У Х В А Л А

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Дербенцевої Т. П.,

Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 04 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» (далі - ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 935 грн 66 коп. заборгованості за споживання теплової енергії, яка виникла у період з 01 листопада 1996 року по 01 вересня 2014 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 04 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 27 січня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 04 грудня 2014 року залишено без змін, виключено з резолютивної частини рішення посилання суду на те, що в задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю та зазначено, що в задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у суді не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін та виключаючи з його резолютивної частини посилання суду на те, що в задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю, апеляційний суд виходив із того, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, оскільки будь-яких поважних причин пропуску такого строку позивач не навів.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у тому числі і до будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, має відкритий у позивача особовий рахунок НОМЕР_1, згідно з яким ведеться облік розрахунків за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідач несвоєчасно сплачує послуги з теплопостачання, внаслідок чого з 01 листопада 1996 року по 01 вересня 2014 року виник борг у розмірі 935 грн 66 коп.

Відмовляючи в задоволення позову, суди виходили із того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, установлений ст. 257 ЦК України, а будь-яких поважних причин його пропуску позивачем не наведено.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

У той же час, вирішуючи спір по суті, суди не визначили період виникнення заборгованості в сумі 935 грн 66 коп., що у свою чергу унеможливлює визначення часу, з якого почався відлік строку позовної давності.

Від з'ясування зазначених обставин залежить правильність вирішення спору по суті, оскільки відповідно до приписів ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України позивач вправі стягнути з відповідачки заборгованість за надані послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності, тобто за останні три роки до моменту звернення до суду з позовом.

Крім того, суди не врахували, що 19 травня 2014 року Дніпровським районним судом м. Херсона видано судовий наказ у справі № 666/3297/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» 1 290 грн 66 коп. заборгованості за спожиту енергію і гаряче водопостачання з листопада 1996 року по березень 2014 року та 121 грн 80 коп. судових витрат, який ухвалою цього ж суду від 24 червня 2014 року було скасовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди на зазначені обставини справи та положення закону уваги не звернули та не перевірили, чи не перервався в даному випадку перебіг строку позовної давності у зв'язку з поданням позивачем заяви про видачу судового наказу та його виданням на підставі поданої заяви, якщо так, то чи було таке переривання в межах трирічного строку позовної давності для звернення до суду для захисту свого порушеного права.

З огляду на зазначене висновки судів про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності є передчасними.

Наведені порушення судами норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 04 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 27 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук