Ухвала

іменем україни

03 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», ОСОБА_5, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь 28 856 грн 36 коп. на відшкодування майнової шкоди, 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, 81 грн в якості вартості проведених експертних досліджень та 600 грн витрат за послуги евакуатора. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 14 лютого 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_4, з вини останнього. Згідно з висновком про оцінку пошкодженого майна вартість відновлювального ремонту автомобіля, який належить позивачу, складає 28 856 грн 36 коп. Позивачем також було витрачено кошти на експертні послуги у сумі 81 грн та витрати на евакуатор у сумі 600 грн. Крім того, зазначив, що в результаті вказаної ДТП з боку відповідача вона зазнала моральних страждань, оскільки автомобіль, яким користувався її чоловік для роботи, тривалий час знаходиться в неробочому стані, а відповідач не здійснює жодних дій щодо його ремонту, в результаті чого родина позивача залишилася без засобів існування. Це все призвело до розладу стосунків у родині, що завдало їй моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість проведених експертних досліджень у сумі 81 грн, витрати за послуги евакуатора у сумі 600 грн, на відшкодування моральної шкоди 5 тис. грн та судовий збір у сумі 487 грн 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зокрема, ч. 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині відповідають зазначеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 лютого 2014 року сталася ДТП за участю автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_4

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпП України, у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна») на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3948075, згідно з яким страховик взяв на себе обов'язок щодо відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб в період дії договору з 17 вересня 2013 року до 16 вересня 2014 року включно, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 50 тис. грн.

17 лютого 2014 року третя особа ОСОБА_5 повідомив ПрАТ «СК «Україна» про страховий випадок.

15 липня 2014 року позивач ОСОБА_3 подала до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування, складеного ПрАТ «СК «Україна», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 18 708 грн 73 коп., розмір збитку, завданого внаслідок ДТП, становить 13 937 грн 34 коп., франшиза 1 тис. грн, отже до виплати сума страхового відшкодування складає 12 937 грн 34 коп. (13 937 грн 34 коп. - 1 тис. грн).

Так, суд встановив, що розмір майнової шкоди у сумі 28 856 грн 36 коп., який позивач просить стягнути з відповідача та який встановлений ПАТ «Українська автомобільна корпорація» в рахунку-фактурі, за своєю природою є сумою витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «СК «Україна» і ОСОБА_3 звернулася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, а страхова компанія в свою чергу здійснила розрахунок суми страхової виплати, однак до теперішнього часу її позивачу не виплатила, то вказані позовні вимоги, які заявлені до ОСОБА_4, є безпідставними.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України у розмірі 5 тис. грн, суд обґрунтовано виходив із того, що з боку відповідача позивачу завдано моральних страждань, оскільки внаслідок неправомірних дій відповідача транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень, що призвело до порушення нормальних життєвих устоїв як позивача, так і її сім'ї, таким чином, суд правильно врахував характер ДТП та вимушені зміни у житті позивача, при цьому виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стягуючи з відповідача на користь позивача грошові кошти за проведення експертних досліджень у розмірі 81 грн та за послуги евакуатора у розмірі 600 грн, суд правильно виходив з доведеності цих витрат належними та допустимими доказами, вважаючи вимоги обґрунтованими.

Зокрема, суд врахував фіскальний чек від 04 березня 2014 року № 9556 із зазначенням «Бампер задній, часткове зняття» та «Сума 81 грн 00 коп., а також акт виконаних робіт від 04 березня 2014 року № 0 на суму 81 грн, що свідчить про виконання ПАТ «Українська автомобільна корпорація» філія «Автоцентр на Столичному» робіт, необхідних для дослідження наслідків ДТП, наслідком проведення яких є рахунок-фактура від 12 березня 2014 року № .

Крім того, суд врахував чек замовлення евакуатора від 04 березня 2014 року, що свідчить про доставку пошкодженого автомобіля до ПАТ «Українська автомобільна корпорація» філія «Автоцентр на Столичному» для проведення робіт, необхідних для дослідження наслідків ДТП, яка сталася 14 лютого 2014 року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів в оскаржуваній частині не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог чинного ЦПК України на стадії касаційного розгляду справи недопустимо.

Отже, судові рішення в оскаржуваній частині є законними та обґрунтованими, ухваленими з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому в силу вимог ст. 337 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Ступак