Справа № 442/31/09 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/6065/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Глинського О.А.,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 березня 2009 року у справі за поданням головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Львівській області Городняк О.І. про тимчасове обмеження права виїзду за кордон ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 березня 2009 року тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в АДРЕСА_1 без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Вказану ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2, вважає, що така постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права. Апелянт зазначає, що дана ухвала грубо порушує ст. 33 Конституції України, а саме його конституційне право вільно залишити територію України, позбавляє його змоги влаштуватися за кордоном на роботу, а тому існує загроза того, що він не зможе сплачувати аліменти. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання Відділу ДВС Дрогобицького МРУЮ Львівської області про його тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон (а.с. 11).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 09 червня 2006 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міського управління юстиції Головного управління юстиції у Львівській області Городняк О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-884, виданого 17.04.2006 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 06.03.2006 р. га утримання доньки ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2 р. (а.с. 5,6).

Звертаючись в суд з поданням, яке погоджене начальником відділу ДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, державний виконавець, з посиланням на ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст.217 ЦПК України, просив винести рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України гр. ОСОБА_2 до виконання ним своїх зобов'язань. При цьому підставою для такого обмеження в поданні зазначено наявність у ОСОБА_2 невиконаних зобов'язань по сплаті аліментів, покладених на нього згідно виконавчого листа №2-884, виданого 17.04.2006 року та ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань щодо погашення боргу.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з положеннями ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Положеннями ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, і зокрема, згідно п.5 цього порядку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань, що узгоджується з положеннями п.18 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, звертаючись в березні 2009 року до суду з поданням щодо тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, державний виконавець, окрім констатування самого факту наявності у ОСОБА_6 непогашеного боргу та подання низки документів: виконавчого документу, постанови про відкриття виконавчого провадження, вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.08.2008 р. щодо притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ст.164 ч.1КК України та розшифровки заборгованості по аліментах, не навів у своєму поданні достатньо переконливих доказів, які б з достатньою очевидністю підтверджували ухилення боржника від виконання ОСОБА_7 своїх зобов'язань по сплаті аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 в період з 06 березня 2006 року по 31 січня 2009 року періодично виконував свої боргові зобов'язання та сплачував аліменти, хоча і не регулярно, що підтверджується розшифровкою заборгованості по аліментах наданою самим державним виконавцем.

Зокрема в період з 01.01.2008 р. по 31.12.2008 року при заборгованості 3600 грн. боржником було сплачено аліменти на загальну суму 6655 грн. а в період з 01.01.2009 року по 31.01.2009 року при заборгованості по сплаті аліментів в 300 грн. ним було сплачено 500 грн. із залишком 0 грн.(а.с.4)

Вказані обставини спростовують твердження в поданні про систематичне ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання своїх боргових зобов'язань.

Сам факт нерегулярності здійснення ним виплат аліментів та відсутності у боржника ОСОБА_2 рухомого та нерухомого майна, на що робиться посилання в поданні державного виконавця, не свідчить про його ухилення від погашення боргу.

Таким чином, подання державного виконавця про тимчасове обмеженняОСОБА_2 у праві виїзду за межі України не містить об'єктивних доказів, які б з достатньою очевидністю а переконливістю свідчили пройого ухилення від виконання зобов'язань по сплаті аліментів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Городняк О.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

За таких обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання, що не позбавляє державного виконавця за наявності достатніх правових підстав у процесі виконання судового рішення права повторного звернення з таким поданням.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, ст..313, п.6 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 березня 2009 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Львівській області Городняк О.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.