Ухвала іменем україни
03 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання незаконним підвищення відсоткової ставки та визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 січня 2015 року та за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 18 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ним було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого йому було надано у користування кредитну картку з лімітом 500 грн, зі сплатою 1,9 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитний ліміт банком неодноразово збільшувався, проте згоду на це позивач не надавав. У липні 2014 року від банку йому надійшло SMS-повідомлення про підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки за вказаним договором до 2,9 % на місяць. Крім того, у даному кредитному договорі відсутні детальний розпис загальної вартості кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, графік платежів. Також у кредитному договорі не зазначено вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Одночасно банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача.

Посилаючись на вищезазначене та на те, що відповідачем порушено норми ст. ст. 203, 215 ЦК України, позивач просив визнати незаконним підвищення ПАТ КБ «ПриватБанк» з 01 вересня 2014 року процентної ставки за вищезазначеним кредитним договором та визнати вказаний договір недійсним.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 27 січня 2015 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним збільшення процентної ставки за користування кредитом скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано незаконним збільшення ПАТ КБ «ПриватБанк» з 01 вересня 2014 року процентної ставки за кредитним договором від 18 лютого 2008 року. В іншій частині зазначене рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 в частині визнання недійсним кредитного договору, виходив із того, що підстави, передбачені ст. ст. 202, 215 ЦК України для задоволення позову в цій частині, відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання незаконним збільшення з 01 вересня 2014 року процентної ставки за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що позивач при укладенні оспорюваного ним кредитного договору був ознайомлений з його умовами, в тому числі з п. 5.3 Умов, відповідно до яких банк має право в односторонньому порядку здійснювати зміну тарифів.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним збільшення з 01 вересня 2014 року процентної ставки за користування кредитом та ухваливши в цій частині нове рішення яким позов задоволено, виходив із того, що банк прийняв в односторонньому порядку рішення про збільшення процентної ставки після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI, яким визначено нікчемною умову договору щодо права банку змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку.

Такі висновки апеляційного суду є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі заяви від 18 лютого 2008 року банк надав позивачу кредит шляхом оформлення кредитної картки «Універсальна» «55 днів пільгового періоду» за номером 5457 0829 8111 0104 з кредитним лімітом в сумі 500 грн, із базовою процентною ставкою за кредитом в розмірі 1,9 % на місяць на залишок заборгованості та щомісячної комісії в розмірі 1 % (а. с. 9).

Відповідно до п. 4.9 цих Умов банк зобов'язаний не рідше одного разу в місяць, способом, зазначеним в заяві, надати держателю картки витяги про стан картрахунку і про проведені за минулий місяць операції за картковим рахунком. При підключенні держателя до системи INTERNET-banking (ПРИВАТ24) надання витягів здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень.

Пунктом 5.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є складовою частиною договору, визначено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру виданого кредиту (кредитної лінії), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення в дію змін проінформувати клієнта, в тому числі у виписці за картрахунком згідно з п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови.

30 червня 2011 року у зв'язку із змінами в договірній базі банку ОСОБА_4 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в банку, за умовами якої погодився з тим, що вказана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг та погодився з вказаними Умовами та Тарифами.

07 липня 2014 року банком прийнято рішення про збільшення з 01 вересня 2014 року процентної ставки до 2,9 % в зв'язку зі змінами ринкової ситуації в Україні, про що позивача було повідомлено.

Згідно із Законом від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», що набрав чинності 10 січня 2009 року Цивільний кодекс України доповнено статтею 1056-1, у якій встановлено заборону банку змінювати розмір процентів за користування кредитом в односторонньому порядку та така умова договору є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу) за винятком випадків, встановлених законом.

Матеріалами справи підтверджується, що 07 липня 2014 року відповідачем в односторонньому порядку збільшений розмір процентної ставки з 01 вересня 2014 року, тобто після набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI, яким визнано нікчемною умову договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку.

Тобто рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року, є неправомірними.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-89цс12.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк незаконно в односторонньому порядку з 01 вересня 2014 року збільшив процентну ставку до 2,9 % у зв'язку зі змінами ринкової ситуації в Україні.

Крім того, ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тому доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про наявність підстав для визнання недійсним кредитного договору від 18 лютого 2008 року не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, підстави для визнання осопрюваного кредитного договору недійсним, передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України, відсутні.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подані касаційні скарги слід відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Г.В. Юровська