У х в а л а

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного агропромислового підприємства «Перемога», третя особа - Довжанська сільська рада, про визнання права власності на пай та зобов'язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 05 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому в процесі розгляду справи змінив підстави позову, та остаточно просив:

- визнати за ним право власності на майновий пай;

- зобов'язати приватне агропромислове підприємство «Перемога» (далі - ПрАП «Перемога») внести його до списку осіб, які мають право на майновий пай;

- зобов'язати Довжанську сільську раду видати йому свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства;

- зобов'язати ПрАП «Перемога» після отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) видати йому майновий пай натурою, а при неможливості натурою - грошима.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в період з 01 лютого 1980 року по 30 березня 1991 року він працював в колективному сільськогосподарському підприємстві «Перемога» (далі - КСП «Перемога») в с. Довжанка Тернопільського району Тернопільської області, правонаступником якого є ПрАП «Перемога», на адресу якого 11 вересня 2013 року він подав заяву про включення його до списку осіб, які мають право на майновий пай, яка залишена відповідачем без відповіді.

Позивач вказував, що, будучи членом КСП «Перемога», не був включений до списку осіб, які мають право на майновий пай, у зв'язку із чим не отримав свідоцтва про право власності на майновий пай (майновий сертифікат).

За викладених обставин просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 05 березня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2014 року змінено в частині підстав відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за пропуском строку позовної давності.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ПрАП Перемога» на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивач не звертався із заявою про виділення в натурі або отримання вартості майнового паю до зборів співвласників майнових паїв, і рішення з цього приводу зборами співвласників не приймалось, а тому право ОСОБА_3 на майновий пай не є порушеним, у зв'язку із чим його вимоги є передчасними, оскільки ПрАП «Перемога» не уповноважене на уточнення складу і вартості пайових фондів членів КСП.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині підстав відмови у задоволенні позову з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, апеляційний суд виходив з того, що список осіб, які мають право на майновий пай, затверджено зборами співвласників паїв КСП 30 січня 2003 року, із заявою до ПрАП «Перемога» про внесення його до вказаних списків позивач звернувся 11 вересня 2013 року, а з даним позовом лише 01 серпня 2014 року, у зв'язку із чим, врахувавши заяву відповідача про застосування строків позовної давності, дійшов висновку, що позивачем пропущено передбачений законом строк на звернення до суду за захистом порушеного права.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 був членом колгоспу «Перемога» з 01 лютого 1980 року по 30 березня 1991 року (а. с. 23).

Згідно з довідкою ПрАП «Перемога» від 14 листопада 2012 року № 86 колгосп «Перемога» 23 березня 1997 року реорганізовано в спілку власників паїв с. Довжанка, а 24 лютого 2000 року спілку власників паїв с. Довжанка реструктуризовано в ПрАП «Перемога» (а. с. 22).

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 про право власності на майновий пай члена КСП, виданого Довжанською сільською радою ОСОБА_5, список осіб, які мають право на майновий пай, затверджено зборами співвласників паїв 30 січня 2003 року (а. с. 20).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2013 року за ОСОБА_3 визнано право власності на земельний пай та зобов'язано ПрАП «Перемога» включити його до списків осіб, які мають право на земельний пай (а. с. 12).

11 вересня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАП «Перемога» із заявою про внесення його до списків осіб, які мають право на майновий пай, проте відповіді на заяву відповідачем не надано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Звертаючись до суду із заявою про застосування строків позовної давності, відповідач посилався на обізнаність позивача щодо розпаювання КСП «Перемога» з 1991 року та невключення його до списків осіб, які мають право на майновий пай з 30 березня 1991 року, доказом чого вважав державний акт на право колективної власності, виданий 26 липня 1996 року, який підписаний позивачем як інженером-землевпорядником Довжанської сільської ради, а також надано копію свідоцтва серії НОМЕР_1 про право власності на майновий пай члена КСП, з якого вбачається, що список осіб, які мають право на майновий пай, затверджено зборами співвласників паїв 30 січня 2003 року (а. с. 17, 20).

Відповідно до ст. ст. 71, 76, 80 ЦК УРСР (1963 року) (чинними на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалося встановлення загального строку для судового захисту прав особи у три роки, обов'язкове застосування судом позовної давності, перебіг якої починається з дня виникнення права на позов і сплив якої є підставою для відмови в позові.

Позовна давність за ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Крім того, як ст. 76 ЦК УРСР (1963 року), так і ст. 261 ЦК України визначають, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права.

При цьому норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-152цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України.

З огляду на вказане колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом лише в серпні 2014 року, ним пропущено передбачений законом строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович