УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулось до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що 04 листопада 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 423 000 грн зі сплатою 23 % річних на суму залишку заборгованості строком до 03 листопада 2015 року.

Відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 12 травня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 1 354 777 грн 12 коп., з яких: 337 917 грн 52 коп. - строкова заборгованість за кредитом, 85 082 грн 48 коп. - прострочена заборгованість за кредитом, 239 253 грн 28 коп. - заборгованість за процентами, 178 434 грн 87 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту, 502 965 грн 01 коп. - пеня за прострочення сплати процентів, 8 198 грн 79 коп. - 3 % річних за прострочення виконання зобов'язань зі сплати процентів, 2925 грн 17 коп. - 3 % річних за прострочення виконання зобов'язань зі сплати кредиту, яку банк просив стягнути на свою користь з відповідача.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 1 354 777 грн 12 коп.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2014 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року змінено в частині стягнення пені. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 1 353 246 грн 43 коп. В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку. Крім того, суд дійшов висновку про те, що у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання з боржника на користь банку підлягають стягненню і три відсотки річних за прострочення зобов'язання за кредитом та три відсотки річних за прострочення зобов'язання за процентами, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру пені, апеляційний суд виходив із того, що до неустойки (пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік, банк звернувся з позовом 12 січня 2010 року, тому з боржника на користь банку підлягає стягненню пеня за період з 12 січня 2009 року по 12 травня 2011 року.

Однак з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 04 листопада 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 423 000 грн зі сплатою 23 % річних на суму залишку заборгованості строком до 03 листопада 2015 року.

Відповідно до положень ст. ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 12 травня 2011 року утворилась заборгованість, яка складається з: 337 917 грн 52 коп. - строкова заборгованість за кредитом, 85 082 грн 48 коп. - прострочена заборгованість за кредитом, 239 253 грн 28 коп. - заборгованість за процентами, 178 434 грн 87 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту, 502 965 грн 01 коп. - пеня за прострочення сплати процентів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 550 ЦК України).

За положеннями ч. 4 ст. 550 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, аналіз норми ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Такі висновки викладені в і постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року в справі № 6-100цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого банком, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань почала нараховуватись банком з 09 грудня 2008 року (т. 1, а.с. 9).

Право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня після 09 грудня 2008 року, а до суду банк звернувся лише 12 січня 2010 року, тому пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову. Оскільки 14 липня 2011 року банк збільшив позовні вимоги, в тому числі і в частині стягнення пені, то пеня підлягає стягненню в межах одного року до дня пред'явлення уточненої позовної заяви - 12 січня 2010 року

Таким чином, апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення в частині стягнення пені, у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України на вищевказані вимоги закону та висновки Верховного Суду України уваги не звернув; не з'ясував за який період підлягає стягненню неустойка та в якому розмірі; та стягуючи пеню за період з 12 січня 2009 року по 12 травня 2011 року, неправильно застосував норму п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, рішення апеляційного суду в частині стягнення пені не може вважатись законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2014 року в частині стягнення пені скасувати, справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

В.І. Амелін

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук