Ухвала

іменем україни

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження районної адміністрації, визнання недійсними свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому, його батькові - ОСОБА_9 та ОСОБА_6 в рівних частках належала квартира АДРЕСА_1. Спільно та за власні кошти вони збільшили цю квартиру та доручили ОСОБА_6 оформити реконструкцію цієї квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9, який за життя заповів усе своє майно ОСОБА_5, яка у встановленому законом порядку звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину. Під час оформлення спадщини з'ясувалось, що ОСОБА_6 оформила на своє ім'я право власності на реконструйовану квартиру на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2006 року, яке було скасоване ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 3 березня 2011 року за нововиявленими обставинами. Зазначали, що на підставі вказаного рішення суду від 25 грудня 2006 року ОСОБА_6 отримала висновок бюро технічної інвентаризації від 11 березня 2010 року щодо технічної можливості поділу спірної квартири на дві окремі квартири. Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 14 квітня 2010 року № 313 «Про затвердження висновку та проекту поділу квартири АДРЕСА_1 на дві окремі квартири», згідно з яким спірну квартиру було розділено на дві окремі квартири: № 10 та № 10а та 1 липня 2010 року на ім'я ОСОБА_6 було оформлено два свідоцтва про право власності на зазначені квартири. 20 вересня 2013 року ОСОБА_6 продала квартиру № 10а ОСОБА_7

Посилаючись на те, що спірні квартири належать їм на праві власності та без їх відома та згоди ОСОБА_6 розпорядилась їх майном, позивачі просили, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати незаконним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 14 квітня 2010 року; визнати недійсними та скасувати свідоцтва від 1 липня 2010 року про право власності на 2/3 частини кожної зі спірних квартир; визнати договір купівлі-продажу квартири № 10а від 12 вересня 2013 року недійсним в частині продажу 2/3 часток квартири; визнати за ними право власності по 1/3 частині кожної зі спірних квартир за кожним; витребувати по 2/3 частини квартири № 10 та квартири № 10а з чужого незаконного володіння від ОСОБА_6 та повернути їм по 2/3 частин цих квартир; зобов'язати ОСОБА_6 не перешкоджати їм у користуванні та розпорядженні 2/3 частками квартири № 10 та вселити їх у цю квартиру; зобов'язати ОСОБА_7 не перешкоджати їм у користуванні та розпорядженні 2/3 частками квартири № 10 а та вселити їх у цю квартиру.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 6 жовтня 2014 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від

14 квітня 2010 року про затвердження висновку та проекту поділу квартири АДРЕСА_1 на дві окремі квартири, в частині оформлення на ОСОБА_6 2/3 частин квартир № 10 та АДРЕСА_3.

Визнано недійсними та скасовано свідоцтва від 1 липня 2010 року про право власності на вказані квартири в частині по 2/3 щодо кожної квартири відповідно.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відчуження (продаж) квартири АДРЕСА_3 в частині 2/3 зазначеної квартири.

Повернуто сторони у первісний стан шляхом стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 вартість 2/3 частин вищевказаної квартири в сумі

98 394 грн.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 за кожним.

Витребувано 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння - від ОСОБА_6 та повернуто 2/3 частини вказаної квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зобов'язано ОСОБА_6 не перешкоджати позивачам у користуванні та розпорядженні 2/3 частинами квартири АДРЕСА_1, вселено позивачів у спірну квартиру.

Витребувано 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 з чужого незаконного володіння - від

ОСОБА_7 та повернуто 2/3 частини зазначеної квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зобов'язано ОСОБА_7 не перешкоджати позивачам у користуванні та розпорядженні 2/3 частинами квартири АДРЕСА_3, вселено позивачів у спірну квартиру.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов

ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від

14 квітня 2010 року про затвердження висновку та проекту поділу квартири АДРЕСА_1 на дві окремі квартири, в частині оформлення на ОСОБА_6 2/3 частин квартири АДРЕСА_1.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво (в 2/3 його частини) від 1 липня 2010 року про право власності ОСОБА_6 на вищевказану квартиру.

Визнано за ОСОБА_5, в порядку спадкування за заповітом, право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 60,1 кв.м та житловою площею 40,3 кв.м.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею

60,1 кв. м та житловою площею 40,3 кв. м.

Витребувано у ОСОБА_6 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та повернуто ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та вселено позивачів у вказану квартиру. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково скасовуючи рішення суду та відмовляючи позивачам у вимогах щодо права власності на квартиру № 10а та витребуванні цієї квартири у добросовісного набувача, ОСОБА_7, апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що квартири №№ 10 і 10а це окремі об'єкти цивільних правовідносин; спірне приміщення під № 10а не було допоміжним приміщенням багатоквартирного житлового будинку і не використовувалось для його обслуговування, тому воно не могло входити до загальної та жилої площі квартири № 10. У зв'язку з цим ОСОБА_6 його правомірно продала ОСОБА_7

Доводи касаційної скарги про те, що при укладенні договорів на обслуговування квартири № 10 ОСОБА_6 діяла від імені всіх співвласників, не відповідає змісту довідки (а.с. 37, т. 3).

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Д.Д. Луспеник

С.П. Штелик