22-ц/775/581/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Турченко О.В.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Ткаченко Т.П., Попової С.В.

при секретарі - Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між ним та ПАТ «Дельта Банк» у 2014 році були укладені депозитні договори: №8655, дія якого закінчилась 14 липня 2014 року, та №5590, дія якого закінчилась 10 листопада 2014 року, та на банківському рахунку позивача після припинення дії депозитних договорів залишилась загальна сума у розмірі 15779.28 доларів США, які він не має реальної можливості отримати, оскільки на його звернення до банку той посилається на брак коштів.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за депозитними вкладами у розмірі 15779,28 доларів США, еквівалентному гривні на час винесення рішення , моральну шкоду у розмірі 3000 грн.,яку він зазнав внаслідок неналежного виконання зобов'язання, та витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн.

Повторним заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. В обґрунтування апеляції зазначає, що строк дії депозитних договорів між позивачем та Банком закінчився, ОСОБА_1 не має реальної можливості отримати свої грошові кошти, а Банк ухиляється від видачі вкладу. Суд невірно застосував норми Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та необґрунтовано відмовив у стягненні належних йому коштів та моральної шкоди.

Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з'явились, що у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справі за їх відсутність.( а.с. 96-98)

Заслухавши суддю - доповідача, позивача ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, обговоривши доводи скарги та письмових заперечень позивача, наданих Апеляційному суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені позову про стягнення депозитного договору суд виходив з того, що , оскільки Банк зарахував належні позивачу кошти на рахунок клієнта, вони є його власністю , отже, Банк виконав у повному обсязі умови договору. Крім того, спираючись на норми п. 2 частини 5 статті 36 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд прийшов до висновку, що оскільки в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію , то під час її дії не здійснюються примусове стягнення коштів та майна банку , звернення стягнення на майно банку , накладення арешту на кошти та майно банку. Моральна шкода, у свою чергу, як похідна вимога,задоволенню не підлягає.

Судова колегія не погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено, між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» був укладений депозитний договір №8655. У липні 2014р. у позивача закінчився депозитний договір №8655 на суму у розмірі 16500,00 доларів США, що підтверджується випискою за операціями по картковому рахунку з 01.07.2014р. по 31.07.2014р. Згідно цієї виписки депозитний вклад у розмірі 8000,00 доларів США було пролонговано з 14.07.2014 року по 13.08.2014 року із виплатою річних згідно з угодою №7027 від 14.07.2014р., а сума у розмірі 8754,52 доларів США була зарахована на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів №7265, відкритий на ім'я позивача в ПАТ «Дельта Банк». 13.08.2014 року згідно угоди №5590 був повторно пролонгований депозит у розмірі 8000,00 доларів США, строк дії договору №5590 закінчився 10 листопада 2014р. Відповідач зарахував на поточний рахунок позивача з урахуванням відсотків суму у розмірі 8098,27 доларів США. З урахуванням виплачених відповідачем сум з липня по листопад 2014 року по двом депозитним договорам: №8655, дія якого закінчилась 14 липня 2014 року, та №5590, дія якого закінчилась 10.11.2014 року, на банківському рахунку позивача після припинення дії депозитних договорів залишилась загальна сума у розмірі 15779.28 доларів США, що підтверджується випискою відповідача за операціями по картковому рахунку з 03.11.2014р. по 28.11.2014р.

Дані обставини не заперечує відповідач , що підтверджується його письмовими поясненнями та запереченнями до апеляційної скарги.

Відповідно до ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Частина 2 цієї статті передбачає,що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

З матеріалів справи вбачається , що позивач після спливу договорів звернувся до ПАТ «Дельта Банк» із вимогами про видачу зазначеного вкладу, що підтвержується банковською випискою , але банк ухилився від виконання свого обов'язку видати вклад.

Зарахування грошових коштів, належних позивачу на електроннний платіж № НОМЕР_1 без надання реальної можливості отримання цих коштів, не може вважатись належним виконанням зобов'язання.

Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним..

Така правова позиція викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України (№ 6-140цс13) від 25 грудня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

За таких обставин висновок суду про те, що банк виконав своє грошове зобов'язання в день перерахування вкладу на поточний банківський рахунок вкладника ОСОБА_1 є помилковим.

Відмовляючи у задоволені позову суд також послався на на норми п. 2 частини 5 статті 36 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийшов до висновку, що оскільки в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію , то під час її дії не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку , звернення стягнення на майно банку , накладення арешту на кошти та майно банку.

Судова колегія також не погоджується з такими висновкам и суду.

Апелянтом надано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року, згідно якого з 03.03.2015 року розпочата процедура виведення ПАТ « Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасова адміністрація запроваджена строком з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року.( а.с.70-71)

Частинами 1, 5 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 36 вищезазначеного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Разом з цим, предметом спору не є кошти та майно банку, а грошові кошти, що належать виключно кредитору банку - ОСОБА_1

Частина 5 статті 34 даного Закону наголошує, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

Разом з цим, відповідно до п. 5 частини 6 Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

За таких обставин, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суми депозитного вкладу у розмірі 15779.28 доларів США, що станом на день вирішення справи еквівалентно 331772 гривням 08 копійок.

Переглядаючи судове рішення в частині відмови у задоволені позову про стягнення моральної шкоди , судова колегія виходить з наступного.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п 2. постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із наступними змінами спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Оскільки ні нормами Конституції України, ні законом чи іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, ні договором не передбачено право на відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди у зв'язку з неповерненням банківського вкладу, вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини ч.1 статті 88ЦПК України з ПАТ «Дельта Банк» на користь позивача підлягає до стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 2500 гривень та у дохід держави судовий збір у розмірі 4976 гривень 58 копійок (3317 грн. 72 та 1658грн. 86 коп.)

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2015 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами банківських вкладів №18655 від 10 січня 2014 року та №5590 від 13 серпня 2014 року у розмірі 331772( триста тридцяти одну тисячу сімсот сімдесят дві ) гривні 08 копійок.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2500 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у дохід держави судовий збір у розмірі 4976 гривень 58 копійок .

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді