АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Заводян К. І.

Суддів: Одинака О.О., Перепелюк І. Б.

Секретаря: Скрипник С.В.

З участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 і Сокирянської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, визнання права спільної сумісної власності на будинок та визнання часток у спільному майні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на рішення Сокирянського районного суду від 04 грудня 2009 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2008 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 подали позов до ОСОБА_4, ОСОБА_5 і Сокирянської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, визнання права спільної сумісної власності на будинок та визнання часток у спільному майні, який під час провадження у справі змінювали та доповнювали.

Посилалися на такі обставини.

ОСОБА_1 є донькою відповідачки ОСОБА_4, а ОСОБА_3 її зятем. З 1966 року вони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, є членами однієї сім'ї з ОСОБА_4Г і домогосподарство вели спільно.

________________________________________________________________________________________________ Справа № 22ц- 133 /2010 р. Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_6

Категорія: 2 / 5 Доповідач: Заводян К.І.

Після пожежі, яка сталася в 1974 році, ними, в період з 1975 по 1988 рік, було відновлено і добудовано спірне домоволодіння, за рахунок їх трудових доходів і їх працею. ОСОБА_4 допомагала їм у веденні господарства, готувала їжу для осіб, які надавали допомогу у відбудові будинку.

Між ними і ОСОБА_4 була домовленість, що після завершення будівництва будинковолодіння залишиться у їх власності, а ОСОБА_4 буде проживати в будинку разом з ними однією сім'єю.

Будинок було прийнято в експлуатацію у 1988 році, а у листопаді 2007 року побудовано огорожу, і сарай-літню кухню.

Не врахувавши їх участь у будівництві, у 1988 році Сокирянська міська рада видала ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на будинок

17 лютого 2009 року ОСОБА_4 подарувала спірне будинковолодіння ОСОБА_5

Позивачі вважали, що цими діями порушено їх право власності.

Просили суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на жилий будинок з господарськими спорудами № 21 по вул. Московській в м. Сокиряни, видане виконкомом Сокирянської міської ради 20 липня 1988 року на ім'я ОСОБА_4

Визнати за ними, разом із ОСОБА_4, право спільної сумісної власності на жилий будинок з господарськими спорудами № 21 по вул. Московській в м. Сокиряни.

Визнати за кожним із співвласників право на частку у спільній сумісній власності на спірне будинковолодіння. у розмірі 1/3 (однієї третини) будинковолодіння.

Справа розглядалася повторно.

Рішенням Сокирянського районного суду від 04 грудня 2009 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Вважають, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Вони тривалий час проживали з відповідачкою ОСОБА_4 однією сім'єю, вели спільне господарство, чого вона не заперечувала і що підтверджували свідки. Документально підтверджено придбання ними будівельних матеріалів, відсутність у ОСОБА_4 заробітку, який давав би їй можливість вести будівельні роботи.

Наявність між ними і ОСОБА_4 домовленості про спільну власність на будинок ОСОБА_1 і ОСОБА_3 підтвердили у своїх показах під час їх допиту як свідків та свідок ОСОБА_7М

Суд не взяв до уваги, що ОСОБА_1 у 1973 році було надано земельну ділянку площею 0,25 га, яка раніше вилучалася у відповідачки.

Суд безпідставно не застосував до правовідносин, що склалися між сторонами, правило ст.ст..25,26 Основ цивільного законодавства СРСР і союзних республік та ст.88 ЦК України (в редакції 1963 року), що мали чинність на час створення спірного майна.

Колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 і ОСОБА_3, суд вірно виходив з того, що відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено і це підтверджується доказами, що є в матеріалах справи, що дозвіл на перебудову пошкодженого пожежею жилого будинку № 21 по вул. Московській в м. Сокиряни був наданий ОСОБА_4 за рішенням виконкому Сокирянської міської ради від 14 лютого 1975 року № 25/5 (а.с.15), на земельній ділянці, що перебувала у її користуванні. Дозвіл районного архітектора на виконання будівельних робіт, план забудови садиби та інші документи також були видані на ім'я ОСОБА_4

20 липня 1988 року на підставі акту прийняття в експлуатацію будинку від 20 травня 1988 року та рішення виконкому Сокирянської міської ради від 25 травня 1988 року № 86 ОСОБА_4 видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок № 21. по вул. Московській в м. Сокиряни (а.с.33).

Доводи позивачів про право спільної сумісної власності на спірний жилий будинок у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Дійсно, відповідно до част.1 ст.88 ЦК України (в редакції 1963 року), що мав чинність на час виникнення права власності ОСОБА_4 на спірний жилий будинок, основу особистої власності громадян складали трудові доходи.

За правилом част.1 ст.101 цього Кодексу в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

Маючи намір набути право власності на частину будинку, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за дозволом на будівництво будинку разом із ОСОБА_4 до виконкому Сокирянської міської ради не зверталися.

Стверджуючи, що між ними та ОСОБА_4 існувала усна домовленість про набуття спільної сумісної власності на будинок, вони не подали суду доказів про їх звернення до виконкому Сокирянської міської ради із заявою про визнання за ними разом із ОСОБА_4 спільної сумісної власності на жилий будинок.

Між тим, ОСОБА_4 позов не визнала і , розпорядившись своєю власністю, 17 лютого 2009 року подарувала спірний будинок ОСОБА_5 Договір дарування ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не оспорили. За їх заявою позов в цій частині позовних вимог залишений без розгляду.

Суд вірно зазначив в мотивувальні частині рішення, що сам по собі факт сприяння забудовнику з боку членів його сім'ї чи родичів у будівництві будинку, не може бути підставою для задоволення їхніх претензій до забудовника про визнання права власності на частину будинку. Такий позов може бути задоволений лише в таких випадках, коли між забудовником та

зазначеними особами мала місце домовленість про створення спільної власності на житловий будинок і саме з цією метою вони вкладали свою працю і кошти в будівництво житлового будинку. В іншому випадку дані особи вправі вимагати відшкодування власником будинку здійснених ними затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

Рішення суду відповідає встановленим обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст..307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сокирянського районного суду від 04 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: