Справа № 219/5964/2014-ц
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.06.2015 року м. Артемівськ
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Шевченко Л.В., при секретарі судового засідання Чубикало О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування виконкому Артемівської міської ради м. Артемівськ Донецької області, про встановлення місця проживання дитини,
Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Артемівського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Артемівської міської ради м. Артемівськ Донецької області, у якому після уточнення позовних вимог просить визначити місце проживання дитини з ним за місцем реєстрації у АДРЕСА_1 шляхом передачі йому дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зменшити розмір аліментів з ? частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Позов обґрунтовує ч. 4, 5 ст.159, 192 СК України та вважає, що оскільки матір дитини ОСОБА_2 не виконує судове рішення щодо визначення способу участі позивача у вихованні дитини, тобто ухиляється від його виконання, позивач має право ставити перед судом питання про передачу дитини для проживання з ним.
В судовому засіданні 03.06.2015 року позивач та представник позивача не заперечували проти ухвалення заочного судового рішення.
В судове засідання 04.06.2015 року сторони не з'явилися, позивач та представник позивача подали заяву про розгляд справи без їх участі.
З акту державного виконавця від 19.06.2013 року було встановлено, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , після чого 12.01.2015 року судом надіслано запит до Хмельницького міського відділу ДМС України (арк. с. 16, 33).
За клопотанням представника позивача ОСОБА_4 21.01.2015 року на адресу Державної реєстраційної служби України надіслано запит щодо надання відомостей про зміну прізвища відповідачем ОСОБА_2.
04.03.2015 року листом за підписом заступника голови Державної реєстраційної служби України (УКРДЕРЖРЕЄСТР) повідомлено, що при проведенні відповідної перевірки у відділах державної реєстрації актів цивільного стану виявлено актовий запис № 1396 про шлюб ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м. Волноваха Волноваського району Донецької області, та ОСОБА_5, складений 06.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції. Після державної реєстрації шлюбу дружиною обрано прізвище ОСОБА_2. Більше з 2014 по 21.02.2015 року фактів зміни прізвища не встановлено (арк. с. 59, 61). Суд вважає, що належним відповідачем у справі є ОСОБА_2.
07.04.2015 року до суду надійшов лист з Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, в якому повідомляється що громадянка ОСОБА_2. була документована паспортом НОМЕР_1 виданий 30.08.2014 року із зазначенням адреси реєстрації АДРЕСА_3 (арк. с.63).
Судом використано всі можливості для сповіщення відповідача про судовий розгляд цивільної справи.
Представник третьої особи 03.06.2015 року подала суду заяву про розгляд справи без її участі.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення).
Згідно вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Згідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Обираючи спосіб захисту позивач визначив як підставу позову ст. 159 СК України.
Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Згідно ч.4 ст. 159 СК України у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.
Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.
Як встановлено судом, 22.12.2007 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_7, Свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції (арк.с.4).
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3, про що свідчить Свідоцтво про народження НОМЕР_3, видане 29.10.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції (арк.с.5).
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.05.2012 року у справі № 0503/4304/2012 2/0503/2278/2012 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (арк.с.7).

При ознайомленні в судовому засіданні з матеріалами справи № 0503/4492/2012 2/0503/2313/2012, встановлено, що судовим рішенням у справі від 16.08.2012 року визначено спосіб участі батька дитини, ОСОБА_1, у вихованні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., а саме брати дитину на 10 днів протягом кожних двох місяців, щорічно на 15 днів у літній період на оздоровлення дитини до його повноліття. За цим рішенням суду 23.01.2013 року був виданий виконавчий лист. На підставі подання державного виконавця ВДВС Артемівського МРУЮ ОСОБА_2 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України у зв'язку з невиконанням рішення суду та постанови державного виконавця у виконавчому провадженні № 38006176.

У листі заступника начальника Головного управління ДМСУ від 29.07.2013 року

№ 02.1-Г-198 зазначається, що при оформленні 07.03.2013 року процедури зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 з адреси АДРЕСА_1 з одночасною реєстрацією місця проживання разом із матір'ю, начальником Волноваського РВ ГУ ДМС України в Донецькій області ОСОБА_8 було допущено невірне тлумачення рішень Артемівського міськрайсуду щодо визначення місця проживання малолітньої дитини і було дано вказівку щодо вирішення питання про скасування проведення процедури зняття з реєстраційного обліку та подальшої реєстрації місця проживання дитини (арк.с.15).

11.12.2014 року головним спеціалістом - юрисконсультом Управління молодіжної політики ОСОБА_9 проведено обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та складено акт про відповідність умов для проживання та виховання дитини.

Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності,

пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання згідно з додатком 9. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Листом від 14.01.2015 року № вих. 27/01-04 начальник управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради повідомив, що надати висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання не має можливості, оскільки у 2012 році ОСОБА_2 разом із сином вибула з м. Артемівськ, фактичне місце проживання дитини з матір'ю наразі невідоме (арк.с.35).

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 7 СК України суд при розгляді таких справ, повинен максимально можливо враховувати інтереси дитини. Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Суд враховує вимоги п. 2 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) про те, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини.

Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, як те визначено вищевказаною Декларацією прав дитини.

В судовому засіданні позивач заявляв, що коли він вперше звернувся до суду з аналогічним позовом і ухвалою Артемівського міськрайонного суду справу було передано за підсудністю до Волновахського суду, то тоді в 2013 році він звернувся до суду з заявою про залишення позову без розгляду, оскільки начебто відповідач запевняло його в тому, що буде виконувати рішення суду, яким встановлено спосіб його участі у вихованні дитини. Однак, доказів того, що сторони узгодили дату коли батько братиме дитину на 10 днів протягом кожних двох місяців, щорічно на 15 днів у літній період на оздоровлення дитини, наприклад на період 2013-2015 роки, позивачем суду не надано.

Позивачем не наведено доказів ухилення відповідача від виконання рішення суду, не надано доказів того, що дитина має бути розлучена з матір'ю, та в ході розгляду справи не встановлено. Місце реєстрації дитини не є підставою для визначення місця проживання дитини та передачі його батькові.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення місця проживання дитини з позивачем та передачі йому дитини, в ході розгляду справи не були і встановлені обставини, які б дозволяли розлучити малолітнього ОСОБА_3 з його матір'ю, а тому в цій частини позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до закону обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач обґрунтовує зменшення розміру аліментів, зокрема тим, що аліменти стягуються з його заробітної плати та перераховуються підприємством, на якому він працює, однак він до цього часу не знає хто отримує аліменти чи використовуються вони на потреби дитини, тому що йому достовірно невідоме місце проживання відповідача з дитиною.

Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суду не надано належних та допустимих доказів, що у позивача змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилося здоров'я. Тому, вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 57, 60 ЦПК України, ст. ст. 159,

182, 192 СК України, Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства», суд

В И Р І Ш И В:

Вважати належним відповідачем ОСОБА_2.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконкому Артемівської міської ради м. Артемівськ Донецької області про встановлення місця проживання дитини, зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення ухвалено одноособово суддею в нарадчій кімнаті.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів до Апеляційного суду Запорізької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя Л.В.Шевченко