УХВАЛА

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Лященко Н.П.,Сеніна Ю.Л.,
розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року в справі за позовом Кіровоградського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Державного підприємства «Компаніївське лісове господарство» до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи : Кіровоградське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державна інспекція сільського господарства в Кіровоградській області, про визнання недійсними та скасування рішень, визнання недійсними державних актів та повернення земельних ділянок,

встановила:

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 березня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року касаційну скаргу ДП «Компаніївське лісове господарство» відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві заступник Генерального прокурора України просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 січня 2014 року, ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 березня 2014 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 20, 84, 149 ЗК України.

Перевіривши до води заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції, з висновками його погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що до планово-картографічних матеріалів відносяться лісовпорядні планшети, виготовлення та розмноження яких регламентується Інструкцією про порядок виготовлення та розмноження лісових карт, затвердженою Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, згідно з вимогами якої складені оригінали планшетів, які мають межі з іншими землекористувачами, завіряються в органах землекористування того району, де проводяться лісовпорядні роботи. Між тим, належних доказів того, що наданий суду для огляду планшет № 2 Кіровоградського лісництва було завірено в органах землекористування міста Кіровограда - немає. А отже можна дійти висновку, що планово-картографічна документація належним чином не оформлена, не погоджена та не затверджена як це передбачено статтями 1, 17, 48 Прикінцевих положень ЛК України та статтями 15, 79 ЗК України.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що передана у власність відповідачу ОСОБА_5 частина земельної ділянки відноситься до земель лісового фонду, вкрита лісом, а саме деревами породи сосна, орієнтовним віком 49 років та дрібноліссям. Ця ділянка передана у власність ОСОБА_5 за рахунок земель, що перебувають у постійному користуванні Козелецького районного дочірнього спеціалізованого агрогосподарського підприємства. Земельна ділянка лісового фонду, яка була передана ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства, була передана без зміни її цільового призначення. Головним управлінням Держземагенства у Чернігівській області при передачі ОСОБА_5 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства порушено вимоги статей 20, 57, 116, 149 ЗК України.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що при розгляді справи було встановлено, що жодних дій щодо розпорядження спірною земельною ділянкою Кабінетом Міністрів України не вчинялось, тобто така земельна ділянка вибула з володіння власника - Держави, поза його волею та наявні усі підстави для застосування механізму витребування майна від добросовісного набувача за статтею 388 ЦК України.

У наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 1 липня 2015 року, суд виходив із того, що земельні ділянки в межах населеного пункту, зайняті зеленими насадженнями, віднесені до категорії лісів, належать до земель лісогосподарського призначення та можуть належати лісогосподарському підприємству, якщо це підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, а тому суд касаційної інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин положення 5 розділу VII «Прикінцеві положення» ЛК України та дійшов висновку про законність рішень селищної ради про надання земельних ділянок у власність без урахування порядку їх цільового призначення та використання.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Кіровоградського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Державного підприємства «Компаніївське лісове господарство» до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи : Кіровоградське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державна інспекція сільського господарства в Кіровоградській області, про визнання недійсними та скасування рішень, визнання недійсними державних актів та повернення земельних ділянок за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

Ю.Л. Сенін