АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Оніщука М.І.,

при секретарі Абдуллаєва Е.Б.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 липня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт», ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 755/9669/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12587/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Марфіна Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
У травні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до МТСБУ, про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 24230,05 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору. Позов мотивовано тим, що 12.12.2012 року близько 15 год. 30 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Бугаївській, 10 в м. Одеса, не дотримав безпечну дистанцію по відношенню до автомобіля НОМЕР_2, який рухався попереду, в результаті чого допустив зіткнення з вказаним автомобілем. Автомобіль Nissan Місrа, д.н.з. НОМЕР_3 належить позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2013 року у справі №1522/29722/12 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «СК «Лафорт», що підтверджується Полісом №АВ/7780779 обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який згідно відомостей Центральної бази даних МТСБУ, станом на дату ДТП був чинний. Позивач зазначає, що до ПрАТ «СК «Лафорт» з повідомленням про подію, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу звертались: 23.01.2013 року ОСОБА_6. що підтверджується повідомленням про подію, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виданого СК «Лафорт» вх. №355; 14.12.2012 року ОСОБА_3, що підтверджується повідомленням страховику про обставини події за участю ТЗ забезпеченого полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу. Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження №306/2013 від 12.04.2013 року, у результаті ДТП ОСОБА_1 була завдана матеріальна шкода в розмірі 24230,05 грн. з урахуванням франшизи та податку на додану вартість, що не підлягає сплаті страховиком. Оскільки відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ПрАТ «СК «Лафорт» з 25.09.2014 року перебуває в стані припинення, позивач не отримала відшкодування від страховика, просить задовольнити дані позовні вимоги до МТСБУ.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт», ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що ухвалюючи рішення, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що ухвалою Господарського суду м. Києва чітко встановлено факт того, що будь-які активи ПрАТ «СК «Лафорт» за рахунок яких можливо здійснити задоволення вимог кредиторів відсутні, тобто позивач довів безспірний факт відсутності у ПрАТ «СК «Лафорт» коштів та майна для виконання своїх зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/7780779.

Вважає, щоВідповідач, визначаючи на власний вибір осіб, яким здійснювати виплати, порушує його гарантоване законом право на отримання відшкодування, оскільки МТСБУ уже здійснювало виплати і на виконання зобов'язань за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «СК «Лафорт», про що було зазначено в офіційному звіті дирекції МТСБУ щодо результатів роботи в 2014 році.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено судом першої інстанції, 12.12.2012 року близько 15 год. 30 хв. на вул. Бугаївській, 10 в м. Одеса, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_4, яким керував ОСОБА_7

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2013 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладене стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 12.12.2012 року, автомобіль, власником якого є позивач, отримав механічні ушкодження у зв'язку із чим позивач зазнав матеріальних збитків, що підтверджується наявним в матеріалах справи Висновком експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ №306/2013 від 12.04.2013 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що цивільна відповідальність ОСОБА_3 за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля НОМЕР_5 була застрахована ПрАТ «СК «Лафорт», згідно с полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/7780779.

23.01.2013 року ОСОБА_6 звернувся до ПрАТ «СК «Лафорт» із повідомлення про подію, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виданого СК «Лафорт».

14.12.2012 року позивачка звернулась до ПрАТ «СК «Лафорт» з заявою про отримання страхового відшкодування.

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Постановою Господарського суду м. Києва від 10.09.2014 року у справі №910/20063/13 ПрАТ «СК «Лафорт» визнано банкрутом, припинено процедуру розпорядження майном та відкрито ліквідаційну процедуру, зобов'язано ліквідатора надати суду ліквідаційний баланс банкрута та звіт ліквідатора до 10.09.2015 року. Тобто станом на час прийняття рішення у даній справі ліквідаційна процедура ПрАТ «СК «Лафорт» не завершена, звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс не затверджувався, провадження у справі №910/20063/13 про його банкрутство триває, що підтверджується змістом наведеної вище постанови Господарського суду м. Києва.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до положень п. 20.3. ст. 20 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов'язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов'язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Колегія суддів вважає обґрунтованими такі висновки суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно п/п «г» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 46 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», після завершення всіх розрахунків з' кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс. Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Якщо майна банкрута вистачило для задоволення вимог кредиторів у повному обсязі, він вважається таким, що не має боргів і може продовжувати свою підприємницьку діяльність.

З огляду на фактичні обставини справи, вірним є висновок суду першої інстанції, що покладення на МТСБУ обов'язку по виплаті страхового відшкодування позивачу є передчасним, оскільки вирішення цього питання можливе лише після затвердження Господарським судом м. Києва звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, у разі недостатності коштів та майна страховика як учасника МТСБУ.

Суд першої інстанції при цьому вірно вважав, що даному випадку вирішення питання про покладення обов'язку відшкодування шкоди на МТСБУ полягає насамперед не у визначенні статусних понять: «банкрут та/або ліквідований», адже постановою Господарського суду м. Києва від 10.09.2014 року ПрАТ «СК «Лафорт» визнаний банкрутом, а у визначенні умов виплати: «у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ», а наведений висновок про достатність чи недостатність активів товариства можливо зробити лише після відповідного затвердження Господарським судом звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, що станом на час розгляду справи судом першої інстанції не відбулось.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції таким, що повністю відповідає нормам чинного законодавства та зазначає, що з огляду на вказане, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження матеріалами справи, підстав для її задоволення судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 липня 2015 року -залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: