АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5137/15 Головуючий 1 інст. Сиротников Р.Є.
Категорія: про встановлення фактів, що мають юридичне значення
У Х В А Л А

іменем України

02 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року по справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Восьма Харківська Державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією родиною,-

в с т а н о в и л а :

07.11.2014 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_3 «про встановлення факту», у якій ОСОБА_3 у якості заінтересованої особи зазначив Державну нотаріальну контору №8 Київського району м. Харкова, своїм місцем проживання квартиру АДРЕСА_1, і, уточнивши заяву, просив суд встановити той факт, що ОСОБА_4 постйно мешкала, починаючи з 2004 року до 21 жовтня 2013 року, з громадянкою ОСОБА_5 у її квартирі АДРЕСА_2.

Крім того, в цій же заяві ОСОБА_3 просив встановити, що ОСОБА_4, фактично прийняла спадщину після смерті після смерті ОСОБА_5, яка померла 21.10.2013 року.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_3 вказав, що з 21.09.2006 року знаходився у шлюбі з ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6)ОСОБА_7, мешкали в квартирі АДРЕСА_2, яка належала бабусі його дружини ОСОБА_5

24.11.1994 року ОСОБА_5 залишила заповіт, згідно якого належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 заповідала ОСОБА_6.

21.10.2013 року ОСОБА_5 померла, його дружина ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину, так як постійно проживала зі спадкодавцем, а також подала заяву про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину не оформила.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.11.2014 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Суд вирішив встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 в період з 2004 року до 21.10.2013 року за адресою АДРЕСА_3 однією родиною з ОСОБА_5, яка померла 21.10.2013 року та встановити факт прийняття ОСОБА_4 спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, померлої 21.10.2013 року, що складається з квартири АДРЕСА_4. (а.с.34-35).

В апеляційній скарзі представник Харківської міської ради просить скасувати рішення Московського районного суду про задоволення заяви ОСОБА_3 про встановлення факту, як постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Обґрунтовуючи скаргу, апелянт вказує, що суд, розглянувши заяву ОСОБА_3 в порядку окремого провадження, фактично вирішив спір про право, який мав би вирішувати у порядку позовного провадження з залученням інших спадкоємців, а у разі їх відсутності Харківської міської ради, як уповноваженого органу територіальної громади.

Порушуючи приписи ст.256 ЦПК України, суд не залучив до справи Харківську міську раду, розглянув справу за її відсутністю, про рішення Харківська міська рада довідалася лише в ході розгляду Київським районним судом міста Харкова, на території якого знаходиться спірна квартира, цивільної справи за позовом Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою.

Крім того, при розгляді справи за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, суд не звернув уваги на ту обставину, що заява ОСОБА_3 прийнята і справа розглянута Московським районним судом з порушенням правил підсудності, не перевірив коло спадкоємців, зацікавлених осіб, рішення суду ґрунтується на припущеннях.

В суді апеляційної інстанції представник Харківської міської ради підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, посилаючись на вказані в ній доводи та на копію заяви Харківської міської ради (з додатками) до Київського районного суду м.Харкова про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна у комунальну власність територіальної громади м.Харкова, на копію ухвали Київського районного суду м.Харкова від 10.12.2014 року про відкриття провадження за вказаною заявою.

В поданому апеляційному суду листі завідувач Восьмої Харківської державної нотаріальної контори просив справу розглядати без участі представника нотаріальної контори.

Заявник ОСОБА_3 в судові засідання суду апеляційної інстанції, незважаючи на неодноразово направлені на вказану ним адресу судові повістки про час та місце розгляду справи, не зявився, причину не повідомив.

З огляду на вимоги ч.3 ст.27, ст.ст.77, 303-1, 305 ЦПК України, зважуючи на особливості даної категорії справи, колегія суддів розглядає справу за відсутністю заявника.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.3 ст.15 ЦПК України суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження. Кожне з цих видів провадження має певні особливості, відмінності одне від одного, без урахування яких неможливо забезпечити виконання завдань цивільного судочинства, передбачених ст.1 ЦПК України.

Прийнявши заяву ОСОБА_3 про встановлення факту та відкривши по ній провадження з посиланням на відповідність заяви вимогам ст.ст.119-120 ЦПК України, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що вимоги до змісту заяви про встановлення факту регулюються статтею 258 ЦПК України, а не ст.ст.119,120 ЦПК України, а також ту обставину, що в заяві ОСОБА_3, усупереч вимог ст.258 ЦПК України, не зазначено: з якою метою ОСОБА_3 подає заяву; яка причина неможливості одержання або відновлення документу, що посвідчує цей факт.

Крім того, усупереч вимог ч.2 ст.258 ЦПК України до заяви ОСОБА_3 не додано довідки про неможливість відновлення втраченого документу, який би підтвердив факт, за встановленням якого заявник змушений звертатися до суду.

Недотримання зазначених вимог процесуального права сприяли ухваленню незаконного рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_3, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що під виглядом звернення з заявою встановлення факту, яке законом допускається до вирішення судом лише за відсутності спору про право, ОСОБА_3 фактично просив і суд вирішив спір про право на спадщину, яке повинно розглядатися в порядку позовного, а не окремого провадження.

Розглядаючи справу, суд не звернув увагу на відсутність належних та допустимих доказів щодо місця проживання заявника, яке визначається у відповідності до вимог ст.29 ЦК України.

Усупереч вимог ч.ч.1, 2 ст.235 ЦПК України суд не вжив заходів щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи. Заявником не надано суду, а суд не вжив заходи з метою отримання довідки компетентного житлово-експлуатаційного підприємства, яке обслуговує будинок №92 по вул.Сумській про осіб, які проживали в квартирі разом зі спадкодавцем, протягом якого часу, у якості кого по відношенню до власника квартири.

Крім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що заява від імені ОСОБА_4 про прийняття спадщини від 29.04.2014 року подана не за місцем відкриття спадщини, поза межами встановленого шестимісячного строку

Згідно ч.4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Про наявність спору про право (право ОСОБА_3 на спадщину) свідчить як зміст поданої ним до суду заяви так і посилання заявника в останньому абзаці мотивувальної частини заяви на ст.1268 («Прийняття спадщини») та ст.1270 («Строки для прийняття спадщини») ЦК України, однак суд на ці обставини уваги не звернув і ухвалив рішення без дотримання норм процесуального права, висновки якого ґрунтуються на припущеннях.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, згідно п.4 ч.1 ст.307 та ст.310 ЦПК України підлягає скасуванню з залишенням заяви ОСОБА_3 про встановлення факту без розгляду.

Викладена в апеляційній скарзі вимога про ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, оскільки діючим ЦПК України не передбачено ухвалення рішення у справі окремого провадження про встановлення факту, коли зі змісту заяви і встановлених судом обставин вбачається спір про право, який повинен розглядатися за правилами позовного провадження з залученням належного відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.4 ч.1 ст.307, ст.ст.310, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3, заінтересована особа: Восьма Харківська Державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією родиною залишити без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: