УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 лютого 2006 року з нього на користь відповідачки було стягнуто аліменти на малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

У якості обставин, що відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів є, зокрема: сплата аліментів на двох дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_5, що в загальній сумі становить 50 % від усіх доходів; перебування на утриманні позивача непрацюючої дружини та її доньки, яка хвора на дисдиркуляторну енцифалопатію ІІ ступеня, а також батьків, які потребують постійного лікування.

Посилаючись на ці обставини, на ст. ст. 180, 181, 182, 183, 192 СК України, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просив зменшити розмір аліментів, які він сплачує на доньку ОСОБА_5, до 1/6 частини всіх його доходів.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку, що визначений розмір аліментів - ј частини від усіх видів заробітку на доньку ОСОБА_5 відповідає інтересам дитини. Позивачем ОСОБА_3. не доведено в судовому засіданні те, що його матеріальний стан погіршився, і виплата аліментів у розмірі ј частини його заробітку ставить його у скрутне фінансове становище. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що з часу ухвалення рішення Фрунзівським районним судом Одеської області (07 лютого 2006 року) матеріальне становище позивача не погіршилось.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, зазначав, що жодного належного та допустимого доказу погіршення матеріального стану з часу ухвалення Фрунзівським районним судом Одеської області рішення (07 лютого 2006 року) позивачем до суду не надано, посилання позивача на витрати, пов'язані з лікуванням батьків, також не підтверджені належними доказами.

Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відхиляючи позов з огляду на недоведеність погіршення матеріального стану позивача, суди не врахували, що, між іншим, звертаючись до суду, позивач вказував на зміни в його сімейному стані, що зумовило зміни у матеріальному становищі.

Так, до позовної заяви позивачем подавався звіт про відрахування за виконавчим листом від 08 листопада 2011 року № 2-5722 на користь сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з якого вбачається, що з позивача утримувалась 1/4 частки від отримуваного доходу.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року, ОСОБА_3, посилаючись на положення п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України, також зазначав про рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2011 року, яким з нього було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини доходів на користь ОСОБА_6 на неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З огляду на те що з часу ухвалення рішення Фрунзівським районним судом Одеської області (07 лютого 2006 року) у позивача народилась ще одна дитина, що є зміною у сімейному стані, на яку за судовим рішенням також сплачуються аліменти, висновки судів про недоведеність змін у матеріальному становищі не можна визнати такими, що ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах та фактичних обставинах.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на порушення ст. 315 ЦПК України наведеного в повному обсязі не врахував, доводів апеляційної скарги належним чином не перевірив та висновків про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції дійшов передчасно.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду Одеської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко