Справа № 369/6307/15-ц
08.09.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Волчка А.Я.,
за участю секретаря Раситюк М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит» про припинення договору поруки та іпотечного договору, -
У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси і кредит») про припинення договору поруки та іпотечного договору.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 11.09.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття кредитної лінії 48-07-Ил/03.
Предметом кредитного договору було надання Банком позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, кредитних ресурсів в сумі 250000 доларів США з терміном погашення кредитних ресурсів до 09.09.2022 року з платою по процентній ставці 14 % річних.
11.09.2007 року ОСОБА_1 підписала з ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» договір поруки № 48-07-П/02.
Відповідно до п.1.1 договору поруки, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії № 48-07-Ил/02 від 11.09. 2007 року укладеним між кредитором та Боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 250 000,00 (двісті п'ятдесят тисяч) доларів США, зі сплатою 14 (чотирнадцять) % річних.
Згідно п.2.1. договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Відповідні до п.2.3. поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків.
Згідно п.4.4 договору поруки внесення змін доповнень у кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без узгодження з поручителем.
Але, 22.05.2015 року Позивачу стало відомо, що 16.09.2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода № 1 до договору про відкриття кредитної лінії 48-07-Ил/02 від 11.09.2007 року.
Позивач стверджує, що не був повідомлена про укладення вказаної додаткової угоди та не надавала свою згоду на укладення такої.
Як зазначила Позивач, що зі змісту додаткової угоди вбачається, що внаслідок такого укладення збільшилася відповідальність Позивача як поручителя. Так, як згідно п.1 додаткової угоди сторони домовились викласти п.2.1 Договору про відкриття кредитної лінії 48-07-Ил/02 в наступній редакції: «п.2.1 Банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності у розмірі 250 000 (двісті п'ятдесят тисяч) доларів США, зі сплатою 16 (шістнадцять) процентів річних. Відповідно до п.3 Додаткової угоди сторони домовились викласти п.4.1. Договору про відкриття кредитної лінії 48-07-Ил/02 в наступній редакції: «п.4.1. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 16,0 процентів річних».
Як зазначила Позивач, зі змісту вказаних положень Додаткової угоди є очевидним збільшення розміру відповідальності поручителя, оскільки вводяться додаткові умови, що збільшують розміри процентної ставки за користування кредитом ставок за Договором.
В позовній заяві зазначено, що в поручення норм законодавства та вимог договору поруки за відсутності згоди Позивача була укладена Додаткова угода у зв'язку з чим збільшилась її відповідальність за Договором поруки, що в свою чергу тягне припинення поручительства з боку Позивача.
Також, в забезпечення виконання обов'язків ОСОБА_2 по кредитному договору 48-07-Ил/02, 11.09.2007 року ОСОБА_1 уклала з Відповідачем іпотечний договір, за яким передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: домоволодіння номер НОМЕР_1, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 270,4 кв.м., житловою площею 66,8 кв.м. та земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0819 га, з кадастровим номером НОМЕР_2.
Позивач просила суд визнати договір поруки № 48-07-П/02 від 11.09.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» припиненим з 16.09.2008 року; визнати припиненим іпотечний договір, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та ОСОБА_1 від 11.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Лесею Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі за № 1749 з 16.09.2008 року: внести запис до державного реєстру іпотек про припинення іпотечного договору, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та ОСОБА_1 від 11.09.2007 року, номер 1749, з 16.09.2008 року; вилучити із державного реєстру обтяжень та заборон запис про заборону відчуження домоволодіння номер НОМЕР_1, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 270,4 кв.м., житловою площею 66,8 кв.м., що виник на підставі іпотечного договору, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та ОСОБА_1 від 11.09.2007 року, посвідчений привтани нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Лесею Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі за № 1749; вилучити із державного реєстру обтяжень та заборон запис про заборону відчуження земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0819 га, з кадастровим номером НОМЕР_2, що виник на підставі іпотечного договору, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та ОСОБА_1 від 11.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Лесею Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі за № 1749.
В судовому засіданні представник Позивача просив задовольнити заявлені позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник Банку в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлений належним чином.
Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи.
Зі згоди представника Позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Як встановлено в судовому засіданні, 11.09.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття кредитної лінії 48-07-Ил/03.
Згідно з ч.ч. 1. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Предметом кредитного договору було надання Банком позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, кредитних ресурсів в сумі 250000 доларів США з терміном погашення кредитних ресурсів до 09.09.2022 року з платою по процентній ставці 14 % річних.
11.09.2007 року ОСОБА_1 підписала з ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» договір поруки № 48-07-П/02.
Відповідно до п.1.1 договору поруки, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії № 48-07-Ил/02 від 11.09. 2007 року укладеним між кредитором та Боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 250 000,00 (двісті п'ятдесят тисяч) доларів США, зі сплатою 14 (чотирнадцять) % річних.
Згідно п.2.1. договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Стаття 553 ЦК України визначає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.
Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Разом з тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду України (постанова від 5 червня 2013 року у справі № 6-43цс13) згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки.
У зв'язку із цим, враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст. 207 ЦК, допустимо, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі).
Статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 131 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що сторони зобов'язані подати свої докази суду під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попередня судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.
Докази подані з порушенням вимог, встановлених частиною першої цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.
Проте, всупереч положень ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_1 чи її представник не надали доказів на підтвердження того, що між позичальником та Банком була укладена додаткова угода до договору про відкриття кредитної лінії 48-07-Ил/03, умовами якої закріплювалась зміна процентів за користування кредитом. Так, в судовому засіданні представник По зивача не заявляв клопотань щодо витребування доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема завіреної копії додаткової угоди, якщо остання існує, не дивлячись на те, що таке право йому було роз'яснено відповідно до положень ст. 10 ЦПК України.
У зв'язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за недоведеністю.
На підставі вищевикладеного, ст. ст.3, 15, 16, 553, 554, 1054 Цивільного кодексу України та керуючись ст. ст. 3, 10, 15, 60, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит» про припинення договору поруки та іпотечного договору - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: А. Я. Волчко