Справа № 350/500/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1467/2015
Головуючий у 1 інстанції Бейко А.М. А. М.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника апелянта Ткачіва Б.О., представника апелянта Кулик М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Цінівської сільської ради, третя особа - ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення сесії сільської ради, стягнення моральної шкоди, з апеляційною скаргою представника Цінівської сільської ради на рішення Рожнятівського районного суду від 21 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року позивач звернулася з даним позовом та просила ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати п. 6.4 рішення 24 сесії Цінівської сільської ради від 28 грудня 2014 року про затвердження акту комісії Цінівської сільської ради від 17 грудня 2014 року щодо погодження меж земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5, стягнути з Цінівської сільської ради на її користь моральну шкоду в розмірі 3000 гривень та судові витрати.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що на підставі рішення Цінівської сільської ради від 30 грудня 1993 року їй передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,45 га, в тому числі 0,08 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,15, 0,16 та 0,06 га для ведення особистого підсобного господарства.

У 2014 році виготовила технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та подала документи до сільської ради. Однак суміжний землекористувач ОСОБА_5 відмовився погодити межі земельної ділянки через відсутність заїзду до своєї земельної ділянки.

Відповідачем не затверджено існуючі межі земельної ділянки, а рішенням від 28 грудня 2014 року затверджено акт комісії Цінівської сільської ради від 17 грудня 2014 року щодо погодження меж земельних ділянок з сумежником ОСОБА_5 фактично вилучивши з її користування 44 кв.м. для заїзду до ділянки третьої особи площею 0, 1200 гектара призначеної для ведення особистого селянського господарства

Позивач вважає, що неправомірним рішенням відповідач позбавив її права на отримання у власність належної земельної ділянки та завдав моральної шкоди.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 21 травня 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано п. 6.4 рішення Цінівської сільської ради Рожнятівського району від 28 грудня 2014 року щодо затвердження акту комісії Цінівської сільської ради від 17 грудня 2014 року про погодження меж земельних ділянок. Стягнуто з Цінівської сільської ради в користь ОСОБА_4 1000 гривень моральної шкоди та 4243,60 гривень понесених судових витрати. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На дане рішення представник Цінівської сільської ради подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні та неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_4 не отримувала у встановленому законом порядку Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1500 гектара в урочищі «Городи» в с. Цінева Рожнятівського району, земельна ділянка на час розгляду справи і на даний час перебуває у віданні і розпорядженні сільської ради, тому сесією правомірно прийнято рішення про влаштування громадського заїзду до земельних ділянок громадян, у тому числі для самої позивачки та третьої особи по справі ОСОБА_5 Згоди ОСОБА_4 на влаштування заїзду у даному випадку не потрібно, про що складено акт земельної комісії Цінівської сілької ради від 17 жовтня 2014 року. Даний акт було розглянуто на сесії сільської ради 14 листопада 2014 року з участю представника ОСОБА_4, яка сама запропонувала додатково вивчити дане питання. В подальшому комісією Цінівської сільської ради 17 грудня 2014 року на місці повторно проведено обстеження земельних ділянок і встановлено, що ОСОБА_5 з моменту надання йому в 90 роках земельної ділянки площею 0,1200 гектара в урочищі «Городи» і по даний час не може нею користуватися, так як ОСОБА_4 чинить перешкоди у користуванні заїздом до даної ділянки. При обмірах ділянки комісією виявлено площу громадського заїзду 44 кв.м до земельних ділянок ОСОБА_7 та ОСОБА_5, який не входить в площу земельної ділянки ОСОБА_4, тому комісією визначено заїзд шириною 3,5 м площею 44 кв.м. Акт від 17 грудня 2014 року про встановлення заїзду не за рахунок земельної ділянки позивача був затверджений сесією Цінівської сільської ради 28 грудня 2014 року, тому рішення є законним та обґрунтованим.

Крім того, судом не досліджено, а відповідачем не надано в заперечення його позовних вимог жодного доказу про статус спірної частини земельної ділянки, яку позивач та третя особа вважають громадським заїздом, а саме рішення селищної ради про виділення ділянки під заїзд, акту та схеми виносу в натурі. Також суд першої інстанції не залучив до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог суміжного землекористувача ОСОБА_7, між земельними ділянками якого проходить спірний заїзд, чим порушено вимоги процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, представника позивача, яка вимоги скарги заперечила, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Ухвалюючи рішення про визнання незаконним та скасування п. 6.4 рішення Цінівської сільської ради Рожнятівського району від 28 грудня 2014 року щодо затвердження акту комісії Цінівської сільської ради від 17 грудня 2014 року про погодження меж земельних ділянок, суд першої інстанції правильно з'ясував обставини, що мають значення для справи та встановив, що відповідачем вилучено з користування позивача без її згоди, тобто з порушенням вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст. , та ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що згідно рішення сесії Цінівської сільської ради від 30 грудня 1993 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,45 га, в тому числі : 0,08 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,15 на (урочище «Городи»), 0,06 га - (урочище «Міруки»), 0,16 га (урочище «Городи») для ведення особистого підсобного господарства.

На а.с.16 є заява ОСОБА_4 про намір приватизувати земельну ділянку в урочище «Городи», на яку виготовлено технічну документацію та просила винести на сесію сільської ради питання щодо затвердження акту про погодження меж земельної ділянки (а.с.16).

Згідно акту комісії від 17 жовтня 2014 року на місці проведено обстеження земельних ділянок суміжних землекористувачів ОСОБА_5 та ОСОБА_8 та встановлено, що ОСОБА_5 немає заїзду до своєї земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Комісія визнала громадський заїзд шириною 3,5 м, площею 44 кв.м, який проходить між земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_7 та ділянками для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для заїзду до земельних ділянок громадян в урочище «Городи», в тому числі до земельної ділянки ОСОБА_5 Рекомендовано ПП «Луги» привести у відповідність технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в урочище «Городи» площею 0,1509 га (а.с. 15).

Згідно акту комісії від 17 грудня 2014 року запропоновано ОСОБА_5 обрізати стовбури дерев зі своєї сторони по межі земельної ділянки, визнати заїзд шириною 3, 5 м, площею 44 кв.м, який проходить між земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_7 та ділянками для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для заїзду до земельних ділянок громадян в урочище «Городи», в тому числі до земельної ділянки ОСОБА_5 та згідно витягу з рішення Цінівської сільської ради від 28 грудня 2014 року затверджено акт комісії щодо погодження меж земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Також встановлено, що ОСОБА_5 ще в 90-х роках надано земельну ділянку, однак дотепер він не може нею користуватися, оскільки ОСОБА_4 чинить йому перешкоди в користуванні заїздом до ділянки, вважаючи, що заїзду немає. ОСОБА_5 дійсно немає іншого заїзду до своєї земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (а.с. 11).

Згідно матеріалів інвентаризації, проведених землевпорядною організацією ПП «Луги» площа земельної ділянки ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Городи» становить 0,1553 га. При обмірах виявлено на 53 кв.м площу більшу, тому земельною комісією було вирішено питання про визнання заїзду шириною 3,5 м, площею 44 кв.м, який проходить між земельними ділянками для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_7 та ділянками для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_7 та ОСОБА_4 для заїзду до земельних ділянок громадян в урочищі «Городи», в тому числі до земельної ділянки ОСОБА_5

Комісія зазначила, що оскільки площа є більшою, ніж та, яка визначена рішенням сільської ради про передачу у власність, для влаштування громадського заїзду вилучення частини земельної ділянки не потрібно.

За ч.ч.1,2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч.ч.1 і 2 ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, а тому доводи апелянта про те, що у ОСОБА_4 відсутній Державний акт на право власності на земельну ділянку та вона не є її власником не заслуговує на увагу.

Згідно довідок Цінівської сільської ради від 05 січня 2015 року ОСОБА_4 користується земельними ділянками для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель і споруд та ділянками для ведення особистого селянського господарства згідно архівного рішення від 30 грудня 1993 року на території Цінівської сільської ради в межах населеного пункту. ОСОБА_4 не використала право безоплатної приватизації та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Цінівської сільської ради в межах населеного пункту (а.с. 21).

Представник апелянта у засіданні апеляційного суду підтвердив, що позивач ОСОБА_4 є законним землекористувачем земельної ділянки площею 0,1500 га в урочищі «Городи», рішенням ради від 30 грудня 1993 року їй передано цю ділянку у приватну власність, яку вона використовувала і до цього часу межі даної земельної ділянки ніколи не змінювались, а потреба вилучення частини цієї ділянки для заїзду виникла тільки у зв'язку з тим, що суміжний землекористувач ОСОБА_5 не має можливості заїхати на свою ділянку поряд через край ділянки позивача. Представник на пропозицію суду подав схему земельних ділянок та господарств на якій відображено площі та межі між сторонами та площа яка необхідна для заїзду за рахунок ділянки ОСОБА_4 Представник апелянта пояснив, що встановити у якій частині ділянки позивача під час детальних обмірів для приватизації знаходиться 0, 53 кв.м залишків неможливо, через те, що вона фактично завжди користувалась усією площею ділянки і є законним користувачем.

ОСОБА_4 використовує спірну земельну ділянку на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому після прийняття такого рішення вправі вимагати оформлення документів, що посвідчують право користування чи передачу у власність ділянки. Надання спірної земельної ділянки для заїзду можливе лише після вилучення її у порядку, передбаченому ЗК України.

Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що відповідачем порушено норми ст. 149 ЗК України, фактично вилучено із землекористування позивача частина ділянки без її згоди або вирішення цього питання у судовому порядку.

Суд першої інстанції помилково встановив, що позивач є власником спірної частини ділянки, однак колегія суддів вважає, що це не є підставою для його скасування у цій частині, оскільки порядок вилучення однаково встановлений як для власника, так і для землекористувача, а питання порядку вилучення у даному випадку по суті судом вирішено правильно. Крім цього, рішенням Калуського міськрайонного суду від 15 липня 1999 року (а.с.24) при вирішенні позову ОСОБА_4 про визнання незаконним рішенням сесії Цінівської сільської ради від 14 травня 1999 року про вилучення у неї земельної ділянки розміром 12,3х3,5 для заїзду на виділену земельну ділянку ОСОБА_5 уже встановлено також, що вона є землекористувачем усієї ділянки і вилучення проведено неправомірно без її згоди. Представник апелянта підтвердив у засіданні, що даний спір про ту саму частину ділянки, яка уже досліджувалась попередніми судами, за вилученням ділянки у судовому порядку рада не зверталась з надією на те, що питання заїзду можна вирішити у інший спосіб, у тому числі і добровільно сторонами.

Однак колегія суддів вважає, що вирішуючи вимоги позивача про стягнення завданої моральної шкоди та повернення витрат пов'язаних з розглядом справи суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права, тому є підстави для його скасування у цій частині та ухвалення нового рішення.

Стягуючи з відповідача 1000 гривень завданої моральної шкоди суд першої інстанції не звернув уваги, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності такої шкоди, тому у задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити повністю.

Стягуючи на користь позивача 4000 гривень витрат на правову допомогу суд першої інстанції не взяв до уваги, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно зі ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої Законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що 03 квітня 2015 року між сторонами укладено договір про надання правової допомоги. Згідно квитанцій на а.с. 47, 48 вартість послуг за складання позовної заяви адвокат Кулик М.Я. визначила в розмірі 1000 гривень, за ведення цивільної справи в суді 3000 гривень.

Із журналу судових засідань на а.с. 40-41, 49-57 вбачається, що адвокат брала участь у двох судових засіданнях загальною тривалістю 1 година 50 хвилин, а тому враховуючи вимоги Закону сума витрат за участь адвоката у судових засідання та оформлення позовної заяви повинна становити 1893, 20 гривень.

Враховуючи наведене та сплачений апелянтом ОСОБА_4 судовий збір, стягненню з Цінівської сільської ради на користь апелянта підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 1893, 20 гривень та 243, 60 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Цінівської сільської ради задоволити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 21 травня 2015 року в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Цінівської сільської ради на користь ОСОБА_4 1893, 20 гривень витрат на правову допомогу та 243, 60 гривень сплаченого судового збору, а у стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк