У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», про стягнення боргу кредитором спадкодавця, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки АліниВолодимирівни - на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 13 березня 2013 року між ним та ОСОБА_10 укладений кредитний договір № DN1YRB209330499, відповідно до умов якого ОСОБА_10 отримав кредит у сумі 13 911 грн 95 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 12 березня 2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

Спадкоємцями після померлого ОСОБА_10 є: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

21 червня 2013 року позивачем отримано відповідь із Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 18 червня 2013 року № 2336/01-16, в якій зазначено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_10 була відкрита на підставі претензії Публічного акціонерного товариства «Платинумбанк» (далі - ПАТ «Платинумбанк»).

13 жовтня 2013 року позивачем повторно направлено запит до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори щодо звернення спадкоємців померлого ОСОБА_10

23 жовтня 2013 року позивачем отримано відповідь із Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, в якій вказано, що інформація стосовно спадкоємців ОСОБА_10 не може бути надана відповідно до ст. 8 Закону України «Про нотаріат».

На час смерті позичальник ОСОБА_10 зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку із чим станом на 13 березня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 13 467 грн 80 коп., які позивач просив стягнути з відповідачів, визнавши їх спадкоємцями померлого.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 13 березня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_10 укладений кредитний договір № DN1YRB209330499, відповідно до умов якого ОСОБА_10 отримав кредит у розмірі 13 911 грн 95 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 12 березня 2016 року (а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації смерті Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 2310 (а. с. 19).

Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 на підставі претензії кредитора ПАТ «Платинумбанк» від 18 травня 2013 року № 60-02/11652, зареєстровану за № 1264 та за вхідним № 1330/02-14 29 травня 2013 року, відкрито спадкову справу № 511/2013. До зазначеної спадкової справи долучено претензію кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18 червня 2013 року № 9258, зареєстровану за № 2389 та за вхідним №1530/02-14. Також до спадкової справи долучено претензію кредитора ПАТ «Альфа Банк» від 01 жовтня 2013 року № 76215-102, зареєстровану за № 2389 та за вхідним № 2452/02-14. Інших заяв до зазначеної спадкової справи не надходило, що підтверджується листом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 03 жовтня 2014 року за вхідним № 3748/01-16 (а. с. 82).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач скористався своїм правом щодо повернення боргу шляхом подання заяви до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, однак даний позов є передчасним, оскільки не встановлено коло спадкоємців, які приймуть спадщину, що позбавляє можливості суду встановити як коло спадкоємців, так і обсяг отриманого у спадщину майна.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на таке.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 01 січня 2004 року, визначений главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна,

але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів

спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про

погашення заборгованості спадкодавця.

У справі, яка переглядається, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції на вказані норми матеріального права уваги не звернули, не перевірили, чи є відповідачі, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, його спадкоємцями, та не врахували, що у разі прийняття ними спадщини та зволікання від виконання обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, банк має право звернутися до них з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Разом з тим, встановивши обсяг спадкового майна, суди не визначили його вартість.

За таких обставин судами попередніх інстанцій норми ст. ст. 1268, 1296, 1297 ЦК України витлумачені неправильно.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому оскаржувані рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - ШулікиАліни Володимирівни -задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук