У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструка С.В., Буцяка З.І.

секретар судового засідання : Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «ПриватБанк» про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ «ПриватБанк» про визнання договорів недійсними відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що позивач на день укладання додаткових угод до договору про іпотечний кредит, перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 тому відповідно до ст. 65 СК України давала згоду на його укладання та діяла в інтересах сім»ї так як кредитні кошти спрямовувались на ремонт спільного будинку.

Вважає, що при укладанні додаткових угод до договору від 11 березня 2008 року були змінені умови повернення кредиту та сума кредиту, внаслідок чого збільшились зобов'язання, які забезпечуються особистим майном позивача без його згоди. Вважає, що такі зміни підлягали нотаріальному посвідченню.

Вказує, що при укладенні таких угод грошові кошти в доларах США ОСОБА_2 не видавалися і не могли бути видані, оскільки основну суму коштів по кредиту було видано в гривнях раніше під час укладання основного договору.Зазначає, що іпотечний договір не передбачав зміну основного зобов'язання в односторонньому порядку.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (ст. 65 СК України).

Пунктом 25 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що положення ст. 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

За таких обставин, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції правильно виходив із того, що додаткові угоди до договору про іпотечний кредит не можуть бути визнані недійсними, з підстав ненадання згоди на їх укладання одним із подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки на підписання договору про іпотечний кредит позивач надавала письмову згоду, а тому для укладення подальших додаткових угод до договору також була необхідна її згода не заслуговують на увагу, оскільки закон виходить з презумпції згоди інших співвласників при вчиненні правочину одним з них. Тому відповідне рішення суду про визнання недійсним правочину має ґрунтуватись не на відсутності формальної згоди на укладення правочину, а на незгоді учасників спільної сумісної власності з укладеним правочином, оскільки він суперечить їхнім інтересам.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги проте, що додаткові угоди до іпотечного кредиту підлягали нотаріальному посвідченню, оскільки законодавством не передбачено що такі угоди потребують обов'язкового нотаріального посвідчення.

Інші доводи викладені у апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, оскільки ці доводи були предметом судового розгляду в іншій цивільній справі між тими ж сторонами і рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2014 року в задоволенні позовних вимог про визнання договору іпотеки припиненим із зазначених підстав відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі це не підлягають доказуванню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307,308,313-315ЦПК України, колегія суддів, у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий : Судді: