Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/640/15 Головуючий у 1 інстанції: Нікітін В.В.
№ провадження 22-ц/778/2987/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„21" травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Сапун О.А.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, треті особи: Запорізька районна державна нотаріальна контора Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, треті особи: Запорізька районна державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Запорізького РУЮ у Запорізькій області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

У позові зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори 12.01.2009 року, у реєстрі № 30, померлій після смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, належала земельна ділянка площею 0,0811 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1.

За життя, а саме, 13.05.2014 року, ОСОБА_3 склала заповіт, в якому зробила заповідальне розпорядження і все належне їй на час смерті майно заповідала їй.

Після смерті ОСОБА_3 вона, як спадкоємець за заповітом, своєчасно звернулась до Запорізької районної державної контори з заявою про прийняття спадщини, до складу якої входив житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка для його обслуговування площею 0,0811 га.

Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді земельної ділянки їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа (державного акта) на земельну ділянку на ім"я спадкодавця, який ОСОБА_3 мала отримати на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2009 року після смерті чоловіка.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,0811 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1, державний акт на яку серії НОМЕР_1 оформлений на ім"я ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд виходив з того, що оскільки спадкодавець ОСОБА_3, отримавши після смерті чоловіка ОСОБА_4 12.01.2009 року свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0811 га для обслуговування житлового будинку, реєстрацію права власності на вказану ділянку у встановленому порядку не здійснила, то в силу ст. 125 ЗК України право власності на цю ділянку вона не набула, а отже не могла передавати її у спадщину.

З висновками суду в повній мірі погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 травня 2014 року ОСОБА_3 було складено заповіт, за яким все майно, що буде належати їй на день смерті, вона заповідача ОСОБА_2.(а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла(а.с.5).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 05.03.2015 року нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори за реєстровим № 275, позивач успадкувала житловий будинок АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_3 після смерті її чоловіка ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Запорізькою районною державною нотаріальною конторою від 25.07.2005 року за реєстровим № 1736, зареєстрованого ОП ЗМБТІ 04.08.2005 року(а.с.71).

Після смерті чоловіка 12.01.2009 року ОСОБА_3 також отримала в Запорізькій районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,0811 га, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 123 жовтня 1995 року за № 136/1-290, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2 від 18.11.1999 року(а.с.74).

Відповідно до п. г) ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини.

Як визначено ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 125 ЗК України у редакції, що діяла на час отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину у виді земельної ділянки для обслуговування будинку, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, а відповідно до п.б ч.2 ст. 126 ЗК України у редакції, що діяла станом на 12.01.2009 року, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину.

Таким чином, та обставина, що ОСОБА_3 за життя не встигла на підставі отриманого 12.01.2009 року свідоцтва здійснити державну реєстрацію речового права на земельну ділянку на своє ім"я, не може свідчити про те, що не відбувся і перехід до неї права на цю земельну ділянку для обслуговування успадкованого нею після смерті чоловіка будинку, враховуючи, що відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

При цьому судом не враховано, що наявність у первісного спадкодавця ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку площею 0,0811 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1, посвідчувалось державним актом на землю, а тому перехід зазначеного права власності до його дружини ОСОБА_3, а після її смерті - до ОСОБА_2, відбувався відповідно до ст. 1260 ЦК України. За вказаних обставин сама по собі відсутність державної реєстрації права на земельну ділянку за ОСОБА_3 не може бути достатньою підставою для відмови у визнанні права власності на цю земельну ділянку за позивачкою, яка успадкувала права та обов"язки померлої ОСОБА_3, отже й ті, що перейшли до останньої після смерті ОСОБА_4, за заповітом.

Згідно зі ст.2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація на речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 19 вказаного Закону, державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі документів що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою, рішень суду, що набрали законної сили.

Таким чином, зволікання ОСОБА_3, яка була спадкоємцем ОСОБА_4, щодо оформлення після його смерті державної реєстрації земельної ділянки за нею на підставі свідоцтва від 12.01.2009 року у відповідності до вимог ч.1ст. 1299 ЦК України, що була чинною за її життя, та вимог ч.1 ст. 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", позивачку, вже як спадкоємця ОСОБА_3, права на спадщину, до скалу якої входять всі права та обов"язки, що належали ОСОБА_3 на момент її смерті, не позбавило.

Згідно роз"яснень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до ст. 1255 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами про спадкування(із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Правило ст.1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або у користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Іншим шляхом встановити своє право спадкоємець ОСОБА_2 позбавлена можливості, оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у зв"язку з відсутністю Державного акта про право власності на цю земельну ділянку на ім"я ОСОБА_3, яка є спадкодавцем для позивачки(а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і згідно п.1 ч.2 зазначеної статті, способом захисту цивільних прав та інтересу може бути визнання права, отже обраний позивачкою спосіб захисту погоджується з вимогами матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов ОСОБА_2 слід задовольнити з підстав його доведеності.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року по даній справі скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 0,0811 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1, яка на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 належала ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: