Єдиний унікальний номер 243/3192/15-ц Номер провадження 22-ц/775/362/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Артемівськ, Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді: Будулуци М.С.,

суддів: Новікової Г.В., Космачевської Т.В.,

при секретарі Коваленко О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2015 року у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося з зазначеним позовом до ОСОБА_1, обґрунтовуючи вимоги тим, що 11 червня 2010 року, близько о 17 год. 00 хв. відповідач, керуючи автомобілем марки «ВАЗ» з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2, не маючи договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, при повороті праворуч на вулиці Артема в м. Харкові зіткнувся з автомобілем «Субару» з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1, що належав власнику ОСОБА_3, та пошкодив його. Скоєння зазначеного ДТП з вини ОСОБА_1 підтверджується постановою Київського районного суду м. Харкова від 05 липня 2010 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладенням на нього штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 5468 від 16 липня 2010 року розмір збитків, завданих ушкодженням автомобіля «Субару», склав 13 526,85 грн. Зазначена шкода винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі - ОСОБА_3, який звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхових коштів.

03 квітня 2012 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 13 526,85 грн. за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження належному йому автомобілю «Субару». Оскільки ОСОБА_1 відмовився оплатити вказану суму в добровільному порядку, то позивач просив стягнути з відповідача в порядку регресу витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування в сумі 13 526,85 грн., на юридичні послуги в розмірі 2 000,00 грн. та судовий збір - 243,60 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2015 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в порядку регресу витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 13 526 грн.85 коп., та витрати на юридичні послуги у сумі 974 грн. 40 коп.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявленого позову.

В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що під час скоєння ДТП він перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Коммунтранс» в якості водія вантажного автомобіля та 11 червня 2010 року керував автомобілем «МАЗ», а не «ВАЗ», як про це помилково зазначено в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності від 05 червня 2010 року. За приписами ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Тому, належним відповідачем у справі є підприємство, з яким він перебував у трудових відносинах під час скоєння ДТП.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс» була застрахована за шкоду, заподіяну третім особам. Тому, матеріальну шкоду, спричинену під час ДТП, має відшкодувати страхова компанія, в якій було застраховано Приватне акціонерне товариство «Коммунтранс», а не МТСБУ.

Окрім цього, суд безпідставно стягнув з нього витрати на правову допомогу, оскільки представник позивача не є адвокатом, а ухвала про його допуск до участі у справі, як фахівця у галузі права, судом не виносилась.

В судове засідання апеляційного суду відповідач та його представник не з'явилися, але про час та місце розгляду справи повідомлені телефонограмою та особисто під розписку (а.с. 102, 117).

Представник МТСБУ Давидович О.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, виходячи з наступних підстав.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п. п. 1, 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 червня 2010 року о 17 годині 00 хвилин водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «ВАЗ» з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2, рухався по 2-му Володарському з'їзду вулиці Артема в м. Харкові. Перед поворотом праворуч ОСОБА_1 створив перешкоду у русі автомобілю «Субару» з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та, порушивши вимоги п.п. 10.1, 10.4 Правил Дорожнього руху, допустив наїзд на автомобіль останнього. Внаслідок зіткнення транспортних засобів був пошкоджений автомобіль «Субару», державний номерний знак НОМЕР_1, який належав власнику ОСОБА_3 Постановою Київського районного суду м. Харкова від 05 липня 2010 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні ДТП та його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 5468 з визначення розміру збитків завданих ушкодженням транспортного засобу від 16 жовтня 2010 року, розмір матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «Субару», державний номерний знак НОМЕР_1, становить 13526,85 грн. (а.с.7-12).

З заяви ОСОБА_3 вбачається, що останній звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної під час ДТП (а.с. 3-4).

З наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України №1096 від 03 квітня 2010 року, вбачається, що останнє розпорядилося відшкодувати ОСОБА_3 шкоду, заподіяну внаслідок ДТП у сумі 13 526,85 грн. ( а.с. 6).

Відповідно до платіжного доручення № 1527 від 03 квітня 2012 року Моторне (транспортне) страхове бюро України перерахувало потерпілій особі страхове відшкодування у сумі 13 526,85 грн. (а.с. 15).

З листів за вих. № 3049/3-2-05 від 09 лютого 2012 року та № 15272/3-2-05 від 21 червня 2012 року, надісланих Моторним (транспортним) страховим бюро України відповідачу, вбачається, що страхове бюро зверталося до ОСОБА_1 з вимогою компенсувати в добровільному порядку витрати, що були відшкодовані МТСБУ потерпілому ОСОБА_3 за сталий страховий випадок у сумі 13 526,85 грн. (а.с. 13, 14).

Задовольняючи позовні вимоги МТСБУ, суд виходив з обґрунтованості та доведеності вимог позивача щодо відшкодування йому в порядку регресу розміру страхового відшкодування, виплаченого ОСОБА_3 03 квітня 2012 року. Також суд вважав, що підлягають стягненню і витрати на юридичні послуги, що надані представником позивача з розрахунку 40% мінімального розміру заробітної плати за 2 години праці останнього, на суму 974 грн.40 коп.

