У Х В А Л А

іменем україни

01 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Коротуна В.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Харківської міської ради, ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право власності на майно частково недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником 25/100 частин квартири АДРЕСА_1. У 2001 році ОСОБА_6 приватизував 25/100 частин цієї ж квартири. Після його смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, зазначену частину квартири успадкувала його донька ‒ ОСОБА_4 Посилаючись на те, що померлий ОСОБА_6 приватизував вказану частину квартири з порушенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки він використав своє право на безоплатну приватизацію раніше, позивачка просила визнати свідоцтво про право власності на 75/100 частин спірної квартири, видане ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в рівних частинах, в частині оформлення права власності на цю квартиру за ОСОБА_6 недійсним.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 червня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано свідоцтво про право власності на 75/100 частин квартири АДРЕСА_1 від 24 жовтня 2001 року в частині оформлення права власності в порядку приватизації за ОСОБА_6 недійсним.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 приватизував спірне житло з порушенням вимог ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки використав своє право на безоплатну приватизацію житла раніше, тобто до приватизації 25/100 частин квартири АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_3 є співвласником спірної квартири, то у силу положень ст. 356 ЦК України її права порушені.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що приватизацією ОСОБА_6 частини спірної квартири права позивачки не порушені, а також із того, що приватизація ним житлової площі у комунальній квартирі АДРЕСА_1 не порушувала норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки загальна площа приватизованого ним житла не перевищувала встановленої санітарної норми.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильним, відповідають фактичним обставинам справи, до яких вірно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником 25/100 частин квартири АДРЕСА_1.

У 2001 році ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 приватизували інші 75/100 частини зазначеної квартири.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що приватизація померлим ОСОБА_6 25/100 частин вказаної квартири відбулася з порушенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки він використав своє право на безоплатну приватизацію, отримавши у власність частину іншої квартири.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що приватизацією 24 жовтня 2001 року ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, які померли у 2005 році, 2008 році та у 2010 році відповідно, 75/100 частин спірної квартири права позивачки не порушені.

При цьому апеляційний суд правильно виходив із того, що у спірній квартирі, яка на момент приватизації була комунальною, мешкали наймачі, які мали два самостійні договори житлового найму, зокрема на ім'я ОСОБА_3, яка займала кімнату, що після приватизації склала 25/100 частин квартири, та на сім'ю, яка складалася із ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, які займали інші кімнати, що після приватизації склали 75/100 частин спірної квартири.

З урахуванням законодавства про приватизацію, яке апеляційний суд правильно застосував, позивачка мала право на приватизацію лише тієї, житлової площі, яку вона займала та яка була предметом самостійного договору найму, укладеного з нею. Вона не була членом іншої сім'ї у цій квартирі, згоди на приватизацію ними житлової площі, яку займали ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, відповідно не подавала, права на поліпшення житлових умов не мала (ст. 54 ЖК УРСР).

Посилання касаційної скарги на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2012 року стосується її права на частину квартири у порядку спадкування і не має відношення до права на приватизацію державного житлового фонду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із правовим висновком апеляційного суду і відхиляє доводи ОСОБА_3 про те, що вона мала право на приватизацію частини комунальної квартири, яку за самостійним договором житлового найму винаймала інша сім'я.

Ураховуючи викладене та положення ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

В.М. Коротун

О.В. Умнова