Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4425/15 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Є.У.№ 336/564/15ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 04.05.2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачу в борг грошові кошти у сумі 56210,00 грн., що еквівалентно 7000,00 доларів США, строком до 05.09.2012 року.

Відповідач не виконав умови укладеного договору позики, не повернув у строк отримані за договору кошти.

При укладанні договору він передав суму позики у доларах США, а саме 7000 доларів США, що еквівалентно 163,133,59 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 265 120,39 грн. з урахуванням 3% річних та індексу інфляції.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за договором позики від 04.05.2012 року заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьома процентами річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у загальному розмірі 100 844,75 грн., а також 1008,44 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні спору, суд першої інстанції дослідив обставини справи та надані сторонами докази та правильно застосував чинне законодавство.

Так, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.05.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений в письмовій формі договір позики. Згідно договору позивач надав відповідачеві позику 56 210 гривень, які відповідач отримав у строк до 05.09.2012 року.

Зазначені обставини підтверджуються нотаріально посвідченим договором позики від 04.05.2012 року.

Посилання апелянта на те, що грошові кошти передавалися у доларах США не підтверджені жодними належними доказами, як і та обставина, що сторони мали на меті зазначення у договорі що на час повернення позики грошові кошти мають бути повернуті у еквіваленті до долару США за курсом, який існуватиме на час закінчення строку дії договору або на час фактичного повернення боргу.

За умовами укладеного договору відповідач зобов'язався повернути запозичену грошову суму до 05.09.2012 року.

Враховуючи, що письмовий договір позики на час розгляду справи не оспорений, не визнаний недійсним та не заперечувався відповідачем, суд першої інстанції правильно частково задовольнив позов, виходячи з того, що зобов'язання за договором позики відповідачем не було виконане.

Також судом було у відповідності до положень ст. 625 ЦК, на яку посилався позивач розраховано суму, яка підлягає стягненню з застосуванням індексу інфляції за час прострочення зобов'язання.

В рішенні суду наведений розрахунок.

Посилання апелянта на те, що суд мав стягнути грошову суму у еквіваленті до долару США та ще й нарахувати на зазначену суму інфляцію, не узгоджуються з чинним законодавством.

Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що він нарахував до стягнення з відповідача грошову суму , яка становить еквівалент позиченої суми на час звернення до суду, (незважаючи на те, що на час повернення грошових коштів, обумовлений договором, курс гривні до долару становив іншу суму). Крім того на цю ж суму, яка вже визначена як еквівалент долару, позивач нарахував індекс інфляції.

Тому суд правомірно критично поставився до розрахунку, наданого позивачем.

У п. 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Щодо нарахування інфляційних втрат то індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні.

Таким чином апелянт, всупереч зазначеним положенням закону, вимагаючи стягнення боргу, одночасно застосовує як еквівалент долару так і індекс інфляції, який встановлений для гривневих платежів.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: