Справа № 463/213/15 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/4645/15 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Крайник Н. П.

суддів: Курій Н. М., Мельничук О. Я.

при секретарі Фейір К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 30 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість за договором позики від 27.04.2013 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в розмірі 109 775,27 грн.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1 097,75 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що позивач не надала суду належних доказів про передачу йому за договором позики коштів в розмірі, зазначеному в розписці. Суд не взяв до уваги його пояснень, викладених у зустрічній позовній заяві про те, що реально за розпискою він отримав кошти в іншому розмірі, ніж зазначено в розписці, з яких значну частину коштів ним повернуто, про що позивач свідомо замовчує. Крім того, суд ухвалив рішення без оригінала боргового документа- основного доказу наявності боргового зобов»язання. Судом при розгляді справи також було грубо порушено норми процесуального права. Зокрема, постановляючи 30.03.2015 року ухвалу про залишення без розгляду його зустрічної позовної заяви про визнання договору позики недійсним, суд продовжив розгляд справи не надіславши йому копії зазначеної ухвали, чим позбавив його права на оскарження ухвали суду та можливості надати свої заперечення та доводи.

Просить рішення суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст. 1047 ЦК України).

Зі змісту вище наведених норм випливає те, що договір позики має ознаки реального правочину, виконання якого відбувається в момент його укладення, і сам договір є свідченням цього виконання - на відміну від консенсуальних правочинів, які виконуються сторонами після укладення самого договору (в майбутньому).

Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи боргової розписки, ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 94750 гривень, які зобов»язувався повернути до 26.06.2013 р.

Таким чином, беручи на себе зобов'язання щодо повернення позики в установлений в розписці строк, позичальник визнав факт отримання грошей за договором.

Як вбачається зі змісту ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на наведене, колегія суддів наявну в матеріалах справи розписку, підписану позичальником, визнає належним і допустимим доказом укладення договору позики між сторонами спору та факту передачі визначеної ним грошової суми, а доводи апеляційної скарги стосовно ненадання позивачем суду іншого документу, який би посвідчував передачу визначеної договором суми грошових коштів такими, що не спростовують висновків суду.

У встановленому законом порядку договір позики недійсним не визнаний. Ухвалу про залишення без розгляду зустрічного позову відповідач (позивач за зустрічним позовом) не оскаржував.

В засіданні апеляційного суду позивачка надала оригінал боргового документа, що підтверджує невиконання боржником взятих на себе зобов»язань.

Суд вірно застосував норми матеріального права, підстав для задоволення скарги колегія суддів не вбачає.

З наведених мотивів, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Курій Н. М.

Мельничук О. Я.