Провадження № 2/369/4533/15
РІШЕННЯ

Іменем України

21.12.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.

при секретарі Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 про розірвання договору оренди, -

в с т а н о в и в:

21 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, 3-тя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 про розірвання договору оренди квартири від 01 грудня 2013 року.

Свою вимогу мотивує тим, що 01 грудня 2013 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір оренди квартири № 89, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вул. Щаслива 55.

Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач передав відповідачу у користування квартиру, що належить позивачу на праві власності. Орендну плату, що становила 1 500 (одну тисячу пятсот) гривень за один місяць користування квартирою, на момент підписання договору, Відповідач зобовязувався сплачувати позивачу після 4 (чотирьох) місяців користування квартирою, так як відповідно до пункту 2 розділу 8 Договору підписаного між Сторонами, орендна плата за перші чотири місяці користування квартирою зараховувалась позивачем в рахунок ремонту, який зобовязувався провести Відповідач.

В травні 2014 року, відповідач повідомив позивача, що грошові кошти в якості орендної плати, передавати позивачу у справі буде не особисто відповідачка, а її знайома.

Станом на 2015 рік, в травні місяці, позичу стало відомо, що особа, яка передає їй грошові кошти, є не знайомою відповідача, а суборендарем її квартири, після чого, позивачка, не одноразово пропонувала, змінити умови договору оренди відповідно до умов, що склалися або розірвати договір, в разі недосягнення обопільної згоди, на що відповідач, не погоджувався та постійно відмовлявся від зустрічі.

За таких обставин, вона вважає, що договір, який укладено між нею та відповідачем 01 грудня 2013 року підлягає розірванню.

Просила суд договір, укладений між нею та ОСОБА_2 01 грудня 2013 року розірвати та стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати - судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу 150 грн. 00 коп.

Позивач до суду з»явилась, позов підтримала, просила задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала. Пояснила суду, що відсутні правові підстави для розірвання договору оренди.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Як встановлено в судовому засіданні, 01 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди квартири № 89, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вул. Щаслива, 55.

Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач передав відповідачу у користування квартиру, що належить позивачу на праві власності. Орендну плату, що становила 1 500 (одну тисячу пятсот) гривень за один місяць користування квартирою, на момент підписання договору, Відповідач зобовязувався сплачувати позивачу після 4 (чотирьох) місяців користування квартирою, так як відповідно до пункту 2 розділу 8 Договору підписаного між Сторонами, орендна плата за перші чотири місяці користування квартирою зараховувалась позивачем в рахунок ремонту, який зобовязувався провести Відповідач відповідно до розділу 7 того ж Договору.

В травні 2014 року, відповідач повідомив позивача, що грошові кошти в якості орендної плати, передавати позивачу у справі буде не особисто відповідачка, а її знайома.

Станом на 2015 рік, в травні місяці, позичу стало відомо, що особа, яка передає їй грошові кошти, є не знайомою відповідача, а суборендарем її квартири, після чого, позивачка, не одноразово пропонувала, змінити умови договору оренди відповідно до умов, що склалися або розірвати договір, в разі недосягнення обопільної згоди, на що відповідач, не погоджувався та постійно відмовлявся від зустрічі.

За таких обставин, позивач вважає, що договір, який укладено між ним та відповідачем 01 грудня 2013 року підлягає розірванню виходячи із такого.

Позивачка просила суд договір, укладений між нею та ОСОБА_2 01 грудня 2013 року розірвати.

Згідно п.7договору оренди квартири орендар зобов»язується використовувати житлове приміщення у відповідності з вказаним договором, зробити ремонт приміщення і привести його в стан придатний для проживання, а саме: зробити стелю, поклеїти шпалери, покласти лінолеум (плитку), встановити розетки, встановити міжкімнатні двері, встановити сантехніку, встановити плінтус, утеплити балкон і поставити склопакети, перенести двері в кладочку з коридора в кімнату , своєчасно сплачувати комунальні платежі, своєчасно вносити орендну плату.

Згідно Договору, орендодавець зобов'язаний в місячний строк після підписання договору передати житлове приміщення орендарю, надати чотири місяці для проведення ремонтних робіт на безоплатній основі, відвідувати приміщення тільки за згодою з орендарем.

Договір підписаний обома сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з його умовами.

В судовому засіданні відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виконання своїх зобов'язань за договором.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002 визначено, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежено законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Відповідно до чинного законодавства України досудове вирішення спорів не є обов'язковою стадією у розв'язанні правових конфліктів.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно із частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму, наймодавець передає наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 762 ЦК України за користування майном, з наймача справляється плата, розмір якої встановлено договором найму.

Згідно із статтею 774 ЦК України, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 776 ЦК України, закріплено, що капітальний ремонт речі, переданої у найм, проводиться наймодавцем, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підстави розірвання договору найму на вимогу наймодавця передбачені статтею 783 ЦК України, серед яких у частині 1 вищезгаданої статті передбачено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму якщо:наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 820 Цивільного кодексу України, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 825 Цивільного кодексу України, договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі не внесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази.

Поняття короткострокового найму визначено положенням ч. 2 ст. 821 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір найму житла, укладений на строк до одного року, є короткостроковим.

Згідно ч 3 ст. 825 Цивільного кодексу України, договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

Наявність спеціальних правил статті 825 Цивільного кодексу України про розірвання договору найму житла не виключає застосування до договору найму житла загальних правил статті 651 Цивільного кодексу України.

У разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. (стаття 826 Цивільного кодексу України)

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи укладений між позивачем та відповідачем договір оренди квартири від 01.12.2013року та наявні у справі докази, приймаючи до уваги пояснення позивача, представника позивача, відповідача, ураховуючи положення цивільного законодавства, що діє на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про розірвання спірного Договору оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 01.12.2013 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, з підстав порушення відповідачем умов спірного договору в частині того, що наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі, наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі, що заперечено відповідачем під час судового розгляду справи.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, 3-тя особа: ОСОБА_3 про розірвання договору оренди квартири, суд визнає таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до положення статті 6 Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VI (зі змінами та доповненнями), за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує судові витрати з відповідача на користь позивача, які складаються з судового збору у розмірі 487,20 грн.та витрат на правову допомогу у розмірі 150 грн.

На підставі вищевикладеного, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 487,20 грн.та витрат на правову допомогу у розмірі 150 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 6, 22, 614, 626, 629, 651, 810, 820, 825, 826 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 15, 10, 57,58, 60, 88, 208, 212-215, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 про розірвання договору оренди квартири задовольнити.

Розірвати договір оренди квартири від 01.12.2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 487,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 150 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії даного рішення суду особою, яка його оскаржує.

Суддя А.Я. Волчко