Справа № 591/3011/15-ц
Провадження № 2/591/1317/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді Міліціанова Р.В.

за участю секретаря Бузової Т.І.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3,

представника відповідачки ОСОБА_4,

представника Сумської міської ради ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Сумської міської ради, треті особи ОСОБА_8, Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Сумської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулась до суду і свої вимоги мотивують тим, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_6, квартира не приватизована. В грудні 2012 року відповідачка разом з сином та чоловіком ОСОБА_9 переїхала на постійне проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 до будинку чоловіка, більше 2 років відповідачка з сином в квартирі не проживають, будь-яке її майно відсутнє, вона не бере участі в утриманні квартири, а тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачі просять суд визнати ОСОБА_6, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2.

Позивачі, представник позивачів позов підтримали повністю, просили вимоги задовольнити.

Представник відповідачки проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову, посилався на примусове виселення відповідачки з квартири, наявності підстав для визнання її відсутності в житлі понад визначений законом строк поважними черех догляд за непрацездатною свекрухою, зазначав, що ОСОБА_6АВ. з сином припинили постійно проживати в квартирі лише у березні 2015 року.

ОСОБА_8 позовні вимоги підтримав.

Треті особи при вирішенні справи покладались на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали даної цивільної справи, встановив наступне.

19.12.2000 року Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради №573 (а.с.34) ОСОБА_1 разом сім'єю у складі пяти осіб визнано наймачами квартири АДРЕСА_3.

У квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_6, квартира не приватизована /а.с.7, 33/.

Станом на 31.08.2015 року у спірній квартирі також зареєстровано ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.218).

З грудня 2012 року ОСОБА_6 не проживає в даній квартирі, не бере участі в її утриманні, вона постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою /а.с. 8/.

Свідок ОСОБА_12, який є сільським головою, частково підтвердив викладені у довідці відомості, зазначив, що бачив ОСОБА_6 в с. Пушкарівка декілька разів, факт її постійного проживання відомий свідку зі слів інших мешканців населеного пункту..

Викладено в зазначеній довідці обставини, відсутність за місцем постійного проживання ОСОБА_13 та малолітнього сина підтверджено також показами свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, які є сусідами позивачів, мешкають у будинку протягом тривалого часу, зазначили, що з грудня 2012 року відповідачка в квартирі не мешкає, її особисті речі та речі дитини в квартирі відсутні, приїздила в гості до батьків лише кілька разів. Свідкам невідомі обставини примусового виселення відповідачки з сином зі спірної квартири.

Зазначені свідки не є членами сім'ї учасників процесу, не можуть бути зацікавленими в результатах судового розгляду особами, попереджались про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, тому у суду відсутні підстави не довіряти їх показам.

Незважаючи на періодичне відвідування квартири та спілкування лише з позивачами, про що зазначено представником відповідачки в обґрунтування не можливості врахування показів даних свідків, суд враховує, що покази ОСОБА_14, ОСОБА_15 в цілому узгоджуються з наявними в матеріалах справи письмовими доказами та наданими позивачами поясненнями.

Так, ОСОБА_7, 25.10.2012 року відвідує дошкільну групу Пушкарівського навчально виховного комплексу ЗОШ 1-2 ступенів Сумської районної ради Сумської області з 04.12.2014 року, був присутнім у дошкільній групі у грудні 2014 року, лютому квітні 2015 року, на початку червня 2015 року (а.с.158, 159).

Медичну допомогу дитина переважно отримує у Фельдшерсько акушерському пункті с. Битиця Сумського району Сумської області, що підтверджено медичними довідками за лютий, березень, квітень 2015 року (а.с.160-162).

Записи з історії хвороби дитини свідчать про проходження лікування у м. Суми протягом 2012 2013 р.р., травні червні 2014 року (а.с.165-180).

Звернення до дитячої лікарні у м. Суми на початку 2015 року не можуть бути доказом проживання в квартирі, оскільки з показів ОСОБА_9 встановлено, що у у Фельдшерсько акушерському пункті с. Битиця Сумського району Сумської області неналежна якість медичної допомоги, тому не виключається звернення до лікарів у м. Суми.

ОСОБА_6 лікарню за місцем реєстрації не відвідує (а.с.157), хоча перебуває у стані вагітності.

Вищезазначені докази в сукупності підтверджують факт не проживання відповідачки с сином понад визначений ст.71 ЖК України строк.

Відповідно до ст.59, 60 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Тому, суд не може врахувати в обґрунтування підстав та предмету позову покази свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 які хоча й підтвердила факт постійного проживання відповідачки у с. Пушкарівка Сумського району, однак ОСОБА_16 є родичкою ОСОБА_9, зі слів останнього перебуває з ним та дружиною у неприязних відносинах; ОСОБА_18 останнім часом з ОСОБА_6 не спілкувалася.

В силу ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу.

Критично суд оцінює також покази свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_9, які є зацікавленими по справі особами та стверджували, що ОСОБА_6 дійсно переїхала в інше житло у грудні 2012 року, однак це трапилося через сварку, неправомірні дії позивачів, відсутня у житлі через поважні причини, оскільки доглядає за хворою ОСОБА_19

Зазначені покази спростовуються іншими матеріалами справи.

Покази зазначених осіб носять суперечливий характер, оскільки вони вказують на наявність конфлікту між позивачами та ОСОБА_19. В.В. і її чоловіком, одночасно пояснюють, що переїзд до с. Пушкарівка Сумського району відбувся через необхідність догляду за ОСОБА_19

Жоден з допитаних свідків, які не є заінтересованими особами, не підтвердив наявності конфлікту у грудні 2012 року та у березні 2015 року між сторонами, в запереченнях проти позову ОСОБА_6 не повідомляла про її примусове виселення з сином. Надані представником відповідача фото (а.с.164) підтверджують, що у грудні 2013 року відповідачка з сином перебували в квартирі, тому не доведено, що можливість проживання було утруднено зі сторони ОСОБА_1, ОСОБА_2

Доводи з приводу повторного примусового переїзду в березні 2015 року спростовані відомостями про постійне відвідування в цей період ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 дошкільного закладу.

З наданих представником відповідача довідок про хвороби (а.с.75-77) не вбачається необхідності постійного догляду за ОСОБА_19, оскільки проходження стаціонарного лікування мало місце у листопаді 2012 року, повторне зі спливом більше 2 років у червні 2015 року, що перебуває поза межами предмету спору.

У зазначених медичних виписках зазначено місце роботи ОСОБА_19, рекомендацій з приводу повного обмеження режиму праці не зазначено, доказів присвоєння інвалідності суду не надано.

При розподілі обовязків доказування суд виходить з того, що позивачі зобовязані довести факт тривалої відсутності особи без поважних причин, водночас особа, яка вибула зобовязана довести наявність поважних причин відсутності в житлі понад 6 місяців.

Однак, за відсутності заперечень про факт переїзду до місця проживання чоловіка ОСОБА_6 не підтверджено належними доказами існування поважних причин відсутності в житлі понад визначений термін.

Надано фотокартка підтверджує факт перебування відповідачки з дитиною в квартирі лише в період з 02.12.2013 року по 10.12.2013 року, що не спростовує відсутність у житлі в період з січня 2014 року по 29.04.2015 року (дата подачі позову), що перевищує 6 місяців.

Таким чином, встановлено, що відповідачка понад встановлений законодавством шестимісячний строк не мешкає у спірній квартирі без поважних причин, підстав для продовження цього строку з причин поважності пропуску строку у суду немає, а тому відповідачку слід визнати такою, що втратила право на користування спірним жилим приміщенням.

Малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 з дати народження до грудня 2012 року фактично проживав у квартирі, що не заперечувалось сторонами, вибув разом з матірю до житлового будинку, розташованого у с. Пушкарівка Сумського району Сумської області по вул. Калініна, 16а, з аналогічних з ОСОБА_6 підстав не мешкає в квартирі. Будинок у с. Пушкарівка належить на праві власності ОСОБА_9, складається з чотирьох житлових кімнат, кухні та коридору (а.с.101-111), у ньому проживають батьки дитини.

Тому, суд вважає, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 забезпечений кращими побутовими умовами за місцем проживання батька, розлучення дитини з матірю та сім'єю суперечитиме нормам міжнародного права.

Згідно зі ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Оскільки, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 з сином фактично проживають розташованого у с. Пушкарівка Сумського району Сумської області по вул. Калініна, 16а, то існують достатні підстави для визнання малолітнього таким, що втратив право користування житлом, що матиме наслідком зняття його з реєстрації.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки, в позовній заяві та в судових засіданнях ОСОБА_1, ОСОБА_2 не наполягали на стягненні з ОСОБА_6 судових витрат, то витрати по сплаті судового збору за подачу позову слід залишити за позивачами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.71-72 ЖК України, ст. 29 ч.1 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 28 в буд. 1 по вул. Заливній в м. Суми.

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо скаргу не було подано.

Суддя Р.В.Міліціанов