АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Заришняк Г.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Голови правління - генерального директора Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» ОСОБА_3 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року в справі за поданням головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві Лебедєвої ЛюдмилиЮріївни про обмеження у праві виїзду за межі України керівника Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» ОСОБА_3 без вилучення паспортного документу, третя особа:ПАТ «Київенерго», -

ВСТАНОВИЛА:

Головний державний виконавець ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві ЛебедєваЛ.Ю. звернулась до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника ПАТ «НВП «Більшовик» ОСОБА_3, без вилучення паспортного документу, до виконання ним своїх зобов'язань за рішенням суду.

Обґрунтовуючи подання, державний виконавець зазначив, що на виконанні у ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ПАТ «НВП «Більшовик» коштів на користь стягувачів, до складу якого входить 49 виконавчих проваджень, на загальну суму 13949660,84 грн. Рішення судів тривалий час не виконується боржником. Вважає, що наявність у боржника ПАТ «НВП «Більшовик» зобов'язань, покладених на нього рішеннями суду, є підставою для обмеження керівника ПАТ «НВП «Більшовик» ОСОБА_3, у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 04.08.2015 року, обмежено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомі місця проживання: АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документу, до виконання ним зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ПАТ «НВП «Більшовик» коштів на користь стягувачів, до складу якого входить 49 виконавчих провадження на загальну суму 13949660,84 грн.

Не погодившись з такою ухвалою суду, керівник ПАТ «НВП «Більшовик» ОСОБА_3. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити в задоволенні подання в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилався на те, що обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано судом передчасно без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці, ті обставини справи, які суд вважав встановленими є недоведеними та спростовуються наданими ним доказами. Так, судом не враховано , що ПАТ «НВП «Більшовик» підпадає під дії ЗУ «Про мораторій на примусову реалізацію майна», а також обмежень щодо розпорядження основними фондами, встановлених статтею 11 ЗУ «Про управління об'єктами державної власності». Судом не надано жодного правового висновку, що заборгованість по зведеним виконавчим провадженням виникла ще у 2012-2014 роках, тобто за керівництва підприємством не ОСОБА_3 За час перебування ОСОБА_3 на посаді голови правління - генерального директора ПАТ «НВП «Більшовик» погашено заборгованість в частині розрахунків по трудовим відносинам на загальну суму 196 113,10 грн. та частина виконавчих проваджень, які входили у зведене виконавче провадження, по якому заборонено виїзд керівнику ПАТ «НВП «Більшовик». Також, судом грубо порушено ст. 33 Конституції України, у відповідності до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом; ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників боржника та стягувача, державного виконавця, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві знаходяться зведене виконавче провадження про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» коштів на користь стягувачів, до складу якого входить 49 виконавчих проваджень на загальну суму 13949660,84 грн., які перераховані в мотивувальній частині ухили районного суду.

В ході виконання зведеного виконавчого провадження державними виконавцями були проведені виконавчі дії та встановлено наступне.

Згідно довідок Державної податкової служби України від 14.02.2013 року, 25.02.2013 року, 15.03.2014 року боржником відкриті рахунки в ПАТ «Промінвестбанк», Печерській філії ПАТ КБ «Приватбанк», Жовтневому відділенні ПАТ «Промінвестбанк», ПАТ «Банк Перший», АТ «Райффайзен Банк Аваль», Київській регіональній дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «БАНК СІЧ», Головному управлінні по АТОЩАД, ПАТ «АВАНТ-БАНК», АТ «Брокбізнесбанк», ПАТ «КБ «Хрещатик», Філії «ЦРУ» АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», Філії Солом'янське відділення АТОЩАД, ПАТ «ВТБ Банк», АБ «Укргазбанк», ПАТ «БАНК КІПРУ», ПАТ «КБ «Актив-Банк», Центральному відділенні ПАТ «Промінвестбанк», ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ».

04.04.2013 року у рамках виконання зведеного виконавчого провадження за виконавчими провадженнями, які перебували на виконанні станом на 04.04.2013 року були винесені постанови про арешт коштів боржника та направлені на виконання до установ банків, в яких боржником відкриті рахунки з урахуванням суми виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

25.04.2013 року була винесена постанова про арешт коштів ПАТ «НВП «Більшовик», відповідно до якої накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках, в тому числі і валютний, крім платежів з виплати заробітної плати та загальнообов'язкових платежів до бюджету.

Згідно повідомлення АТ «Брокбізнесбанк» від 18.04.2013 року, ПАТ «КБ «Хрещатик» від 17.04.2013 року, ПАТ КБ «Приватбанк» від 19.04.2013 року, ПАТ «Банк Перший» від 24.04.2013 року, ПАТ «Енергобанк» рахунки ПАТ НВП «Більшовик» в банку закриті.

