Справа № 314/1668/15-ц Провадження № 2/314/674/2015
Повний текст рішення виготовлено 22.09.2015 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2015 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі:

-головуючого судді: Надворної О.С.,

-при секретарі Якубовській Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Вільнянськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна в порядку поділу спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому в порядку поділу спільного майна подружжя просив визнати за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку № 1 по вул. Степова в с. Михайлівка Вільнянського району Запорізької області (з господарськими будівлями та спорудами), 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,25 гектарів для обслуговування вказаного житлового будинку, та 1/2 частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,40 гектарів.

Заявлені вимоги позивач в своєму позові обґрунтовував тим, що 06.11.1969 року вони з відповідачем уклали шлюб, який було розірвано рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.07.2013 року. У період шлюбу сторони на відведеній земельній ділянці, площею 0,25 гектарів, побудували житловий будинок № 1 по вул. Степова в с. Михайлівка Вільнянського району Запорізької області. Також, як зазначає позивач, в період шлюбу їм з дружиною було виділено земельну ділянку, площею 0,40 гектарів для ведення особистого селянського господарства. Оскільки все вищевказане майно було придбано в період шлюбу, позивач вважає, що воно є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає розподілу між ним та відповідачем в рівних частках. Проте оскільки власником вказаного житлового будинку та земельних ділянок в правовстановлюючих документах зазначено лише відповідача, а остання при цьому утримує у себе оригінали державних актів на право власності на земельні ділянки і добровільно не погоджується на розподіл спільного майна, позивач позбавлений можливості вирішити питання розподілу майна в позасудовому порядку, і тому прохає суд визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного спільного майна подружжя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав, та прохає суд його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в першому судовому засіданні, яке відбулось 18.05.2015 року, позов визнала в повному обсязі, заявила суду, що не має заперечень проти його задоволення та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, яке складається з житлового будинку № 1 по вул. Степова в с. Михайлівка Вільнянського району Запорізької області, земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку, площею 0,25 гектарів, та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,40 гектарів.

Проте після видалення до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, судом були отримані письмові заперечення відповідача проти позову, подані ОСОБА_2 через канцелярію суду, в яких остання зазначила, що позивач в своїй заяві вказав не все майно, яке було набуте ними у шлюбі, оскільки в цей період позивач нібито також набув права власності на земельну ділянку, розташовану в Бердянському районі Запорізької області, проте в переліку спільного майна, що підлягає розподілу, - її не вказав.

Отже, з метою перевірки та зясування вказаного факту, судом на підставі ч.2 ст. 195 ЦПК України судовий розгляд справи був поновлений.

Проте, після поновлення судового розгляду відповідач ОСОБА_2 жодного разу в судові засідання, призначенні на 08.06.2015 року, 06.07.2015 року, 22.07.2015 року, 17.09.2015 року не зявилась, про час та місце розгляду справи була попереджена судом належним чином, що підтверджується долученими до матеріалів справи поштовими повідомленнями про вручення їй судових повісток. При цьому про причини своєї неявки в судові засідання ОСОБА_2 суд не повідомила, заяви щодо розгляду справи за своєї відсутності суду не надала.

В звязку з вищенаведеним, на виконання приписів ст.,ст. 1, 157 ЦПК України, керуючись ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вирішив справу у відсутності відповідача ОСОБА_2 на підставі наявних у справі даних та доказів.

Отже, вислухавши пояснення позивача, а також пояснення представника позивача адвоката ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2 (надані в першому судовому засіданні 18.05.2015 року), вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків:

06 листопада 1969 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Валерянівської сільської ради Волноваського району Донецької області, актовий запис № 9. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 липня 2013 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано (а.с.6).

В період шлюбу подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: с. Михайлівка Вільнянського району Запорізької області, вул. Степова, 1.

Відповідач в судовому засіданні визнала цей факт, і, виходячи з норм ч.1 ст. 61 ЦПК України, ця обставина доказування не підлягає.

15.05.2012 року виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради на підставі Рішення виконкому Михайлівської сільської ради № 58 від 10.04.2012 року відповідачу ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (САЄ № 664229), яке зареєстровано ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 08.06.2012 року (а.с. 7,5). А потім Реєстраційною службою Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області 11.06.2013 року відповідачу ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право власності на вказаний будинок ( серія та номер: 4695828) (а.с.18-27).

21.02.2009 року Відділом Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області на підставі рішення Михайлівської сільської ради Вільнянського району № 8 від 25.12.2003 року відповідачу ОСОБА_2 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку на території с. Михайлівка Вільнянського району Запорізької області, вул. Степова, 1, площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ( серія та номер: ЗП № 140099).

31.03.2009 року Відділом Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області на підставі рішення сесії Михайлівської сільської ради 20-13 від 22.10.2008 року відповідачу ОСОБА_2 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,4000 га, на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької для ведення особистого селянського господарства ( серія та номер: ЯЗ № 306691).

Що стосується факту набуття позивачем ОСОБА_1 в період шлюбу права власності на земельну ділянку, розташовану на території Бердянського району Запорізької області, на що посилається в своїх письмових запереченнях відповідач ОСОБА_2, то судом з цього приводу встановлене наступне:

Дійсно, 09.07.2010 року на підставі рішення 77 сесії Бердянської міської ради V скликання № 12 від 24.12.2009 року позивач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0600 га, розташовану на території ОСК «Гроно» для ведення садівництва (серія та номер: ЯИ № 321209). Проте в липні 2013 року Бердянський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, діючи в інтересах держави, оскаржив до суду законність набуття позивачем права власності на вказану земельну ділянку, і заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.01.2014 року (яке набуло законної сили 26.04.2014 року) позов прокурора задоволено; визнано незаконним та скасовано п.п.1.75 п.1 рішення 77 сесії Бердянської міської ради V скликання № 12 від 24.12.2009 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва»; визнано недійсним виданий на підставі цього рішення державний акт на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0600 га для ведення садівництва на території ОСК «Гроно», зобовязано ОСОБА_1 повернути вказану земельну ділянку за належністю територіальній громаді м. Бердянська.

Таким чином, на момент розгляду справи позивач вже не є власником вказаної земельної ділянки на території Бердянського району Запорізької області, і тому суд вирішує спір лише стосовно обсягу майна, зазначеного в позовній заяві, який був узгоджений сторонами і в першому судовому засіданні 18.05.2015 року.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи встановлений в ході судового розгляду факт того, що житловий будинок № 1 по вул. Степова в с. Михайлівка Вільнянського району Запорізької області (з господарськими будівлями та спорудами) був побудований сторонами у період шлюбу, виходячи з положень ст.60 СК України, цей будинок, за висновком суду, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 69 СК України дає подружжю право на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А ст.70 СК України встановлює рівність часток майна дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо інше не визначене домовленістю подружжя або шлюбним договором.

Суд враховує, що позивач просить суд поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в ідеальних частках, при цьому клопотання щодо призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для визначення можливості розподілу даного будинку в натурі та можливих варіантів такого розподілу позивачем заявлено не було.

Отже, виходячи з доведеного в судовому засіданні факту, що спірний будинок є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя, відсутності можливих варіантів поділу будинку в натурі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню, та виходячи із рівності часток майна дружини та чоловіка, на яку вказує ст.70 СК України, за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку № 1 по вул. Степова в с. Михайлівка Вільнянського району Запорізької області (з господарськими будівлями та спорудами).

Вирішуючи питання щодо розподілу спірних земельних ділянок, право власності на які було набуте відповідачем ОСОБА_2 в період шлюбу, суд виходить з наступного:

Відповідно до положень ст.81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Разом з тим, в ході судового розгляду був доведений факт того, що на земельній ділянці, площею 0,2500 га на території с. Михайлівка Вільнянського району Запорізької області, вул. Степова, 1, переданій у власність відповідачу для будівництва і обслуговування жилого будинку - знаходиться житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, який є спільною власністю подружжя, і який підлягає поділу між подружжям в рівних частках. Тому на підставі ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, з урахуванням розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2), - до позивача також переходить і право власності на вказану земельну ділянку пропорційно розміру його частки права власності у спільному майні будинку, будівель, споруд.

Тому, за висновком суду, вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на ? частку земельної ділянки, площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку (з господарськими будівлями та спорудами) за адресою: вул. Степова, 1 в с. Михайлівка Вільнянського району Запорізької області, - також підлягають задоволенню.

Що стосується земельної ділянки площею 0,4000 га для ведення особистого селянського господарства на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, то для зясування підстав набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності на вказану земельну ділянку, судом з архівного відділу Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області була витребувана копія рішення 22 ої (позачергової) сесії пятого скликання Михайлівської сільської ради Запорізької області від 22.10.2008 року № 20-13, на підставі якого 31.03.2009 року ОСОБА_2 і був виданий Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. Зі змісту витребуваного рішення сесії Михайлівської сільської ради вбачається, що відповідачу вищезазначена земельна ділянка була передана безоплатно у власність в порядку, передбаченому Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року № 15-92.

Позивач, обґрунтовуючи свою вимогу щодо визнання за ним права власності на ? частку ділянки, площею 0,4000 га, посилається на положення ч.5 ст.61 Сімейного кодексу України.

Проте суд вважає вимоги позивача в цій частині безпідставними, оскільки Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VІ «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08.02.2011 року, статтю 61 СК України доповнено частиною пятою, якою передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ( ЯЗ № 306691) у відповідача ОСОБА_2 право власності на спірну земельну ділянку площею 0,4000 га для ведення особистого селянського господарства на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області виникло на підставі рішення Михайлівської сільської ради Запорізької області від 22.10.2008 року.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Тому, оскільки спірна земельна ділянка, розміром 0,4000 га, була одержана відповідачем у власність ще до внесення змін до ст. 61 СК України, вона, за висновком суду, не є спільною сумісною власністю подружжя і тому розподілу не підлягає.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України (постанова у справі №6-175цс12) від 06 лютого 2013 року і на підставі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України

Також при розгляді спору в частині розподілу земельної ділянці, площею 0,4000 га, суд не приймає як підставу для задоволення вимог позивача і посилання останнього на те, що на вказаній земельній ділянці нібито знаходиться належне йому нерухоме майно - капітальний паркан, і тому він вважає, що має право на частину вказаної земельної ділянки, яка знаходиться під нерухомою спорудою. Проте в ході судового розгляду посилання позивача щодо наявності на земельній ділянці будь-яких споруд жодними належними та допустимими доказами підтверджено не було. При цьому суд відмовив в задоволенні заявленого в останньому судовому засіданні позивачем клопотання щодо проведення інвентаризації з метою підтвердження наявності споруд на спірній ділянці - як такого, що заявлене з порушенням приписів ч.1 ст.131 ЦПК України, а також виходить за межі заявлених позовних вимог, оскільки в тексті позовної заяви в переліку спільного майна подружжя, що підлягає розподілу, будь-які споруди на вказаній земельній ділянці , - позивачем зазначені не були.

Отже, незважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 в першому судовому засіданні 18.05.2015 року також не заперечувала проти задоволення вимог позивача в частині визнання за ним права власності на 1/2 частку вказаної земельної ділянки, розміром 0.4000 га для ведення особистого селянського господарства на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, - суд вважає, що визнання відповідачем позову в цій частині суперечить закону, і тому на підставі ч.4 ст. 174 ЦПК України заявлені ОСОБА_1 вимоги щодо визнання за ним права власності на ? частину вказаної земельної ділянки задоволенню не підлягають.

Тому, з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, визнавши за ним, в порядку поділу майна подружжя, лише право власності на 1/2 частину житлового будинку № 1 по вул. Степовій в с. Михайлівка Вільнянського району Запорізької області (з господарськими будівлями та спорудами), а також право власності на 1/2 частку земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку і господарських будівель, площею 0,2500 га.

А в задоволенні інших позовних вимог, заявлених ОСОБА_1, - необхідно відмовити.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 212-215, 294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна в порядку поділу спільного майна подружжя, - задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частину житлового будинку № 1 по вул. Степовій в с. Михайлівка Вільнянського району Запорізької області (з господарськими будівлями та спорудами );

- 1/2 частку земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку і господарських будівель, площею 0,2500 га (Державний акт на право власності на земельну ділянку ЗП № 140099).

В задоволенні позову ОСОБА_1 в іншій частині відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.С. Надворна

17.09.2015