі 20000 грн.( а. с. 16).

Листом від 30.08.2013 року № 08/146 ТОВ «Кредо - центр» повідомило позивача про розірвання договору № 130165 від 01.04.2013 року шляхом припинення його дії у зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 договірних зобов'язань ( а. с. 17).

Відповідно до ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як на підставу нікчемності укладеного договору позивач посилався на норму ч.1 п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023, відповідно до яких нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття "пірамідальна схема" та "придбання товарів у групах". Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності "пірамідальної схеми" згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти.

Так, за схемою придбання товарів у групах придбання товарів для кожного споживача (крім останнього) відбувається, у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами-учасниками є тільки в часі одержання товару кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш "активними", за умови виконання ними умов договору.

Отже, якщо укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), то до такого правочину не може бути застосовано визначення "пірамідальної схеми".

Відповідно до п 7. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

При цьому, колегія суддів погоджується із висновком районного суду, що аналіз умов укладеного договору між сторонами свідчить, про те, що він не носить ознак недійсності, встановленими ч.1 п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, дана норма встановлює лише вид недійсного правочину, а його недійсність підлягає доказуванню та визнання неясності у судовому порядку. Поняття «пірамідальна схема» з вищевказаного закону має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності. Відсутність будь-якої з вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 вересня 2013 року розглянув справу № 6- 40 цс 13, предметом якої був спір про визнання правочину недійсним як такого, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого поняття «пірамідальна схема» у розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Утворення та експлуатація пірамідальних схем забороняється як нечесна підприємницька практика, а правочин здійснений з використанням такої практики є недійсним.

Водночас придбання товарів у групах передбачає надання споживачу товару в обмін на внесення ним коштів і за умови отримання відповідного дозволу є легітимною підприємницькою діяльністю.

Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом договору, укладеного в рамках функціонування системи придбання товару в групах «Кредо-Центр», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару. Відповідно до статті 6 пункту 6.2 договору ТОВ «Кредо-Центр» гарантує надання кожному учаснику отримання товару за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених договором.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 19.02.2013 року відповідач є фінансовою установою та здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року № 2664 ( а. с. 32).

Відповідно до п. 5 ст. 1 даного закону під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Крім того, за матеріалами справи встановлено, що відповідач має ліцензію на надання фінансових послуг, а саме діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, яка видана 12.03.2013 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ( а. с. 33) і дана ліцензія діє з 28.02.2013 року по 28.02.2018 рік. Умови здійснення такого виду діяльності визначені Ліцензійними умовами провадження діяльності з адміністрування фінансових активі для придбання товарів у групах, затвердженими розпорядженням Нацфінпослуг від 09.10.2012 року № 1676. Згідно з п. 1.2 ч. 1 даних Ліцензійних умов - адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Тобто діяльність відповідача носить правомірний характер.

З урахуванням наведеного, районний суд дійшов до обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач, не довів суду, те що укладений ним договір з відповідачем є недійсним (нікчемним), та у зв'язку з чим сплачені кошти позивачем підлягали б стягненню з відповідача.

У зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення з додержанням положень чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Аналізуючи норми матеріального права, докази у справі, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на законність судового рішення, а тому апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ "Кредо-Центр" про захист прав споживачів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :