РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

26.03.2015 року Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Дзеньдзюри С.М.

при секретарі Гимон І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Видавничий Дім "Високий Замок", ОСОБА_2 про захист ділової репутації, спростування інформації та відшкодування моральної шкоди,-

В с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просить суд визнати недостовірною інформацію, що міститься у статті ОСОБА_3 "ІНФОРМАЦІЯ_1", опублікованій в газеті "Високий Замок" від ІНФОРМАЦІЯ_2., стягнути з Приватного акціонерного товариства «Видавничий дім «Високий Замок" та ОСОБА_3 солідарно моральну шкоду в розмірі 6000 грн. та судовий збір у розмірі 730,80 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що поширена в статті інформація є недостовірною, негативно впливає на його ділову репутацію і відповідно заподіює йому значної моральної шкоди. Позивачу доводиться спростовувати опубліковану інформацію серед колег та близьких осіб. Негативна інформація поширена в друкованому засобі масової інформації (газета "Високий Замок") та на інтернет-сайті, власником якого є Приватне акціонерне товариство "Видавничий Дім "Високий Замок". Також позивач посилається на порушення права на медичну таємницю, що полягало в поширені відомостей про його перебування на лікарняному. Окрім цього, відповідачі опублікували інтерв'ю з позивачем без його згоди, що на думку позивача є порушенням авторського права.

Позивач в судове засідання не з»явивився. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з"явились, не повідомили про причини неявки, хоча належно повідомлені про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Тому суд вважає за можливе справу слухати у їх відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 3 Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність особистого і сімейного життя, повагу до гідності та честі, які є особистими немайновими правами, якими особа володіє довічно.

У відповідності до вимог ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 Цивільного кодексу України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" встановлено, що з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні громадяни, юридичні особи і державні органи мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 обіймає посаду генерального директора Національного музею у Львові імені Андрея Шептицького, що підтверджується копією наказу на призначення генеральним директором №82/0/17-11 від 25.02.2011 р. та Додатку №1 до контракту від 25.02.2011 р. №468.

ІНФОРМАЦІЯ_2. в газеті "Високий замок", засновником і видавцем якої є Приватне акціонерне товариство "Видавничий Дім "Високий Замок", вийшла стаття ОСОБА_3 "ІНФОРМАЦІЯ_1", яка також була опублікована на сайті Приватного акціонерного товариства "Видавничий Дім "Високий Замок" wz.lviv.ua (адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3), тобто розповсюджена для невизначеного кола осіб. В даній статті, зокрема, зазначається негативна інформація про діяльність позивача на посаді генерального директора Національного музею у Львові імені Андрея Шептицького, зокрема "непрофесійне керівництво", "Анонімності обидві працівниці просять недарма. За словами жінок, директор Національного музею у Львові ОСОБА_1 почувається абсолютним його власником.… працює на себе", "У музеї порушується все - від Конституції до музейних статутів" "халатність, недотримання музейних інструкцій, залякування працівників", "У телефонній розмові директор музею одразу почав вимагати назвати прізвища працівників, які критично про нього відгукувалися", "За непідтвердженою інформацією, навесні закінчується контракт ОСОБА_1, продовжити який йому начебто відмовились. Як тільки кореспондент згадала про це - ОСОБА_1 кинув слухавку" та інше).

14.03.2014 р. маючи право на спростування недостовірної інформації, гарантоване ст. 37 Закону України «Про друковані засоби (пресу) в Україні» позивач як генеральний директор Національного музею у Львові імені Андрея Шептицького звернувся до Приватного акціонерного товариства "Видавничий Дім "Високий Замок" із заявою з вимогою спростування інформації №105 від 07.03.2014 р., яка містила текст спростування. Отримання такої заяви Приватним акціонерним товариством "Видавничий Дім "Високий Замок" підтверджується штампом відповідача на копії заяви. Проте вимогу позивача було проігноровано, дане спростування не було опубліковано та відповіді про причини не опублікування ним не отримано.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Представником позивача долучено до матеріалів справи копії документів, що підтверджують позовні вимоги та засвідчують високий рівень ділової репутації позивача та належне виконання ним посадових обов'язків.

Беручи до уваги те, що відповідачами не подано заперечення на позов, не надано жодних доказів на підтвердження достовірності спростовуваної інформації, та враховуючи пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що негативна інформація, поширена про позивача у газеті "Високий Замок" від ІНФОРМАЦІЯ_2. є недостовірною, тобто не відповідає дійсності, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі а також про такі, які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні та перекручені), і підлягає спростуванню.

Також судом встановлено, що в оскаржуваній статті стверджується про перебування позивача на лікарняному - "ОСОБА_1 перебуває на лікарняному ще з осені минулого року."