При вирішенні справи суд посилався на ст.ст.1166, 1191 ЦК України, п.38.2.1 ст.38, п. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та виходив з того, що з позовом до суду МТСБУ звернулося у межах трирічного строку позовної давності, починаючи обчислення з моменту виплати страхового відшкодування.

Однак погодитись з рішенням суду не можна, виходячи з наступних підстав.

Так, як зазначено в ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. 38.2. МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов:

Відповідно до п. 38.2.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року N 1961-IV в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно ж до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз'яснено в п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

За приписами ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває з даною організацією в трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків слід розуміти виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Як вбачається з копії постанови Київського районного суду м. Харкова від 05 липня 2010 року, за скоєння ДТП, яке мало місце 11 червня 2010 року, близько о 17 год. 00 хв. в районі 2-го Володарського з'їзду по вулиці Артема в м. Харкові, до адміністративної відповідальності був притягнутий ОСОБА_1, який працював водієм підприємства «Коммунтранс» та порушив п.п. 10.1. 10.4 Правил дорожнього руху (а.с. 5, 79, 120, 127).

У вказаній постанові суду зазначено, що під час ДТП ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2.

Втім, відповідач стверджував, що під час ДТП він керував вантажним автомобілем МАЗ з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2, перебуваючи у трудових відносинах з підприємством «Коммунтранс».

Із копії трудової книжки відповідача вбачається, що з 31 жовтня 2007 року по 15 листопада 2013 року ОСОБА_1, дійсно, працював водієм вантажних автомобілів у Закритому акціонерному підприємстві «Коммунтранс», яке 06 травня 2011 року було перейменовано у Приватне акціонерне товариство «Коммунтранс» (а.с. 47- 48, 58).

Як зазначено у письмових відповідях Центрів ДАЇ, відповідно до комп'ютерної бази даних, транспортний засіб марки «ВАЗ» з державним номерним знаком НОМЕР_2 не значиться, а існує зареєстрований автомобіль МАЗ 630305, 2008 року випуску, з вказаним номерним знаком, власником якого є ТОВ «Фінансова лізингова група» (а.с. 57, 84, 85, 100, 139).

Згідно з повідомленням УДАЇ ГУМВС України в м. Києві від 25 серпня 2015 року за вих. 10/170241, відповідно даних автоматизованої інформаційно - пошукової системи УДАЇ станом на 11 червня 2010 року з державним номерним знаком НОМЕР_2 був зареєстрований вантажний автомобіль МАЗ 630305, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_3, власником якого є ТОВ «Фінансова лізингова група» (а.с. 124).

Згідно письмового повідомлення головуючого судді Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2015 року, не виключається виправлення описки в постанові від 05 липня 2010 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відносно марки автомобіля, яким він керував під час ДТП (а.с.140).

Враховуючи вкладене, апеляційний суд приходе до висновку, що оскільки автомобіль марки «ВАЗ» з державним номерним знаком НОМЕР_2 не існує в дійсності, а за всіма даними системи обліку є лише зареєстрований вантажний автомобіль марки МАЗ 63035, 2008 року випуску, власником якого відповідач не є, тому останній не може нести цивільну відповідальність за відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування за заявленим позовом.

Матеріалами справи не спростовано твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що на час ДТП він перебував у трудових відносинах з підприємством та керував вантажним автомобілем марки МАЗ, номерний знак якого є НОМЕР_2.

Аналізуючи та оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, слід дійти висновку, що стягнення страхового відшкодування та витрат про надання юридичної допомоги здійснено судом необґрунтовано без дотримання вимог діючого законодавства, оскільки відповідачем у справи може бути юридична особа, якій належав вказаний вантажний автомобіль.

Таким чином, внаслідок помилкового висновку суду першої інстанції, якого він дійшов неповно з'ясувавши обставини справи, суд безпідставно задовольнив позов МТСБУ, заявлений до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, оскільки останній не є власником автомобіля, а лише управляв ним під час ДТП, перебуваючи у трудових відносинах з підприємством.

Відповідно ж до вимог діючого цивільно - процесуального законодавства суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити у справі неналежного відповідача.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача апеляційний суд визнає обґрунтованими, рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову МТСБУ про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. Тому, відповідно до вимог ст. 88 ч. 5 ЦПК України, слід відмовити і у стягненні витрат на юридичну допомогу, що надана позивачу, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні заявленого позову.

Враховуючи, що суд першої інстанції на підставі неповно з'ясованих обставин справи, дійшов помилкового висновку про задоволення позову МТСБУ, заявленого до відповідача ОСОБА_1, чим допустив невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до вимог п.п. 1, 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, рішення Слов'янського міськрайонного суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову МТСБУ, заявленого до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: