У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту та визнання права власності у порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 21 лютого 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 посвідчений заповіт, за яким його мати ОСОБА_6 заповіла відповідачу належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Вважав, що його мати не мала наміру складати заповіт та за станом свого здоров'я не могла його підписати, тому просив визнати заповіт від 21 лютого 2008 року недійсним та визнати за ним право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня

2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у позові відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України, оскільки належних доказів в силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження того, що волевиявлення ОСОБА_6 під час складання заповіту не було вільним і не відповідало її волі, не надано. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту та визнання права власності у порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2015 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М. Ситнік