АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 603/927/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Галіян І.М.
Провадження № 22-ц/789/517/15 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Хоми М.В.

суддів - Демкович Ю. Й., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1

представника відділу освіти Монастириської районної державної адміністрації та Монастириської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Андрусенка Ігора Ярославовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 25 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Монастириської районної державної адміністрації в особі відділу освіти, Монастириської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся суд із вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги в процесі розгляду справи. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що працював на посаді вчителя англійської мови Монастириської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. 20 жовтня 2014 року згідно наказу №100 директора школи його звільнено від виконання обов"язків класного керівника 6-А класу за грубе порушення "Положення про загальноосвітній навчальний заклад (п.46), посадової інструкції класного керівника. Крім цього, наказом №101 від 20 жовтня 2014 року директора школи йому зменшено тижневе навантаження вчителя англійської мови, вилучено 5 годин даного предмету в 6-А класі. Дані накази просив визнати незаконними та скасувати, оскільки порушення ним посадових обов"язків не доведено, та стягнути з відповідача різницю в зарплаті з 20 жовтня по 1 грудня 2014 року за зменшення тарифікаційного навантаження та класне керівництво.

1 грудня 2014 року його звільнено з посади вчителя англійської мови Монастириської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів за п.3 ст. 41 КЗпП України за вчинення аморального проступку. Звільнення вважає незаконним, так як аморального проступку він не вчиняв. Крім цього, вважає, що до звільнення його уже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за той же проступок, який послужив підставою для звільнення. Притягненням до дисциплінарної відповідальності вважає вищевказані накази №100 та №101 директора школи про зменшення тижневого навантаження та звільнення від класного керівництва.

Просив поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., яка завдана неправомірними діями відповідачів.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 25 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Вирішено скасувати наказ Монастириської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 20 жовтня 2014 року №101 "Про зміну тарифікації вчителів англійської мови". Стягнуто з відділу освіти Монастириської районної державної адміністрації в користь ОСОБА_1 різницю в заробітній платі з 20 жовтня по 1 грудня 2014 року за зменшення тарифікаційного навантаження (5 годин) 4617, 21 грн. з вирахуванням податків, зборів та інших обов"язкових платежів.

Ухвалою Монастриського районного суду від 10 березня 2015 року внесено виправлення в рішення щодо суми стягнення в користь ОСОБА_1, та зазначено суму стягнення 1322, 57 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на мотиви, зазначені ним у позовні й заяві та уточненнях до неї. Зокрема, вказує, що судом не враховано, що члени комісії, яка склала акт №7, зробили висновок за один день, не відвідавши у нього жодного уроку; члени комісії не є спеціалістами з англійської мови; комісія не зазначила, в чому полягає незадовільне виконання обов"язків класного керівника, а взято до уваги виключно звернення батьків учнів 6-А класу; наказ №100, яким він звільнений від обов"язків класного керівника, суперечить ст.29 Закону України "Про загальну середню освіту", невірно застосовано "Положення про загальноосвітній навчальний заклад". Не враховано, що він пропрацював у Монастириській ЗОШ І-ІІІ ступенів 26 років, з них 9 років був директором цієї школи, за свій трудовий шлях не мав жодного стягнення, неодноразово нагороджувався, є спеціалістом "Вищої кваліфікаційної категорії", має звання "Старший вчитель". Також вказує, що він не бив дітей на уроці англійської мови у 6-А класі 6 жовтня 2014 року, а дотик рукою до учнів носив жартівливий характер, про що свідчить сміх та веселощі дітей на уроці. Опитування дітей вважає упередженим, замовним, виконаним по вказівці в.о.директора школи. Свідчення опитаних в якості свідків дітей були одинаковими у лексичному наборі, що свідчить про їх замовність та скерованість дорослими особами. Фрагмент відео, про яке суд зазначив у рішенні, зняте неповнолітньою дитиною, низької якості, зйомка несанкціонована, а тому такий доказ суд не повинен був брати до уваги. Крім цього, вважає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у поновленні на роботу при наявності рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1

Заслухавши пояснення апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідачів, який вважає рішення суду законним та обгрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Рішення суду у частині задоволених позовних вимог, а саме скасування наказу Монастириської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 20 жовтня 20014 року №101 "Про зміну тарифікації вчителів англійської мови", стягнення з відділу освіти Монастириської РДА в користь ОСОБА_1 різниці в заробітній платі з 20 жовтня по 01 грудня 2014 року за зменшення тарифікаційного навантаження (5 годин) 1322, 57 грн. з вирахуванням податків, зборів та інших обов"язкових платежів, сторонами не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України законність та обгрунтованість рішення суду в цій частині колегією суддів не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя англійської мови Монастириської ЗОШ І-ІІІ ступенів за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є законним, так як ОСОБА_1 під час уроку англійської мови у 6-А класі 6 жовтня 2014 року вчинив аморальний проступок, який проявився у тому, що він ударив чотирьох учнів цього класу, чим завдав їм фізичного болю, та змусив ученицю ОСОБА_3, застосовуючи психологічний тиск, тричі завдати учню ОСОБА_5 ударів по голові. Такими діями позивач образив і принизив дітей, оскільки їхня гарантована законодавством фізична недоторканність та гідність були порушені через неправомірне поводження з ними позивачем. Такі дії дискредитують статус педагога та є несумісними з продовженням роботи на посаді вчителя.

