Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що в описовій частині рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2011 року в справі за її позовом до Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду, визнання нечинним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування завданої моральної шкоди, встановлено що її звільнення з займаної посади було проведено без законних правових підстав, але в цілому в задоволені позову відмовлено через пропущення строків позовної давності. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2013 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2011 року скасоване та ухвалено нове, яким позов задоволено частково, визнано незаконним рішення Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 16 березня 2011 року «Про дострокове розірвання контракту з керівником КП «Надія» та звільнення з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КзпП України», стягнуто з Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 69 611,92 грн та 500 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Посилаючись на касаційне оскарження вищевказаного рішення, відповідач свої зобов'язання не виконував, а лише 26 листопада 2013 року, після неодноразового звернення позивача з вимогами, трудову книжку було повернуто.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила задовольнити її позовні вимоги і стягнути з Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на її користь 18 657,60 грн, у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки протягом семи місяців з вини відповідача, що позбавило можливості працевлаштуватися в іншому місці та 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що на правовідносини, які склалися між сторонами не розповсюджується та не може бути застосована ст. 236 КЗпП, оскільки позивач на роботі не поновлювалась, та вказані правовідносини не пов'язані із затримкою видачі трудової книжки, а зі складністю виправлення записів. Крім того, судове рішення, на яке посилається ОСОБА_3 обов'язку на відповідача щодо виправлення запису в трудовій книжці останньої не покладало. Позивачу було роз'яснено відповідачем, що рішення про скасування записів та внесення змін до відомостей, що містяться в трудовій книжці, приймаються колегіально на сесії сільської ради, яка була призначена на 20 листопада 2013 року та на якій прийняте відповідне рішення.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 при звільненні трудову книжку отримала, а 25 липня 2013 року звернулась до Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з вимогою скасувати запис в трудовій книжці № 26 про звільнення у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків та зробити запис щодо звільнення її у зв'язку із закінченням строку дії контракту для можливості подальшого працевлаштування (а.с. 15).

20 листопада 2013 року в трудову книжку ОСОБА_3 внесено запис, відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2013 року, а 26 листопада 2013 року трудову книжку повернуто позивачу.

За правилом ч. 4 ст. 235 КЗпП України, в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам статей 212 - 214 ЦПК України на вказану норму уваги не звернув та не врахував, встановлених преюдиційним рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2013 року обставин щодо звільнення ОСОБА_3 в зв'язку із закінченням строку контракту, не перевірив в зв'язку із цим порядок внесення запису до трудової книжки позивача та не надав належної правової оцінки правомірності затримки роботодавцем повернення трудової книжки позивачу.

Отже, суд першої інстанції не з'ясував усі обставини справи. З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду без змін.

Оскільки судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржувані судові рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська