Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

336/1186/15-ц

2/336/1081/15

м. Запоріжжя 16 липня 2015 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку та грошові кошти в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом та на частину житлового будинку як на частку майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вищевказаним первісним позовом, за яким зазначили, що 14 березня 2012 року помер їх батько ОСОБА_5, після смерті якого позивачі в порядку спадкування за законом просять визнати право власності за кожною на 3/20 частин житлового будинку № 282 по вул. Куйбишева в м. Запоріжжі, а також на 11785 гривень та 1119,50 доларів США.

Крім того, ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за яким зазначила, що померлий ОСОБА_5М її чоловік, після смерті якого вона просить визнати, що спірний будинок є обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5, визнати за нею право власності на половину такого нерухомого майна на 3/10 частини житлового будинку, а також в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності і на 3/40 його частин.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представникпозивача ОСОБА_2 підтримали заявлений первісний позов за вищевказаними підставами, а на зустрічний заперечили, вказуючи на безпідставність вимог про визнання спірного будинку обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5.

Представник ОСОБА_3 наполягла на заявленому зустрічному позові, частково визнавши первісний, вказуючи на рівне право спадкоємців на отримання у власність лише половини спірного будинку, яка і складає спадкову масу.

Відповідач ОСОБА_4 просив справу слухати без його участі, надавши письмові заперечення на первісний позов.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що і заявлений первісний позов, і предявлений зустрічний позов підлягають частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 13 березня 2012 року помер ОСОБА_5, про що слідує із свідоцтва про його смерть від 07.08.2012 року.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на 3/5 частин житлового будинку № 282 по вул. Куйбишева в м. Запоріжжі, які належали йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05.11.1968 року.

Поданими у встановленому законом порядку та в межах визначеного законом строку відповідними заявами спадщину прийняли його діти: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також дружина померлого ОСОБА_3, про що достовірно вбачається із наданої Пятою Запорізькою державною нотаріальною контороюспадкової справи № 437 за 2012 рік.

Факт спорідненості позивачів із померлим ніким не оспорювався, підтверджується наданими сторонами свідоцтвами та не викликає у суду сумнівів.

Наполягаючи на зустрічному позові, сторона ОСОБА_3 стверджувала, що за час її шлюбу з ОСОБА_5, за спільні кошти та спільною працею подружжя ОСОБА_5 капітально відремонтувало, переобладнало та здійснило прибудову до належної спадкодавцю частини будинку, що збільшило його площу та вартість.

Дійсно, названий позивач та ОСОБА_5 згідно свідоцтва про одруження уклали шлюб 13 червня 1965 року.

При цьому право власності на спірний будинок первісно було отримане ОСОБА_5 на підставі договору про право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 13.08.1952 року, і ще в 1961 році такий будинок було прийнято в експлуатацію згідно акту від 16.05.1961 року.

Згодом на підставі рішення народного суду Жовтневого району м. Запоріжжя від 14.09.1962 року спірний будинок було поділено між ОСОБА_5 та колишньою його дружиною ОСОБА_6 за останньою було визнано право власності на ? частину названого будинку.

Надалі, на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради від 31 жовтня 1968 року частки співвласників житлового будинку були змінені, а саме, за ОСОБА_5 було визначено 3/5 його частин. Така зміна часток відбулася на підставі висновку та розрахунку від 08.10.1968 року, з яких слідує збільшення вартості належної ОСОБА_5 частини спірного будинку щодо вартості частини іншого співвласника.

Відповідно до ч. 1 ст.10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом статей 22, 24 КпШС УРСР, які діяли на момент придбання спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном.

До спільної сумісної власності не належить майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до вимог ст. 25 КпШС УРСР, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Аналогічне положення міститься і в нормі ст.ст. 57, 62 СК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно з ч. 1 ст. 62 цього ж Кодексу, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, або затрат другого з подружжя, воно в разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки предметом судового спору є частина житлового будинку, яка належала на праві особистої приватної власності ОСОБА_5 відповідно до правил ст. 25 КпШС УРСР, ст. 62 СК України предметом доказування є збільшення вартості такої частини будинку та істотність такого збільшення внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя, або затрат позивача незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна).

Сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість спірного будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

За змістом ст.ст. 10, 11 ЦПК України обов'язок доведення тієї обставини, що саме в період з 1965 по 2012 рік спірний будинок істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя ОСОБА_5, а саме, позивачки ОСОБА_3, покладається на останню.

Проте, зазначені обставини позивачкою не доведені, а відповідно до ст. 25 КпШС, ст. 62 СК України проведення подружжям ремонтно-будівельних робіт по оздобленню будинку, що належить іншому з них, ще не може бути достатньою підставою для визнання цього будинку спільною власністю.

Таким чином, відсутні правові підстави для визнання належної ОСОБА_7 частини будинку спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 і визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину такого майна.

На підставі викладеного, зважаючи на кількість спадкоємців першої черги, кожний із них має право успадкувати по 3/20 частин спірного житлового будинку.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги про визнання права власності на грошові кошти взагалі не підлягають задоволенню.

Стаття 177 ЦК України вказує, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як слідує із відмовного матеріалу ЖРЗПЗ № 2857 від 15.03.2012 року, 27 лютого 2012 року ОСОБА_5 потрапив до лікарні де згодом і помер. При цьому за життя при спадкодавцеві, в кишені його брюк, були виявлені грошові кошти в сумі 47140 гривень та 4478 доларів США, які 19 березня 2012 року були передані дружині померлого ОСОБА_3

Заперечуючи на первісний позов в названій частині, стороною відповідачів не була надано жодних доказів на підтвердження належності виявлених коштів не ОСОБА_5, а його сину ОСОБА_4, як про це зазначав останній.

Між тим, відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з аналізу норм цивільного процесуального права, підставу позову складають норми матеріального права, які підлягають застосуванню до правовідносин сторін (правова підстава позову), зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тобто юридичних фактів матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, та докази на підтвердження зазначених позивачем обставин.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визнати за ними майнове право на грошові кошти в порядку спадкування

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і згідно п.1 ч.2 зазначеної статті, способом захисту цивільних прав та інтересу може бути визнання права.

Натомість, обраний позивачами спосіб захисту не узгоджується з вимогами матеріального права, оскільки спірні грошові кошти мають лише родові ознаки, індивідуально не визначені, а тому в названій частині у задоволенні первісного позову, на думку суду, необхідно відмовити. При цьому вказане не позбавляє позивачів звернутися до суду із відповідним позовом в загальному порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 384, 1216, 1218, 1233-1235, 1268-1275 ЦК, ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку та визнання права власності на грошові кошти в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом та на частину житлового будинку як на частку майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/20 частин житлового будинку № 282 по вул. Куйбишева в м. Запоріжжі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/20 частин житлового будинку № 282 по вул. Куйбишева в м. Запоріжжі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/20 частин житлового будинку № 282 по вул. Куйбишева в м. Запоріжжі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В. Зарютін