Також суд прийшов до висновку, що наказ директора Монастириської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 20 жовтня 2014 року №100, за яким позивача звільнено від виконання обов"язків класного керівника 6-А класу за грубе порушення "Положення про загальноосвітній навчальний заклад", Посадової інструкції класного керівника, є правомірним, так як чинним законодавством передбачено можливість зміни класного керівника протягом навчального року, з метою дотримання прав та інтересів учнів та їх батьків.

Крім цього, суд не вбачав підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що з 16 вересня 1991 року ОСОБА_1 працював у Монастириській середній школі (згодом Монастириська ЗОШ І-ІІІ ступенів) вчителем англійської мови, з 26 вересня 2000 року - директором цієї школи. З 30 серпня 2006 року з посади директора звільнений за власним бажанням та залишений на посаді вчителя англійської мови.

30 серпня 2014 року наказом директора школи ОСОБА_1 призначений класним керівником 6-А класу.

6 жовтня 2014 року на уроці англійської мови ОСОБА_1 наніс учням 6-А класу ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 удари рукою по сідницях. Крім цього, на цьому ж уроці змусив ученицю ОСОБА_9 завдати трьох ударів по голові учневі ОСОБА_5

Дані факти підтвердили допитані у судовому засіданні малолітні свідки - учні 6-А класу ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, а також ще 7 учнів цього класу.

Мати учня ОСОБА_5 - ОСОБА_10, допитана судом у якості свідка, пояснила, що після зазначеного випадку її син був дуже пригнічений, йому було боляче і соромно, він з цього приводу дуже хвилювався. Такі дії вчителя мати дитини вважає приниженням.

8 жовтня 2014 року на ім"я директора школи надійшла заява батьків учнів 6-А класу, у якій вони наполягали замінити вчителя англійської мови та класного керівника ОСОБА_1 у зв"язку з неналежним виконанням ним обов"язків вчителя і класного керівника.

Керівництвом школи проведено перевірку, і наказами директора школи №100 та №101 від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звільнено від обов"язків класного керівника 6-А класу та знято 5 тарифікаційних годин англійської мови в 6-А класі.

13 листопада 2014 року дирекція школи звернулась з доповідною запискою до начальника відділу освіти Монастириської районної державної адміністрації з приводу звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п.3 ст. 41 КЗпП України.

Враховуючи тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 та відсутність його на роботі у зв"язку з хворобою, він був звільнений 1 грудня 2014 року за п.3 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до п.3 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органом у випадку вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи.

Суд першої інстанції, всебічно, повно та об"єктивно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, прийшов до вірного висновку, що позивач ОСОБА_1 під час уроку англійської мови у 6-А класі 6 жовтня 2014 року вчинив аморальний проступок, який проявився у тому, що він ударив 4 учнів цього класу, чим завдав їм фізичного болю, та змусив ученицю ОСОБА_3, застосовуючи психологічний тиск, тричі завдати учню ОСОБА_5 ударів по голові. Такими діями ОСОБА_1 образив і принизив дітей, їхня гарантована законодавством фізична недоторканність та гідність були порушені через неправомірне поводження з ними позивачем. Такі дії дискредитують статус педагога та є несумісними з продовженням роботи на посаді вчителя.

Звільнення ОСОБА_1 відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що ОСОБА_1 пропрацював у Монастириській ЗОШ І-ІІІ ступенів 26 років, з них 9 років був директором цієї школи, за свій трудовий шлях не мав жодного стягнення, неодноразово нагороджувався, є спеціалістом "Вищої кваліфікаційної категорії", має звання "Старший вчитель"; члени комісії, яка склала акт №7, зробили висновок за один день, не відвідавши у нього жодного уроку; члени комісії не є спеціалістами з англійської мови; комісія не зазначила, в чому полягає незадовільне виконання обов"язків класного керівника, а взято до уваги виключно звернення батьків учнів 6-А класу; наказ №100, яким він звільнений від обов"язків класного керівника, суперечить ст.29 Закону України "Про загальну середню освіту", колегія суддів оцінює критично, так як позивач усунений від виконання обов"язків класного керівника та звільнений з роботи не у зв"язку із невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, тощо, а за інше порушення - вчинення аморального проступку, і зазначені ним професійні досягнення у роботі та значний стаж роботи не звільняють його від обов"язку дотримуватись норм моралі, та не спростовують вчинення ним аморального проступку.