Згідно повідомлення ПАТ «Банк Кіпру» від 16.04.2013 року, ГУ АТ «Ощадбанк» від 16.04.2013 року, Філії «ЦРУ» АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» від 17.04.2013 року, Жовтневого відділення ПАТ «Промінвестбанк» від 19.04.2013 року, ПАТ «КБ «Актив-Банк» від 18.04.2013 року, ПАТ «АВАНТ-БАНК» від 23.04.2013 року, АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 18.04.2013 року, АБ «Укргазбанк» від 23.04.2014 року, ПАТ «Банк СІЧ» від 18.04.2013 року постанова про арешт коштів прийнята до виконання, кошти для виконання постанови на рахунках відсутні.

З рахунків ПАТ «НВП «Більшовик» частково стягнуті кошти в сумі 93642,95 грн. та перераховані на користь УПФУ в Солом'янському районі м. Києва.

На вимогу державного виконавця від 04.06.2013 року ПАТ «НВП «Більшовик» надано перелік майна, яке не задіяне у виробництві та може бути реалізовано в рахунок погашення заборгованості.

До Фонду державного майна України направлено лист щодо розгляду питання про можливість звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Фонд державного майна України листом від 24.07.2013 року повідомив, що інформація щодо звернення стягнення на майна ПАТ «НВП «Більшовик» взято до відома. Майно товариства передане до його статутного капіталу в процесі корпоратизації є його власністю. Товариство як власник майна, самостійно здійснює контроль за майном. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного майна» державні органи приватизації не мають права втручатися в оперативно-господарську діяльність товариства, за винятком випадків, передбаченим законодавством і установчими документами товариства. Фонд управляє корпоративними правами держави у розмірі 100% акцій ПАТ «КВП «Більшовик», на які не може бути накладено стягнення, так як держава не відповідає за зобов'язаннями товариства.

Згідно довідки Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 11.07.2013 року ПАТ «НВП «Більшовик» серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів (10 відсотків і більше статутного капіталу) відсутнє.

ПАТ «НВП «Більшовик» включено до Переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

До ПАТ «НВП «Більшовик» на ім'я керівника Калинчука О.І. (виконуючого обов'язки голови правління-генерального директора) направлена вимога державного виконавця щодо надання інформації у строк до 18.06.2014 року про майно, яке знаходиться на балансі підприємства та не використовується у виробництві, на яке можливо звернути стягнення у рахунок погашення боргів.

Арешт на кошти ПАТ «НВП «Більшовик» накладається по мірі надходження виконавчих документів на виконання.

03.06.2014 року до установ банків направлені повторні платіжні вимоги.

Примусове виконання здійснюється у рамках зведеного виконавчого провадження.

Згідно платіжних вимог на депозитний рахунок ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві надійшли кошти в сумі 26911,35 грн., розподіл яких проведено відповідно до ст.ст. 43, 44 Закону України «Про виконавче провадження» (по виконавчих провадженнях коштів на користь фізичних осіб).

У відповідь на вимогу державного виконавця від 18.06.2014 року до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві 24.06.2014 року надійшов лист за підписом виконуючого обов'язки голови правління - генерального директора A.A. Світличного, в якому повідомлялось, що Публічне акціонерне товариство «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» є правонаступником усіх прав та обов'язків ВАТ (Більшовик», яке створено у 1994 році шляхом корпоратизації Київського державного машинобудівного заводу «Більшовик» відповідно до Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 р. № 210, про що зазначено у пункті 1.1 Статуту ВАТ «НВП «Більшовик». ПАТ «НВП «Більшовик» є господарським товариством, державна частка статутного фонду якого становить 100%. Згідно Закону України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» в редакції Закону України № 2889-ІІІ від 13.12.2001 року Відкрите акціонерне товариство «Більшовик» включено до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

05.08.2014 ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві звернувся до Солом'янського РУ ГУ МВС Україні Києві з поданням № 185/13 про притягнення посадових осіб ПАТ «НВП «Більшовик» до кримінальної відповідальності за ознаками злочину передбаченого ст. 382 КК України за невиконання рішень суду.

У лютому 2015 року, керівником ПАТ «НВП «Більшовик» призначено ОСОБА_3

З метою повного фактичного виконання рішень суду, 19.03.2015 року було заплановано виконавчі дії з опису рухомого та нерухомого майна ПАТ «НВП «Більшовик». Виконавчі дії було перенесено на 16.04.2015 року.

18.03.2015 року керівнику підприємства ОСОБА_3 направлено вимогу державного виконавця щодо:

надання документів що підтверджують сплату боргу у розмірі 10% від суми стягнення та витрат за виконавчими провадженнями;

надання письмових пояснень щодо невиконання рішень судів;

надання інформації щодо майна, цінних паперів, наявність коштів, копію балансу, місцезнаходження транспортних засобів, перелік орендарів, інформація про майно яке не задіяне у виробництві.

01 квітня 2015 року державному виконавцю була надана відповідь, надана довідка про банківські рахунки, відомості про майно, транспортні засоби, копія балансу.

06.04.2015 проведено виконавчі дії щодо опису майна ПАТ «НВП «Більшовик». В ході проведених дій описано частку рухомого майна, а саме три одиниці автотранспортних засобів.

03.06.2015 року до банків виставлені платіжні вимоги, згідно яких з рахунків боржника

частково стягнуті кошти у сумі 15450,80 грн. та відповідно до ст.ст. 43, 44 Закону України «Про виконавче провадження» проведено їх розподіл та частково перераховано на користь УПФУ в Солом'янському районі м. Києва.

Суд першої інстанції, задовольняючи подання, виходив з того, що боржник тривалий час злісно ухиляється від виконання рішення суду , керівник підприємства не виконує законні вимоги державного виконавця, а тому останній обґрунтовано звернувся з поданням про обмеження його у праві виїзду за межі України, оскільки інші заходи впливу державного виконавця, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виявилися безрезультатними.

З таким висновком, колегія суддів не погоджується, так як ті обставини справи, які суд вважав встановленими є недоведеними.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-ХІV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Так, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника боржника, представників ПАТ « Київенерго » та державного виконавця, колегією суддів встановлено, що державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що керівник підприємства, вчиняє, дії які свідчать про злісне ухилення останнього від виконання судових рішень.

Розглядаючи подання державного виконавця, суд встановив, що ОСОБА_3 призначений на посаду керівника божника лише у лютому 2015 року, при цьому зробив висновок, що в діях останнього є ознаки невиконання судових рішень за зведеним виконавчим провадженням за 2013-2014 роки.

Судом також не враховано, що боржник з часу відкриття виконавчого провадження неодноразово сплачував в рахунок погашення заборгованості кошти, тобто вчиняє всі, залежні від нього дії з метою виконання судових рішень.

З наданих суду документів вбачається, що частина виконавчих проваджень за час перебування ОСОБА_3 на посаді керівника закінчено, у зв'язку з їх виконанням, що підтверджується постановами про закінчення виконавчих проваджень, оглянутими судом.

Слід зазначити, що посилання державного виконавця на не надання йому технічної документації на рухоме майно підприємства, також не може свідчити про злісне ухилення керівника від виконання судового рішення, тому, що суд не з'ясував причину такого не виконання.

Як пояснив представник боржника, частина транспортних засобів, які є у підприємства є дуже старими і технічна документація на них не збереглася. На даний час керівником з'ясовуються обставини, яким чином вказані транспортні засоби придбавались і де знаходиться технічна документація на них.

Крім того, задовольняючи подання, суд також не врахував практику Європейського суду в подібних спорах, так в рішенні по справі «Рейнер проти Болгарії» від 23.08.2006 року Європейський суд вказав, що «накладаючи обмеження на виїзд національна влада не оцінила поведінку заявника його майновий стан, а також будь-які ознаки, які би вказували, що повернення боргу ставиться під загрозу у разі, якби заявник покинув країну. Суд встановив, що «автоматична» природа обмеження на виїзд протирічить обов`язку національної влади згідно ст. 2 Протоколу № 4 згідно якого будь-яке обмеження на виїзд повинно бути виправданим з огляду на тривалість та індивідуальні особливості даної справи.

Доводи представників «Київенерго» з приводу наявності підстав для обмеження керівника , колегія суддів не приймає, так як представники не змогли обґрунтувати, яким чином обмеження фізичної особи(керівника підприємства), сприятиме виконанню рішення про стягнення на їх користь грошових сум з підприємства юридичної особи.

Враховуючи вищевикладене, а також конкретні обставини даної справи, а саме:

Те, що:

обмежений у праві виїзду керівник ОСОБА_3 посаду директора обіймає не тривалий час з лютого 2015 року,

борги у підприємства виникли не за його керівництва,

з часу, як, останній приступив до своїх обов'язків, деякі виконавчі провадження вже виконані і заборгованість підприємство почало погашати,

підприємство є державне і тому реалізація нерухомого майна є неможлива , без дотримання спеціальної процедури,

обмеження керівника у праві виїзду за межі України позбавить керівника можливості співпрацювати з іноземними партнерами з метою залучення інвестицій та допомоги іноземних партнерів для отримання підприємством прибутків, які будуть використовуватись на погашення боргів,

недоведеність злісної поведінки керівника, яка свідчить про те, що останній приховує від державного виконавця майно, яке б могло бути реалізовано для погашення боргів, та вчиняє інші перешкоди державному виконавцю для проведення виконавчих дій,

колегія суддів приходить до висновку, що висновок суду про ухилення, та необхідність обмеження керівника у праві виїзду України не відповідає вимогам закону, та встановленим обставинам, а також є передчасним та таким, що не може сприяти виконанню численних судових рішень .

З огляду на викладене, та вимоги ст. 312 ЦПК України, ухвала районного суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Голови правління - генерального директора Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нову, якою в задоволені подання головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві Лебедєвої Людмили Юріївни про обмеження у праві виїзду за межі України керівника Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» ОСОБА_3 без вилучення паспортного документу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: