Справа № 341/2574/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1839/2015
Головуючий у 1 інстанції Мельник І. І.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.,

секретаря Яковин М.Я.,

з участю представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» про стягнення понесених витрат на оплату правової допомоги за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» на рішення Галицького районного суду від 15 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

в листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася з даним позовом, посилаючись на те, що у вересні 2011 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди по вині водія ОСОБА_4, автомобіль якої був застрахований ТзДВ СК «Провіта», належний їй, позивачці, автомобіль Ауді А 6 було пошкоджено, однак у встановлений строк СК «Провіта» страхове відшкодування не виплатила. У зв'язку з цим вона змушена була звернутись з позовом до суду, протягом періоду часу з 01 січня 2012 року по 29 жовтня 2014 року (день ухвалення судом рішення), правову допомогу їй надавав адвокат ОСОБА_2, за що йому було оплачено 10 718 грн. Тому просила стягнути з відповідача на її користь 10 718 грн за надання правової допомоги.

Рішенням Галицького районного суду від 15 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТзДВ СК «Провіта» в користь ОСОБА_3 5 359 грн понесених витрат на оплату правової допомоги та 121,80 грн сплаченого судового збору, а всього стягнуто 5480,80 грн.

В апеляційній скарзі представник ТзДВ СК «Провіта» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат і присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд не врахував, що жодна з пред'явлених позивачем вимог до страховика у справі про стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та моральної шкоди судом задоволена не була, тому і правових підстав задовольняти позов про стягнення витрат на правову допомогу у суду не було. Не враховано судом і те, що заява про виплату страхового відшкодування була подана страховику в січні 2013 року, а не у 2012 році. Тривалий розгляд заяви пов'язано з тим, що учасники ДТП неодноразово оскаржували рішення суду, а документ, що остаточно визначив винну особу був наданий страховику лише в лютому 2013 року. Страхове відшкодування було виплачено з простроченням через тривале перебування коштів на банківському рахунку потерпілої, так як на початку 2014 року у ПАТ «Банк Форум», куди перераховувались кошти, виникли проблеми з обслуговуванням клієнтів, вказана обставина була загальновідомою. Угода про надання правової допомоги укладалась між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а не з ОСОБА_3 Всі листи та запити підписувалися ОСОБА_5, а не його адвокатом. Відповідно до акту виконаних робіт від 28.10.2014 року виконання послуг за угодою прийняв ОСОБА_5, який і розраховувався згідно квитанції, а не ОСОБА_3 Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив. Представник ТзДВ СК «Провіта», належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з'явився, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у вересні 2011 року ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом позивача за довіреністю, на автодорозі «Мукачево-Львів» зіткнувся з автомобілем під керуванням ОСОБА_4, яку постановою Тисменицького районного суду від 30.10.2012 року визнано винуватою у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок ДТП автомобіль позивача Ауді А 6 було пошкоджено, вартість матеріального збитку становить 81 756,26 грн. Так як автомобіль «Опель Вектра» під керуванням ОСОБА_4 був застрахований, то в січні 2012 року ОСОБА_5 звернувся із заявою до ТзДВ СК «Провіта» про виплату страхового відшкодування в сумі 50000 грн, однак СК «Провіта» вчасно страхове відшкодування не виплатила. Рішенням Галицького районного суду від 29 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ТзДВ СК «Провіта» на її користь 2532,60 грн за проведення транспортно-трасологічної експертизи та 614,63 грн судового збору; в решті позовних вимог було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року рішення Галицького районного суду в частині стягнення 2532 грн. 60 коп. вартості за проведення транспортно-трасологічної експертизи скасовано, в решті рішення суду залишено без змін.

Задовольняючи позов частково, суд виходив із того, що страхове відшкодування в сумі 53479,81 грн представник позивача ОСОБА_5 фактично отримав тільки в листопаді 2014 року, тобто ще до звернення ОСОБА_3 з позовом до суду, а також враховуючи ту обставину, що в задоволенні інших позовних вимог позивачу було відмовлено, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог - в розмірі 50% від заявленої суми 10718 грн.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що 30 грудня 2013 року платіжним дорученням № 2363 страхове відшкодування було добровільно сплачено ОСОБА_5 (представнику ОСОБА_3) страховою компанією «Провіта» в розмірі 53479,81 грн у відповідності до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а. с. 57).

Незважаючи на те, що страховиком були виконані всі зобов'язання перед ОСОБА_3, остання 13.06.2014 року звернулась з позовом до суду про стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та моральної шкоди (а. с. 58-59).

Рішенням Галицького районного суду від 29 жовтня 2014 року визнано вимоги ОСОБА_3 про стягнення 49000 грн страхового відшкодування, 1274 грн неустойки та 5000 грн моральної шкоди безпідставними, оскільки страхове відшкодування в розмірі 53479,81 грн позивачу було виплачено згідно платіжного доручення № 2363 від 30.12.2013 року. Вищевказаним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з ТзДВ СК «Провіта» на користь ОСОБА_3 2532,60 грн за проведення транспортно-трасологічної експертизи та 614,63 грн судового збору.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року рішення Галицького районного суду скасовано, ОСОБА_3 відмовлено у стягненні з ТзДВ СК «Провіта» 2532,60 грн оплати за проведення транспортно-трасологічної експертизи.

Правовою підставою для стягнення судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу є положення статті 88 ЦПК України.

Загальне правило розподілу витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 88 ЦПК України).

Зі змісту рішень Галицького районного суду від 29 жовтня 2014 року та апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року не вбачається, що ці судові рішення ухвалені на користь ОСОБА_3, оскільки їй у задоволенні позовних вимог відмовлено, а вказівка у рішенні апеляційного суду щодо стягнення суми сплаченого судового збору не є тією обставиною, яка б давала підставу для висновку про те, що судове рішення ухвалено на користь позивачки.

Посилання суду першої інстанції на те, що страхове відшкодування представник позивача фактично отримав у листопаді 2014 року, тобто ще до звернення ОСОБА_3 з позовом до суду, обставини, через які він не зміг цього зробити та ступінь вини в цьому відповідача, є необґрунтованими, так як не являються тими обставинами, які за змістом ст. ст. 88; ч. 1 ст. 89 ЦПК України давали б суду підстави для стягнення понесених позивачем у справі витрат з відповідача, а матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову про стягнення витрат на правову допомогу.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому в силу ст. 309 ЦПК України це є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду від 15 травня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» про стягнення понесених витрат на оплату правової допомоги, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Малєєв А.Ю.

Меленко О.Є.