Пунктами 70, 86, 89 "Положення про загальноосвітній навчальний заклад", затвердженого постановою КМУ від 27.08.2010 року №778, передбачено, що застосування методів фізичного та психічного насильства до учнів забороняється. Педагогічні працівники закладу зобов"язані дотримуватися педагогічної етики, моралі, поважати особисту гідність учнів та їх батьків. Батьки учнів мають право звертатися до органів управління освітою, керівника закладу з питань навчання та виховання дітей.

Статтею 29 Закону України "Про загальну середню освіту" передбачено обов"язок батьків дбати про фізичне здоров"я та психічний стан дітей, та право батьків захищати законні інтереси дітей, що і було зроблено батьками дітей 6-А класу шляхом звернення до керівництва школи із заявою про заміну класного керівника ОСОБА_1 у зв"язку з неналежним виконанням ним обов"язків вчителя і класного керівника.

Отже, колегія суддів не вбачає зазначених апелянтом порушень ст.29 Закону України "Про загальну середню освіту" та вимог "Положення про загальноосвітній навчальний заклад", при звільненні його від обов"язків класного керівника.

Твердження апелянта про те, що судом судом взято до уваги фрагмент відео, котре зняте неповнолітньою дитиною, зйомка несанкціонована, низької якості і не може бути доказом у цивільній справі, колегія суддів оцінює критично, так як даний доказ є належним та допустимим, та не є єдиним доказом, на підставі якого суд вирішив справу. Суд встановив обставини справи щодо вчинення позивачем аморального проступку та вирішив позовні вимоги, оцінивши достатність і взаємний зв"язок усіх наявних у справі доказів у їх сукупності, в тому числі й фрагменту відео.

Голослівними є доводи апелянта про те, що соціологічне опитування учнів школи, у яких він викладав англійську мову, а також свідчення учнів 6-А класу у суді, були упередженими та замовними, так як такі доводи ОСОБА_1 нічим не підтверджені, та спростовуються наявними у справі доказами.

Сам ОСОБА_1 не заперечує факт нанесення ударів чотирьом учням 6-А класу та змушення учениці ОСОБА_3 завдати ударів по голові учню ОСОБА_5, однак ОСОБА_1 розцінює власні дії як жартівливі та такі, що вчинені з метою відпочинку дітей, щоб вони розважились, зазначає, що учнів він не бив, а лише доторкнувся рукою. Такі доводи колегія суддів до уваги не приймає, оскільки доведено, що зазначені дії є неправомірним поводженням з дітьми, такі дії принизили дітей, та є аморальним вчинком педагога.

Також посилання апелянта на ту обставину, що судом не враховано відмову профспілкового комітету у наданні згоди на його звільнення, ця відмова ніким не оскаржена та не визнана незаконною, а тому звільнення його з роботи є незаконним, колегія суддів вважає безпідставним. Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. Суд у рішенні надав оцінку зазначеній відмові профспілкового органу та вірно визнав її необрунтованою, виходячи з наступного.

Відмовляючи у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1, профспілковий комітет зазначив наступне: була порушена процедура звільнення працівника; не були представлені підтверджувальні документи побиття учня; за один непедагогічний вчинок ОСОБА_1 покарано тричі.

Однак, такі висновки є необгрунтованими.

Зазначаючи про порушення процедури звільнення, профспілковий комітет не вказує при цьому, що ж саме було порушено.

Щодо відсутності документального підтвердження побиття учня, то члени профкому відповідно до норм Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" мають повноваження для здійснення своєї діяльності, в тому числі вимагати і одержувати відповідні документи, відомості та пояснення, однак, як вбачається з протоколу №2 від 12 лютого 2015 року, не вживали жодних заходів для з"ясування обставин вчинення ОСОБА_1 аморального проступку. Крім цього, аморальний проступок, вчинений ОСОБА_1, полягає не в побитті учня.

Що ж стосується притягнення ОСОБА_1 до відповідальності тричі за вчинення одного й того ж проступку, то і цей висновок профспілкового комітету не відповідає дійсності, так як відомості про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, крім звільнення з роботи, за вчинення аморального проступку 6 жовтня 2014 року, відсутні. Звільнення від виконання обов"язків класного керівника та зняття тарифікаційних годин не є притягненням до дисциплінарної відповідальності в розумінні Кодексу Законів про працю України.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визнав таку відмову профспілкового органу необгрунтованою.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 25 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Хома