УХВАЛА

іменем україни

04 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання права користування квартирою та зобов'язання видати ордер на жиле приміщення, за касаційною скаргою виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що ОСОБА_4 на підставі договору найму від 12 вересня 1975 року проживала в АДРЕСА_1, яка була надана їй як працівнику військової частини № 04010 для постійного проживання. В даній квартирі ОСОБА_4 була зареєстрована з 1961 року.

З 2005 року позивач постійно проживала з ОСОБА_4 у вищевказаній квартирі та доглядала з нею, у зв'язку з поганим станом здоров'я останньої. Позивач зазначила, що вона разом з ОСОБА_4 вела спільне господарство, спільно здійснювали утримання квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла. Після смерті ОСОБА_4 позивач продовжувала проживати в квартирі. Посилаючись на наведене, позивач вважала, що вона вселилась у спірну квартиру як член сім'ї наймача, тому просила визнати за нею право користування зазначеною квартирою та зобов'язати виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради видати їй ордер на квартиру.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2014 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано за ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язано виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради видати ОСОБА_3 ордер на зазначену квартиру.

У касаційній скарзі виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач з 18 лютого 1993 року перебуває на квартирному обліку на отримання житла у складі сім'ї свого батька - ОСОБА_5, у спірній квартирі зареєстрована не була та дозвіл виконавчого комітету на вселення у квартиру не отримувала, тому дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права користування квартирою та видачу ордера на вселення в жиле приміщення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради відмовив позивачу у видачі ордеру на вселення у спірну квартиру та перебування позивача на іншому квартирному обліку не є перешкодою для отримання ордера на вселення до спірної квартири.

Однак таких висновків апеляційний суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору найму від 12 вересня 1975 року проживала в АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі ОСОБА_4 була зареєстрована з 1961 року.

У зв'язку з поганим станом здоров'я з 2005 року за ОСОБА_4 доглядала ОСОБА_3 та постійно проживала з нею у вищевказаній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК Української РСР).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач вселилась у спірну квартиру як член сім'ї наймача та була зареєстрована у вказаній квартирі.

Крім того, відповідно до листа виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27 серпня 2013 року ОСОБА_3 з 18 лютого 1993 року перебуває на квартирному обліку на отримання житла у складі сім'ї свого батька - ОСОБА_5 як військовослужбовця.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові, обґрунтовано виходив із того, що позивач з 18 лютого 1993 року перебуває на квартирному обліку на отримання житла у складі сім'ї свого батька - ОСОБА_5, у спірній квартирі зареєстрована не була та дозвіл виконавчого комітету на вселення у квартиру не отримувала. Крім того, позивач не надала доказів на вселення в спірну квартиру як члена сім'ї наймача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для визнання за позивачем права користування квартирою та видачу ордера на вселення в жиле приміщення

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційний суд помилково скасував правильне рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яке не відповідає вимогам закону, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2014 року скасувати та залишити в силі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук