У х в а л а

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мусієнко Олена Іванівна, про стягнення боргу за попереднім договором,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 9 січня 2013 року між нею та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу, за умовами якого вона зобов'язувалась у строк до 10 квітні 2013 року продати відповідачу житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га за цією ж адресою, а відповідач - придбати його, у зв'язку з чим на підтвердження дійсних намірів передав позивачці грошові кошти у розмірі 181 тис. грн. Однак у зазначений день для укладення договорів заявилась тільки позивачка з необхідними для цього документами, а відповідач не з'явився внаслідок чого договори не були укладені. Оскільки умовами попереднього договору передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за цим договором отримана сума залишається у продавця, тому просила суд задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 3 листопада 2014 року та додатковим рішенням цього суду від 6 листопада 2014 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 9 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 181 тис. грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення суду першої інстанції.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухваленого у справі рішення суду касаційної інстанції та залишення в силі рішення апеляційного суду з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції частини 2 статті 632 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2012 року, в якій на її думку частина 2 статті 632 ЦК України застосовано по іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд, керувався тим, що попереднім договором не передбачено відповідальності за порушення виконання зобов'язань відповідачем у вигляді сплати неустойки чи штрафу, а рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року в іншій справі, яке набрало законної сили, яким визначено, що вказані кошти є авансом і підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2012 року, наданій заявником як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, суд касаційної інстанції керувався тим, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведене заявником судове рішення не є прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мусієнко Олена Іванівна, про стягнення боргу за попереднім договором до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді В.М. Сімоненко
Я.М. Романюк
Ю.Л. Сенін