Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2015 Справа №607/6424/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

з участю секретарів Паюка М.М., Субчак Г.Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача

ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсним заповіту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсним заповіту. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням ОСОБА_2 сільської ради № 60 від 01 грудня 1995 року в колективну власність колгоспу «Перемога» с.Довжанка Тернопільського району передано земельну ділянку для виробництва сільськогосподарської продукції з метою подальшого її паювання. 26 липня 1996 року колгоспу «Перемога» видано Державний акт на право колективної власності на землю серія TP 0071. Право на земельну частку пай отримали члени колгоспу, у тому числі ОСОБА_9, яка померла 14 вересня 1996 року. ОСОБА_6, як член колгоспу «Перемога», не отримала земельну частку пай, оскільки помилково не була включена у перелік осіб, які мають право на земельну частку пай у землях колгоспу «Перемога». Рішенням Тернопільського міськрайонного суду по справі № 2-3168/2008 від 20 червня 2008 року визнано за ОСОБА_6, як членом колгоспу «Перемога», право на земельну частку пай у колгоспі «Перемога», яке вона не може реалізувати по даний час за відсутності земель запасу. Із повідомлення ОСОБА_10, позивачеві стало відомо, що реалізувати своє право на земельну частку пай за рахунок не витребуваного земельного паю, належного ОСОБА_9 вона не може, так як зазначена земельна ділянка (пай) відповідно до розпорядження від 29 грудня 2012 року № 1508-од була виділена ОСОБА_4, як спадкоємцеві. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 грудня 2012 року, виданого державним нотаріусом ОСОБА_11 1.Я., права на земельну частку (пай) у землі колгоспу «Перемога» с.Довжанка Тернопільського району належні ОСОБА_9, відповідно до заповіту, посвідченого ОСОБА_2 сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 04 квітня 1996 року, успадкувала ОСОБА_4 ОСОБА_11 повідомлення сусідів ОСОБА_9, як свідків подій, позивачеві стало відомо, що остання загинула за трагічних обставин, а також вони нe перебувала у родинних чи інших відносинах із ОСОБА_4, що виключає можливість існування заповіту. Із повідомлення ОСОБА_12, який займав у 1996 році посаду голови ОСОБА_2

сільської ради, позивачеві стало відомо, що ОСОБА_9 за життя не зверталася до

ОСОБА_2 сільської ради для посвідчення заповіту. Таким чином, позивач вважає, що заповіт, посвідчений ОСОБА_2 сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 04 квітня 1996 року за реєстром №5, відповідно до якого ОСОБА_9 заповіла право на земельну частку (пай) у землі колгоспу «Перемога» с.Довжанка Тернопільського району ОСОБА_4, є нечинним та нею не складався, а тому просить суд визнати його недійсним.

Представники позивача ОСОБА_13, ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити, визнати заповіт, посвідчений ОСОБА_2 сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 04 квітня 1996 року за реєстром №5, відповідно до якого ОСОБА_9 заповіла право на земельну частку (пай) у землі колгоспу «Перемога» с.Довжанка Тернопільського району ОСОБА_4, недійсним. Вважають, що таким чином ОСОБА_6 зможе реалізувати своє право на земельну частку пай за рахунок не витребуваного земельного паю, належного померлій ОСОБА_9

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судовому засіданні проти позову заперечив, так як вважає, що права ОСОБА_6 не порушені, вона не перебуває у родинних відносинах з померлою ОСОБА_9 Позивач отримала земельну частку (пай), однак на даний час процес оформлення документів зупинено за заявою ОСОБА_6 у звязку з відсутністю в неї коштів.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечили, просили суд відмовити у його задоволенні з тих причин, що право позивача не є порушеним, оскільки успадкований за спірним заповітом пай не є невитребуваним. Крім того зазначили, що після смерті спадкодавця ОСОБА_9 її дочка ОСОБА_7 оформила свої права на частину спадкового майно, а тому визнання заповіту недійсним надає вказаному спадкоємцю першочергове право на оформлення спадкових прав.

Третя особа ОСОБА_7 підтримала доводи відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5

Третя особа, ОСОБА_8 суду пояснила, що в період складення оспорюваного заповіту, тобто станом на 04 квітня 1996 року вона працювала секретарем Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Однак заповіт, складений ОСОБА_9 не посвідчувала та не підписувала. Хто міг заповнити заповіт та вчинити на ньому підпис від її імені, вона не знає. Про цей заповіт їй взагалі нічого не відомо, така дія повинна бути відображена в журналі вчинення нотаріальних дій, який зберігається в сільській раді.

Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове зсідання не зявився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час слухання справи повідомлявся. Останній адресував суду матеріали спадкової справи №864/2004 р., після ОСОБА_9, померлої 14 вересня 1996 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що ОСОБА_9, яка померла 1996 року, є її рідною сестрою. Вважає, що пай повинен перейти у спадок дочці ОСОБА_7, яка працювала у колгоспі. Якщо дочка померлої відмовляється від даного паю, то свідок готова забрати його собі. Із сестрою свідок спілкувалась постійно на протязі життя ОСОБА_9 ОСОБА_4 вона не бачила жодного разу. ОСОБА_9 не говорила сестрі про складення нею заповіту. Про наявність паю свідок знала, проте думала, що право власності на нього оформила дочка померлої ОСОБА_7

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є дочкою померлої у 1996 році ОСОБА_9 Після смерті матері свідок успадкувала майно, що належало померлій, а саме частину будинку. Про земельний пай їй було відомо, в нотаріальній конторі вона писала відмову від цього майна. Свідку відомо, що мати переписала заповіт на свою знайому ОСОБА_4, яка на даний час допомагає їй продуктами і грошима. З відповідачем свідок знайома протягом останніх 5-6 років, до того вона ОСОБА_4 не знала.

Заслухавши пояснення та доводи учасників судового розгляду, покази свідків, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до дублікату сертифіката РН №883229, виданого Тернопільською районною держадміністрацією Тернопільської області 19 листопада 2004 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 19 листопада 2004 року за №20, ОСОБА_9 належить право на земельну частку (пай) у землі колгоспу «Перемога» с.Довжанка Тернопільського району Тернопільської області, розміром 3,46 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Як слідує із копії заповіту, долученого до матеріалів справи, 04 квітня 1996 року ОСОБА_9, проживаюча в ІНФОРМАЦІЯ_1, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належний їй на праві особистої власності сертифікат на земельну частку (пай) в землях колгоспу «ПЕРЕМОГА», серії ТР №010913, виданий 12 березня 1996 року, заповіла ОСОБА_4. Заповіт посвідчений ОСОБА_8, секретарем Довжанської сільської ради. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №5. Стягнено держмита 0,85 грн.

19 грудня 2012 року ОСОБА_4 звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою, в якій просить видати на її імя свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_9, померлої 14 вересня 1996 року, а саме на: право на земельну частку (пай) у землі колгоспу «Перемога» с.Довжанка Тернопільського району Тернопільської області, на яку в її користь складений заповіт, посвідчений ОСОБА_2 сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 04 квітня 1996 року за реєстровим №5.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 19 грудня 2012 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_11, на підставі заповіту, посвідченого ОСОБА_2 сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 04 квітня 1996 року за реєстром №5, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 14 вересня 1996 року, є гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4. Спадщина, на яке видано свідоцтво, складається з: права на земельну частку (пай) у землі колгоспу «Перемога» с. Довжанка Тернопільського району Тернопільської області, розміром 3,46 у.к.г. без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який належав померлій гр. ОСОБА_9 на підставі дублікату сертифіката РН №883229, виданого Тернопільською районною держадміністрацією Тернопільської області 19 листопада 2004 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 19 листопада 2004 року за №20.

Згідно розпорядження голови районної державної адміністрації №1508-од від 29 грудня 2012 року «Про безоплатну передачу у власність земельних часток (паїв)», ОСОБА_4, жительці с.Довжанка, передано безоплатно у власність земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,9117 га. в тому числі: 3,8020 га ріллі (ділянка №263); 0,1097 га пасовища (ділянка №263) з розпайованих земель колгоспу «Перемога» на території ОСОБА_2 сільської ради.

З вищевказаних документів вбачається, що ОСОБА_4 на підставі оспорюваного заповіту, складеного ОСОБА_9 04 квітня 1996 року, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 19 грудня 2012 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори, на підставі якого їй за розпорядженням голови районної державної адміністрації передано безоплатно у власність земельну частку (пай) з розпайованих земель колгоспу «Перемога» в с.Довжанка Тернопільського району Тернопільської області. Позивач ОСОБА_6 вважає, що такими діями ОСОБА_4 порушуються її інтереси, як члена колгоспу «Перемога», яка за рішенням суду отримала право на земельну частку пай у колгоспі «Перемога», яке вона не може реалізувати по даний час за відсутності земель запасу. За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_6 стало відомо, що ОСОБА_9 за життя не зверталася до ОСОБА_2 сільської ради з приводу посвідчення заповіту, позивач просить визнати його недійсним. Позивач вважає, що визнання заповіту недійсним відновить її порушене право та надасть можливість отримати земельну частку за рахунок не витребуваного земельного паю.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні

Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Відповідно до ст.203 ЦК України (в редакції 2003 року) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочим може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст.215 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним не вимагається.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч.5 ст.216 ЦК України).

Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст.1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку.

Відповідно до п.2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. N 22/5 (чинної на час посвідчення заповіту) нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Згідно із частинами 1, 2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах (ч.4 ст.1257 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8, будучи в період посвідчення заповіту секретарем Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та маючи повноваження на посвідчення заповітів, складених жителями с.Довжанка Тернопільського району Тернопільської області, не посвідчувала заповіт від 04 квітня 1996 року за реєстром №5, відповідно до якого ОСОБА_9 заповіла право на земельну частку (пай) у землі колгоспу «Перемога» с.Довжанка Тернопільського району ОСОБА_4, а також заперечила свій підпис на вказаному правочині. Згідно листа ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області вих. №26 від 06 липня 2015 року, журнал для вчинення нотаріальних дій за 1996 рік не зберігся. У Спадковому реєстрі дані про реєстрацію оспорюваного заповіту відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи №862/2004, після померлої 14 вересня 1996 року ОСОБА_9

Таким чином суд приходить до висновку, що заповіт, посвідчений секретарем Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_8 від 04 квітня 1996 року, зареєстровано в реєстрі за №5, згідно якого ОСОБА_9 заповіла належний їй на праві особистої власності сертифікат на земельну частку (пай) в землях колгоспу «ПЕРЕМОГА» серія ТР №010913, виданий 12 березня 1996 року, ОСОБА_4 складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, і є нікчемним.

В силу ч.5 ст.216 ЦК України, суд з власної ініціативи застосовує наслідки недійсності нікчемного заповіту від імені ОСОБА_9 Вказана норма закону також не обмежує коло осіб, які мають право вимагати застосування правових наслідків нікчемного правочину. Ними можуть бути будь-які заінтересовані особи, права та інтереси яких порушені, а тому суд у разі виявлення ознак нікчемності правочину може застосувати відповідні правові наслідки за власною ініціативою, тобто навіть тоді, коли такі вимоги не містяться в позові.

За вказаних вище обставин, суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 є обґрунтованими, а тому заповіт, посвідчений ОСОБА_2 сільською радою Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_8 від 04 квітня 1996 року, зареєстровано в реєстрі за №5, відповідно до якого ОСОБА_9 заповіла належний їй на праві особистої власності сертифікат на земельну частку (пай) в землях колгоспу «ПЕРЕМОГА», серія ТР №010913, виданий 12 березня 1996 року, ОСОБА_4, слід визнати недійсним.

Водночас, суд вважає за необхідне розяснити, що відповідно до положень ч.4 ст.1257 ЦК України, що спадкоємці померлого, які за цим заповітом були позбавлені права на спадкування, одержують право на спадкування за законом на загальних підставах. Покликання на вказану норму закону суд мотивує тим, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що ОСОБА_9, яка померла 1996 року, є її рідною сестрою, та має намір успадкувати належну спадкодавцю земельну частку (пай) в землях колгоспу «ПЕРЕМОГА», якщо цим правом не скористалася ОСОБА_7, яка є дочкою померлої.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 197, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, посвідчений секретарем Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_8 від 04 квітня 1996 року, зареєстровано в реєстрі за №5, згідно якого ОСОБА_9 заповіла належний їй на праві особистої власності сертифікат на земельну частку (пай) в землях колгоспу «ПЕРЕМОГА» серія ТР №010913, виданий 12 березня 1996 року, ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.Герчаківська