У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів:Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування нікчемним та скасування реєстрації права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що його батьку ОСОБА_7 на праві власності належала Ѕ частина будинку АДРЕСА_1, інша Ѕ цього будинку належала ОСОБА_9 та ОСОБА_10 У будинку з 1974 року і по теперішній час зареєстровані та мешкають: він, ОСОБА_6, його батько ОСОБА_7, мати ОСОБА_11, а також є зареєстрованим, але не проживає з 1995 року ОСОБА_8

12 серпня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був укладений договір дарування, за яким ОСОБА_7 подарував належну йому частину будинку сину ОСОБА_8 Зазначений договір було посвідчено Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-451. Позивач зазначав, що він є інвалідом першої групи; вказаний договір порушує його права, оскільки укладаючи спірний правочин батько бажає позбавити його можливості проживання у будинку. У зв'язку з цим позивач просив про визнання договору дарування Ѕ частини будинку АДРЕСА_1, укладеного 12 серпня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, нікчемним; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_8 на Ѕ частину вказаного будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про задоволення позову ОСОБА_6 Визнано договір дарування Ѕ частини будинку АДРЕСА_1, укладений 12 серпня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, нікчемним. Скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_8 на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 за записом № 6644212 від 12 серпня 2014 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду не відповідає цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2014 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_7 право власності на Ѕ частину житлового будинку літ. А-1, загальною площею 63,3 кв. м, господарські будівлі і споруди: підвал літ. А-1, А1-1 прибудова, літ. А1-1 підвал, літ. а-1 прибудова, літ. а ганок, літ. Б літня кухня, літ. б літня кухня, літ. В гараж, літ. Г гараж, літ. Д сарай, літ. Е вбиральня, літ. Ж душ, літ. З вольєр, літ. К навіс, розташованих по АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; визнано за ОСОБА_9 право власності на ј частину житлового будинку літ. А-1, загальною площею 63,3 кв. м, та господарські будівлі і споруди: підвал літ. А-1, А1-1 прибудова, літ. А1-1 підвал, літ. а-1 прибудова, літ. а ганок, літ. Б літня кухня, літ. б літня кухня, літ. В гараж, літ. Г гараж, літ. Д сарай, літ. Е вбиральня, літ. Ж душ, літ. З вольєр, літ. К навіс, розташованих по АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12; визнано за ОСОБА_10 право власності на ј частину вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12 (а. с. 46-49).

12 серпня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_8 прийняв у дар Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд. Зазначений договір було посвідчено Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-451 (а. с. 59).

Судами встановлено, що у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_14 (а. с. 29).

ОСОБА_6 є інвалідом першої групи безстроково; інвалідність з дитинства з порушенням функції опори та ходьби (а. с. 7-10 ).

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірний правочин укладений з порушенням ч. 6 ст. 203 ЦК України.

Однак з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 71 ЦК України, опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст. 71 цього кодексу), є нікчемним.

Однак, ст. 71 ЦК України передбачено правочини, вчинені опікуном та піклувальником, а не батьками.

Судом встановлено, що спірний договір дарування укладався рідним батьком ОСОБА_6 (а не опікуном, оскільки рішення про встановлення опіки та піклування над останнім в матеріалах справи відсутнє).

Визнаючи спірний правочин нікчемним, апеляційний суд не встановив, які саме вимоги закону щодо укладення договору дарування порушені та які законні права та інтереси позивача підлягають захисту.

В судовому засіданні було встановлено, що власник Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд, батько позивача - ОСОБА_7, на свій розсуд розпорядився належною йому власністю уклавши договір дарування з ОСОБА_8

Вирішуючи спір, апеляційний суд фактично визнав такий правочин нікчемним, тільки з підстав інвалідності позивача, що не відповідає вимогам ст. 215 ЦК України.

За таких обставин апеляційний суд вирішуючи спір, невірно проаналізував указані норми закону та дійшов до передчасного висновку щодо нікчемності спірного договору дарування.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська