АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6180/15 Справа № 199/1108/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Черненкова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Глущенко Н.Г.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

17 лютого 2015 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, за яким просив суд ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в сумі 4245,25 доларів США, що еквівалентно 55685,75 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом - 816,63 доларів США, що в еквіваленті становить 13263,25 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2343,64 доларів США, що в еквіваленті становить 38064,11 грн.; пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 39,74 доларів США, що в еквіваленті становить - 645,37 грн.; 3 % річних від суми простроченого кредиту - 224,21 доларів США, що в еквіваленті становить - 3641,47 грн.; 3 % річних від суми прострочених процентів по кредиту - 4,40 доларів США, що в еквіваленті становить - 71,54 грн. У підтвердження своїх позовних вимог посилалися на те, що 19.04.2007 року між ВАТ «Родовід Банк» найменування якого 17.06.2010 року було змінено на ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 35.2/АА-059.07.2, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 9890,00 доларів США строком повернення до 18.04.2015 року та зі сплатою 12,5 % річних. Відповідно до Додаткової угоди від 17.10.2008 року до кредитного договору № 35.2/АА-059.07.2 від 19.04.2007 року процентна ставка за кредитом була змінена на 14,5% річних. Відповідач належним чином не виконує умови вказаного договору, порушує графік погашення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим станом на 03.02.2015 року загальна заборгованість по кредиту становить 4245,25 доларів США , що еквівалентно 55685,75 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 816,63 доларів США, що в еквіваленті становить 13263,25 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2343,64 доларів США, що в еквіваленті становить 38064,11 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 39,74 доларів США, що в еквіваленті становить - 645,37 грн.; 3 % річних від суми простроченого кредиту - 224,21 доларів США, що в еквіваленті становить - 3641,47 грн.; 3 % річних від суми прострочених процентів по кредиту - 4,40 доларів США, що в еквіваленті становить - 71,54 грн.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року ухвалено: позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» - задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість по сумі простроченої заборгованості за кредитним договором № 35.2/АА-059.07.2 від 19 квітня 2007 року в розмірі 816,63 доларів США, що в еквіваленті становить 13263,25 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору, в розмірі 243,60 грн.; в іншій частині позову відмовити.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Родовід Банк» просить рішення суду змінити в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та 3% річних, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2 119,43 доларів США, що в еквіваленті становить 34 422,63 грн.; пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 35,35 доларів США, що в еквіваленті становить - 574,18 грн.; суму 3 % річних від суми простроченого кредиту - 224,21 доларів США, що в еквіваленті становить - 3641,47 грн.; 3 % річних від суми прострочених процентів по кредиту - 4,40 доларів США, що в еквіваленті становить - 71,54 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду повністю не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 19 квітня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» найменування якого 17.06.2010 року було змінено на ПАТ «Родовід Банк» та відповідачем по справі був укладений кредитний договір № 35.2/АА-059.07.2. Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 9890 доларів США, відсоткова ставка становила 12,5 % річних. Відповідно до Додаткової угоди від 17.10.2008 року до кредитного договору № 35.2/АА-059.07.2 від 19.04.2007 року, процентна ставка за кредитом була змінена на 14,5% річних. Проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконав, допустив прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за відповідачем станом на 03.02.2015 року виникла заборгованість за кредитом, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 816,63 доларів США, що в еквіваленті становить 13 263,25 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В іншій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до п.3.9. кредитного договору, укладеного між сторонами, за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, відповідач повинен сплачувати банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 1.5 цього договору, від суми простроченого платежу. Відповідно до Додаткової угоди від 17.10.2008 року до кредитного договору № 35.2/АА-059.07.2 від 19.04.2007 року, процентна ставка за кредитом була змінена на 14,5% річних, а отже розмір подвійної ставки становить - 29,00% річних. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, банком ОСОБА_2 нараховувалась пеня відповідно до подвійної процентної ставки - 32,00% річних, що кредитним договором не передбачалось. Одночасно, як слідує з того ж розрахунку заборгованості, сума поточної та простроченої заборгованості за процентами по кредиту складає 0,00 грн., отже банком неправомірно була нарахована пеня на вказані складові заборгованості, оскільки вона у відповідача відсутня. Крім того, згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, в даному випадку кредитним договором № 35.2/АА-059.07.2 чітко передбачено розмір відповідальності відповідача за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Однак повністю погодитись з висновками суду першої інстанції не можна.

Висновок суду про те, що у разі неправильного нарахування розміру пені позивачем, то позов щодо стягнення пені не підлягає задоволенню, є помилковим.

Згідно зі ст.ст. 549,550 ЦК України неустойкою є штраф або пеня, та право на неї виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданим невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Встановивши інший розмір процентної ставки, а саме: 29% річних, аніж визначений позивачем у розмірі 32% річних відповідно до якої позивач здійснив розрахунок заборгованості з пені, суд повинен був встановити дійсний розмір відповідальності у вигляді неустойки (пені), яку просив позивач стягнути з відповідача, а не відмовляти у задоволенні цього позову.

Висновок суду про те, що до спірних правовідносин не можна застосувати ст. 625 ЦК України щодо стягнення 3% річних у зв'язку з тим, що в кредитному договорі, укладеного між сторонами, чітко передбачено розмір відповідальності відповідача за прострочення виконання грошового зобов'язання, є помилковим.

Відповідно до ст. 32 Закону від 5 квітня 2001 р. N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"сплата пені не виключає застосування ст. 625 ЦК України.

Вирішуючи зазначене питання, слід мати на увазі, що відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК, є особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання і може застосовуватися незалежно від застосування кредитором інших видів відповідальності або інших забезпечувальних заходів, зокрема неустойки. Беручи до уваги подібність правової природи ст. 549 ЦК(щодо сплати пені) та ст. 625 ЦК (щодо сплати трьох процентів річних), передбачена цими статтями відповідальність може застосовуватись незалежно одна від одної. При цьому нарахування та стягнення неустойки (пені) в разі прострочення виконання зобов'язання (ст. 549 ЦК) є правом кредитора, реалізація якого жодним чином не залежить від застосування інших видів цивільно-правової відповідальності, передбачених законом за порушення зобов'язання (ст. 625 ЦК).

З огляду на зазначене, заходи відповідальності за порушення грошового зобов'язання та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена (аналогічна позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі N 6-59цс13).

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно відмовив у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені та 3% річних.

Судова колегія дійшла висновку, що в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі п.п.1-4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що спірні правовідносини виникли між сторонами щодо неповернення відповідачем отриманих кредитних коштів.

Відповідно до вимог ст.ст.526,530 ЦК України, - зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, ч.1 - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що між сторонами у справі був укладений кредитний договір № 35.2/АА-059.07.2 від 19 квітня 2007 року(а.с.8-10), згідно якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 9 890 доларів США терміном по 18 квітня 2012 року включно (п.1.1.), кредитні кошти надаються виключно на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів (п.1.2.), процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 12,5 % річних (п.1.5.). Відповідно до додаткової угоди від 17.10.2008 року, укладеної між сторонами, до кредитного договору № 35.2/АА-059.07.2 від 19.04.2007 року, процентна ставка за кредитом була змінена на 14,5% річних (а.с. 11).

Банк виконав умови кредитного договору та надав позичальнику-відповідачу кредитні кошти у сумі 9890 доларів США, що еквівалентно 49 944,50 грн., що підтверджується заявою про видачу готівки №424_2 від 19 квітня 2007 року (а.с.12).

Кредитор ВАТ «Родовід Банк» змінив найменування 17.06.2010 року на ПАТ «Родовід Банк» (а.с.5-7).

В порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.

Згідно розрахунку банку станом на 03.02.2015 року загальна заборгованість по кредиту становить 3 200,02 доларів США, що еквівалентно 51973,08 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 816,63 доларів США, що в еквіваленті становить 13 263,25 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2119,43 доларів США, що в еквіваленті становить 34 422,63 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 35,35 доларів США, що в еквіваленті становить - 574,18 грн.; 3 % річних від суми простроченого кредиту - 224,21 доларів США, що в еквіваленті становить - 3641,47 грн.; 3 % річних від суми прострочених процентів по кредиту - 4,40 доларів США, що в еквіваленті становить - 71,54 грн. (а.с.40).

Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача прострочену заборгованість за кредитом - 816,63 доларів США, що в еквіваленті становить 13 263,25 грн., і в цій частині рішення суду не оскаржується.

Судова колегія встановила, і це підтверджується матеріалами справи, що згідно виконавчому напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу Бондар І.М. від 23 листопада 2010 року, зареєстрованого в реєстрі № 9086 запропоновано звернути стягнення на рухоме майно: автомобіль марки CHERY A15 AMULET, рік випуску -2007, реєстровий № НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 та передано в заставу ПАТ «Родовід Банк», яке є правонаступником ВАТ «Родовід банк» на підставі договору застави, посвідченого 19.04.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Гупало В.І. за реєстровим № 734, строк платежу за яким настав 09.05.2010 року за вимогами банку в розмірі заборгованості за кредитом - 4 578,87 доларів США; заборгованість за процентами - 30,92 доларів США; пеня -605,62 доларів США; витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700 грн.; строк за який проводиться стягнення - з 09.04.2010 року по 09.05.2010 року.

На підставі вказаного виконавчого напису державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2014 року. Постановою державного виконавця від 25.02.2014 року зупинено виконавче провадження у зв'язку із оголошенням у розшук майна боржника.

Представник позивача пояснив апеляційному суду, що в примусовому порядку за виконавчим написом не було стягнуто грошових коштів за вказаним кредитним договором, а заставний автомобіль є досі у розшуку.

З виписки особового рахунку відповідача наданого позивачем апеляційному суду вбачається, що остання оплата відповідачем за кредит здійснювалась 12.11.2008 року, а після цієї дати зазначено перенесення заборгованості на рахунок простроченої заборгованості.

Оскільки позивачем інших доказів по справі не надано, а відповідач не приймав участі у справі, його місцезнаходження невідомо та він викликався у судове засідання через оголошення у пресі, то колегія суддів розглядає справу на підставі матеріалів справи.

Відповідно до п.3.9. вказаного кредитного договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, відповідач повинен сплачувати банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 1.5 цього договору, від суми простроченого платежу (а.с.8-10).

Як встановлено судом розмір пені становить 29% річних від суми заборгованості (14,5% х 2= 29%).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним.

Відповідно до статті 192 ЦК Українизаконним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК Українигрошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року N 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Відповідно до розрахунку позивача пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом нарахована відповідно до подвійної процентної ставки - 29,00% річних за період з 13.04.2009 року по 03.02.2015 року у розмірі 34 422,63 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту нарахована відповідно до подвійної процентної ставки - 29,00% річних за період з 13.10.2008 року по 22.12.2010 року у розмірі 574,18 грн., а разом розмір пені за кредитним договором № 35.2/АА-059.07.2 від 19 квітня 2007 року складає суму 34 996,81 грн.( 34 422,63 грн. + 574,18 грн. = 34 996,81 грн.).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України, - розмір неустойки (пеня, штраф) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Встановлено, що нарахована позивачем сума пені у розмірі 34 996,81 грн. значно перевищує розмір збитків, а саме у розмірі 13 263,25 грн. не сплаченого кредиту.

З урахуванням вимог частини 3 статті 551 ЦК України, а саме: розмір пені значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а саме: з урахуванням розумності та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір пені за кредитом до 500 гривень.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені з ухваленням в цій частині нового рішення, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 35.2/АА-959.07.2 від 19 квітня 2007 року станом на 03.02.2015 року у розмірі 500 гривень пені від суми простроченої основної заборгованості за кредитом та від суми прострочених процентів за кредитом.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних від суми простроченого кредиту - 224,21 доларів США, що в еквіваленті становить - 3641,47 грн.; 3 % річних від суми прострочених процентів по кредиту - 4,40 доларів США, що в еквіваленті становить - 71,54 грн.

Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої міри відповідальності, стягнення їх здійснюється виключно в національній валюті України - гривні.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦКнарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі N 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі N 6-42цс11).

Слід враховувати, що, попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК(щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу(щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦКпідставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Згідно зі статтями 251, 253 ЦКстроком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 530 ЦКвизначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегія суддів з огляду на вказані вимоги закону, дійшла висновку про те, що застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України можливо після дати визначеною кредитним договором щодо виконання зобов'язання в строк по 18 квітня 2012 року. Отже нарахування банком 3% річних до вказаної дати починаючи з 13.04.2009 року не відповідає вимогам закону, враховуючи ту обставину, що відповідно до розрахунку позивача погашення кредитних коштів відповідачем здійснювалось, зокрема, на 07.02.2012 року рахувалась заборгованість за кредитом у розмірі 1 469,63 доларів США, а на 08.02.2012 року - 816,63 доларів США, яка є незміною і на час звернення позивача до суду.

Після закінчення строку виконання грошового зобов'язання за кредитним договором відповідно до розрахунку банку відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 816,63 доларів США, що в еквіваленті становить 13 263,25 грн.

Таким чином, 3% річних від суми заборгованості по кредиту у розмірі 13 263,25 грн. за період з 18.04.2012 року по 03.02.2015 року складає суму 1193,69 гривень.

З огляду на те, що заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у відповідача перед банком відсутня на час звернення банку до суду та починаючи з 22.10.2010 року, що підтверджується розрахунком банку та не заперечується представником позивача, то застосування ст. 625 ЦК України до цих правовідносин є безпідставним.

Отже нарахування банком 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту в розмірі 4,40 доларів США, що в еквіваленті становить - 71,54 грн. до вказаної дати починаючи з 13.10.2008 року не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 3% річних з ухваленням в цій частині нового рішення, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 35.2/АА-959.07.2 від 19 квітня 2007 року станом на 03.02.2015 року у розмірі у розмірі 1193,69 гривень (одна тисяча сто дев'яносто три гривень 69 копійок) трьох процентів річних від простроченої суми згідно статті 625 ЦК України.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржене, у зв'язку з чим не має підстав для його зміни або скасування.

На підставі ст. 88 ЦПК України ч.5, - якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що загальна сума задоволеного позову у розмірі 14 956,94 грн. ( 13 263,25 + 500 + 1193,69), та судом першої інстанції стягнуто судовий збір з відповідача на користь позивача у розмірі 243,60 грн., то в даному разі ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції не змінює розмір судового збору визначеного судом першої інстанції, а відтак підстав для розподілу судових витрат не має.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову з ухваленням нового рішення в цій частині.

Задовольнити частково позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІПН: НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», що розташований за адресою: 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 1-3, , к/р № 1, МФО № 321712, суму заборгованості за кредитним договором № 35.2/АА-959.07.2 від 19 квітня 2007 року станом на 03.02.2015 року у розмірі 500 гривень (п'ятсот гривень) пені від суми простроченої основної заборгованості за кредитом та від суми прострочених процентів за кредитом, та у розмірі 1193,69 гривень (одна тисяча сто дев'яносто три гривень 69 копійок) трьох процентів річних від простроченої суми згідно статті 625 ЦК України.

В іншій частині заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді Н.Г. Глущенко

З.М. Пономарь