АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/9912/15 Головуючий в 1 інстанції - Волошин В.О.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Борисової О.В.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 2/1092132 від 01 серпня 2011 року у розмірі 157746 грн. 30 коп. та за кредитним договором № 5/1092132 від 31 січня 2014 року у розмірі 6780, 31 грн., та понесені банком судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 2/1092132 від 01 серпня 2011 року у розмірі 157746 грн. 30 коп. та за кредитним договором № 5/1092132 від 31 січня 2014 року у розмірі 6780, 31 грн., та 1781 грн. 08 коп. судового збору.

Не погодившись з таким рішенням відповідач ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В скарзі посилався на те, що судом не були враховані обставини відновлення виплат по кредитним договорам. Суд не надав сторонам можливості досягти примирення та укласти мирову угоду. Суд не врахував положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачена можливість реструктуризації кредитних зобов'язань.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились. Про розгляд спарви повідомлені.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,

за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Задовольняючи позов суд вважав встановленими такі обставини.

01 серпня 2011р. між сторонами укладено кредитний договір 1, відповідно до п. 1.1.1 якого відповідачу був наданий кредит в сумі 213600,0 грн., строком з 01 серпня 2011р. по 31 липня 2018р. Відповідач зобов'язувався сплачувати платежі за кредитом щомісячно до 06 числа кожного місяця, згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором.

За користування кредитом позичальник (відповідач) сплачує процентну винагороду щомісячно в розмірі 18,0 % річних, починаючи з дня списання коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту повного погашення заборгованості за цим договором, а також одноразову комісійну винагороду за здійснення операцій по видачі кредиту в розмірі 3,5% від суми кредиту зазначеного в п. 1.1.1 договору (п.п. 1.3.1, 1.3.2 кредитного договору 1).

В свою чергу п. 5.2 кредитного договору 1, передбачено, що у разі прострочення сплати процентів у терміни, визначені п.2.4 цього договору, а також прострочення повернення кредиту у терміни, визначені п. 1.1 пп. пп. 2.7.3. 3.2.3, 3.2.6, п. 6.3 даного договору, позичальник (відповідач) сплачує банку (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення платежу, що діяла у період, за який сплачується пеня.

31 січня 2014р. між сторонами було укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору 1, за п.п. 3.2.5 - 3.2.7 якого сторони погодили, що у разі несплати позичальником (відповідачем) чергового платежу по кредиту, та/або нарахованих процентів за користування кредитом згідно п. 2.4 договору протягом 30 днів, банк (позивач) направляє позичальнику (відповідачу) письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом, в якому вказується розмір заборгованості з урахуванням належних до сплати суми кредиту, процентів та штрафних санкцій. Невиконання зобов'язання по повному погашенню простроченої заборгованості протягом 30 днів з дати направлення повідомлення, дає право банку (позивачу) вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі, нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені. У цьому випадку, банк (позивач) направляє позичальнику (відповідачу) та його поручителям ( за наявності) письмову вимогу про дострокове погашення кредиту в повній сумі, нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені. Якщо позичальник (відповідач) протягом 31 дня з моменту направлення йому письмової вимоги банком (позивачем), зазначеної в пп. 3.2.6 договору, не виконає вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями, штрафними санкціями, банк (позивач) вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням на кошти та/або майно позичальника в порядку передбаченому законодавством України.

При цьому, згідно п. 12 договору про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору 1, відповідач підтвердив, що шляхом підписання угоди, підтверджує, що він ознайомлений і згодний з тарифами банку, умови угоди йому зрозумілі, а також підтверджує, що в день підписання отримав один примірник угоди.

Як вбачається із матеріалів справи, вимога банку про погашення простроченої заборгованості по кредитному договору 1 була направлена відповідачу 26 вересня 2014р. та отримана особисто відповідачем 02 жовтня 2014р. (а.с. 10).

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 04 лютого 2015р. заборгованість відповідача за кредитним договором 1 становила 159746,30 грн. та складалась з: 139082,12 грн. - простроченої заборгованості за кредитом; 274,35 грн. - заборгованості по відсоткам за період з 01 лютого 2015 р. по 04 лютого 2015 p.; 15828,20 грн. - простроченої заборгованості по відсоткам; 4561,63 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів. При цьому, судом встановлено, що в процесі розгляду справи, а саме 02 березня 2015р., відповідачем частково було погашено наявну заборгованість за кредитним договором 1 у розмірі 2000,0 грн., які були направлені на погашення прострочених відсотків по кредиту, та станом на 09 червня 2015р. заборгованість за кредитним договором 1 становить 157746,3 грн.

Також встановлено , що 31 січня 2014р. між сторонами було укладено кредитний договір 2, відповідно до п. 1.1 якого відповідачу був наданий кредит в сумі 18500,0 грн., строком з 31 січня 2014р. по 31 січня 2016р. Відповідач зобов'язувався сплачувати платежі за кредитом щомісячно до 31 числа кожного місяця, згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до кредитного договору 2, за користування кредитом позичальник (відповідач) сплачує процентну винагороду щомісячно в розмірі 30,0 %. річних за користування кредитом, починаючи з дня списання коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту повного погашення заборгованості за цим договором (п. 1.2.1 кредитного договору 2).

Згідно п. 4.3.5 кредитного договору 2, у випадку непогашення позичальником (відповідачем) простроченої заборгованості протягом 30 днів з моменту направлення йому письмового повідомлення, Банк направляє позичальнику письмову вимогу про дострокове погашення кредиту в повній сумі, нарахованих відсотків за користування кредитом, штрафів та пені.

Згідно п. 4.3.6 кредитного договору 2, якщо позичальник (відповідач) протягом 31 дня з моменту направлення йому письмової вимоги банком не виконає вимогу про дострокове погашення заборгованості за договором, банк (позивач) вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду з позовом про звернення стягнення на кошти та/або майно позичальника в порядку, передбаченому законодавством України.

В свою чергу п. 6.1 кредитного договору 2, передбачено, що у разі прострочення сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами згідно п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 3.4 договору, за весь прострочення, позичальник (відповідач) сплачує банку (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченої заборгованості за Договором за кожний день прострочення платежу, в гривні по курсу НБУ, який діяв на момент сплати.

Згідно п. 9.10 кредитного договору 2 позичальник (відповідач) підтвердив, що він з тарифами Банку ознайомлений і згодний, умови договору йому зрозумілі, примірник Договору отримав особисто.

Як вбачається із матеріалів справи, вимога банку про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором 2 була направлена відповідачу 05 серпня 2014р. (а.с. 13).

Судом встановлено, що відповідач здійснив декілька платежів по кредиту під час судового розгляду справи, зокрема: 04 лютого 2015р. на суму 1070,0 грн., 02 березня 2015р. на суму 1000,0 грн., 14 квітня 2015р. на суму 1400,0 грн., 09 червня 2015р. на суму 9000,0 грн. Водночас, станом на 09 червня 2015р. заборгованість відповідача за кредитним договором 2, з урахуванням частково погашення боргу в процесі судового розгляду справи, становить 6780,0 грн. та складається з: 6518,99 грн. - простроченої заборгованості за кредитом; 261,32 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за кредитними договорами 1 та 2 не викопує належним чином, а отже на користь позивача підлягає стягненню наявна заборгованість за кредитним договором 1 у розмірі 157746,3 грн. та за кредитним договором 2 -6780,31грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів ті обставини справи які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про наявність підстав для задоволення позову відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що після звернення з позовом відповідач почав виконувати свої зобов'язання та погашати кредит, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі. З рішення суду вбачається і це не заперечується відповідачем, що судом були враховані всі оплати по кредитах і суд виніс рішення з урахуванням зменшених позовних вимог. Посилання в скарзі на те, що суд не дав можливості вирішити спір мирним шляхом, є безпідставні, так як з матеріалів справи не вбачається, що сторонами була укладена мирова угода, яка подавалась суду для її визнання. Не уклали сторони мирову угоду і на стадії апеляційного розгляду. Доводи скарги про те, що за ст. 11 закону України «Про захист прав споживачів» може бути реструктуризація боргу також не впливають на правильність ухваленого рішення, так як станом на час розгляду справи в районному суді така реструктуризація не була застосована по боргах відповідача. Проте, апеляційний суд роз'яснює, що на стадії виконання судового рішення сторони також можуть укласти мирову угоду в якій передбачити реструктуризацію боргу.

Інших доводів апеляційна скарга не містить .

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: