У х в а л а

іменем україни

3 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В., Дем'яносова М.В., Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 22 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 31 липня 2013 року утворилась заборгованість, яка становить 26 685 грн 78 коп., в тому числі: 7 093 грн 98 коп. - заборгованості по кредиту, 13 478 грн 11 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4 366 грн 75 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 246 грн 94 коп. - штраф (процентна складова). Враховуючи вказане, позивач і просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 685 грн 78 коп.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 19 070 грн. 45 коп. заборгованості за кредитним договором.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з пропуском строку позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором.

З таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 22 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При цьому, 22 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 була підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору.

Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін.

Строк дії картки за кредитним договором від 22 січня 2008 року встановлено до 22 січня 2009 року.

Також встановлено, що останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 30 червня 2010 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 31 липня 2013 року утворилась заборгованість, яка становить 26 685 грн 78 коп., в тому числі: 7 093 грн 98 коп. - заборгованість за кредитом, 13 478 грн 11 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4 366 грн 75 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 246 грн. 94 коп. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, оскільки строк дії картки виданої відповідачу встановлено по грудень 2011 року, то позивачем не було пропущено строк позовної давності.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Умов і правил надання банківських послуг користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Згідно з п. 9.6 Умов і правил надання банківських послуг договір за відсутністю на карті грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження строку дії картки, та при ненадходженні грошових коштів у період трьох місяців з моменту закінчення строку дії картки, банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно з діючим тарифом.

Відповідно до п. 9.7 Умов і правил надання банківських послуг при ненадходженні заробітної плати держателя на картковий рахунок заробітної карти в період шести місяців, строк дії картки не продовжується.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що строк дії картки за кредитним договором від 22 січня 2008 року було встановлено до 22 січня 2009 року, а останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 30 червня 2010 року, в той час як з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду у вересні 2013 року, тобто належним чином не перевірив, чи було пропущено позивачем строк позовної давності.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України належним чином не встановив всі суттєві обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, порушив норми матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене апеляційним судом рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

М.В. Дем'яносов

О.В. Cтупак