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про інформацію" інформація про стан здоров'я особи відноситься до конфіденційної, статус якої забороняє збирати, зберігати, використовувати та поширювати інформацію про особу без її згоди. Також право на медичну таємницю передбачено ст. 39-1 Основ законодавства України про охорону здоров'я та ст. 286 ЦК України, якими встановлено, зокрема, що пацієнт має право на таємницю про факт звернення за медичною допомогою.

Відповідно до рішення Конституційного суду України по справі №1-9/2012 від 20.01.2012 р. інформація про особисте та сімейне життя особи є конфіденційною. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначається, що встановивши при вирішенні таких спорів факт поширення інформації про приватне життя позивача, що відповідає дійсності та не порочить його гідність, честь чи ділову репутацію, а також факт відсутності згоди позивача на поширення цієї інформації, суд повинен захистити його право на таємницю приватного життя та може зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду.

Судом також встановлено, що у спірній статті опубліковано фрагмент інтерв'ю з позивачем, текст якого не було погоджено з ним в порушення ст. 2 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні". Окрім цього, інтерв'ю є об'єктом охорони авторських прав і відповідно до ст. 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» опублікування запису інтерв'ю допускається лише за згодою особи, яка дала інтерв'ю. Таким чином, зважаючи на права автора щодо збереження цілісності твору та протидії будь-якому перекрученню чи спотворенню, доцільним є попереднє узгодження тексту інтерв'ю з інтерв'юйованою особою.

Враховуючи вищезазначені обставини, а саме публікацію негативної недостовірної інформації про позивача, порушення права на медичну таємницю та авторського права на інтерв'ю, суд вважає, що позивачем доведено заподіяння йому моральної шкоди.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В разі, коли орган масової інформації не називає автора, суд виходить з того, що вину за поширення зазначених відомостей цей орган взяв на себе.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у достатньому та необхідному розмірі 5 000,0 грн.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" у випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом інформації, ця особа також є належним відповідачем.

Таким чином, редакція, журналіст несуть відповідальність за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, порушують права і законні інтереси осіб або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію, поширену у газеті "Високий Замок" від ІНФОРМАЦІЯ_2. на 9 сторінці, а саме:

"Національний музей імені Андрея Шептицького відсвяткував столітній ювілей. Під час урочистостей ніхто й не згадав про палац Дуніковського"

· "Палац, а нині - другий корпус Національного музею у Львові, перетворився на руїну. Доля рідкісних експонатів українського мистецтва залишається невідомою"

· "Музею належно не ремонтували. "Будівля музею фактично зруйнована. Ремонти були проведені неякісно. Все переробляли троє слюсарів музею, та й це були лише зовнішні роботи. Всередині стіни осипаються. У нас настільки непрофесійне керівництво, що у зв'язку з ремонтами пропало близько 300 експонатів. Роботи проводились без забезпечення збереження експонатів".

· "…історією зі зруйнуванням пам'ятки тисячолітньої давності - язичницької скульптури Лопушанського світовида. Пам'ятник розпиляли бензопилою, щоб нібито перенести в інше місце. "Наш директор без розширених реставраційних рад, без узгодження з Міністерством культури, порушуючи щонайменше сім пунктів музейної інструкції, вирішив перенести пам'ятник тисячолітньої давності", - розповідає інша працівниця музею, яка також побоялася називати своє ім'я".

· "Анонімності обидві працівниці просять недарма".

· "За словами жінок, директор Національного музею у Львові ОСОБА_1 почувається абсолютним його власником. "Зробив собі зарплату 30 тисяч гривень! Працює на себе, - каже співрозмовниця. - У нас немає навіть вченої ради. Він ліквідував її. Це єдиний музей в Україні, котрий не має вченої ради. У музеї порушується все - від Конституції до музейних статутів. Це перейшло уже всі межі". Жінка розповіла, що незадоволених та інакомислячих працівників чекають штрафи та догани... Доходило й до звільнення. "Зараз Драгоманова, 42, нагадує зону, - перелякано каже співробітниця. - Люди туди заходять, і за ними закривається хвіртка. Якщо я захочу вийти протягом дня, то повинна поставити до відома всю адміністрацію. Це стосується окремих працівників, котрі роблять зауваження дирекції щодо зберігання експонатів чи проведення ремонтних робіт".

· "Історія здається майже фантастичною - халатність, недотримання музейних інструкцій, залякування працівників, замовчування інформації про плачевний стан музею"

Зобов'язати Приватне акціонерне товариство "Видавничий дім "Високий Замок" та ОСОБА_2 опублікувати спростування недостовірної інформації тим же шрифтом під заголовком "Спростування" на 9 сторінці газети "Високий Замок", де містилось повідомлення, що спростовується, протягом місяця з дня набрання законної сили рішенням суду. В якості спростування зобов'язати редакцію газети надрукувати резолютивну частину рішення суду.

Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства "Видавничий дім "Високий Замок" та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. (п'ять тисяч гривень 00 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Видавничий дім "Високий Замок" та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 730,80 грн. (сімсот тридцять гривень 80 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Дзеньдзюра С. М.