Справа № 2-618/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2015 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі головуючого судді Рибалка Ю.В., при секретарі Никифоренко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на дії державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції ОСОБА_7, визнання протиправними і скасування постанов, зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зі скаргою на дії державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції ОСОБА_7, визнання протиправними і скасування постанов, зобовязання вчинити дії.

З урахуванням уточнених вимог просили зупинити виконання рішення суду про вселення ОСОБА_8 у виділену їй в користування частину домоволодіння, у якому вони також проживають, визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції ОСОБА_7 від 17.01.2015 №№ 41041369, 41041583 про відновлення виконавчого провадження та про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Також просили визнати протиправними та скасувати постанови від 20.01.2015 №№ 41041369, 41041583 державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції ОСОБА_7 про накладення адміністративних штрафів у розмірі 340,00 грн. на ОСОБА_1, ОСОБА_3 за невиконання без поважних причин рішення суду, чинення боржником перешкод у користуванні приміщенням.

Крім цього, просили скасувати постанову про примусове входження до житлового будинку, визнати протиправними дії державних виконавців Стороженко Н.Ю. та Норець М.В. та притягнути їх до адміністративної відповідальності, визнати судове рішення у справі № 2-618/11 в частині вселення таким, що не можливо виконати і направити справу 2-618/11 на новий розгляд.

У судовому засіданні ОСОБА_3, ОСОБА_4 скаргу підтримали. ОСОБА_3 наполягав на її задоволенні з підстав, викладених у скарзі та письмових поясненнях. Інші скаржники просили суд розглянути скаргу без їх участі, а лише за участі ОСОБА_3

Представник ВДВС ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги, зазначила, що всі виконавчі дії здійснено в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом. В частині щодо скасування постанов про накладення штрафів просила закрити провадження, оскільки дані вимоги повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Суд вислухавши пояснення скаржника, представника ВДВС, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного.

На виконанні Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції знаходилось виконавче провадження № 41041583 щодо вселення ОСОБА_3 у виділену їй в користування частину домоволодіння за адресою: м. Кременчук, вул. Чапаєва, 41/26.

У ході проведення виконавчих дій, 08.04.2014 складено акт державного виконавця про вселення ОСОБА_8 Постановами державного виконавця від 08.04.2014 закінчено виконавче провадження у звязку з повним фактичним виконанням судового рішення.

05.01.2015 ОСОБА_8 звернулась із заявою до ВДВС про відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу № 2-618/11, виданому Автозаводським районним судом м. Кременчука, про її вселення у вищевказаний будинок у звязку з перешкоджанням ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживанню в будинку.

Державним виконавцем 17.01.2015 винесено оскаржувані постанови №№ 41041369, 41041583 про відновлення виконавчого провадження та про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

20.01.2015 винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за невиконання без поважних причин рішення суду, чинення боржником перешкод у користуванні приміщенням, по 340,00 грн. на кожного.

У подальшому, ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.03.2015, яка набрала законної сили 01.05.2015, подання державного виконавця про примусове входження до помешкання боржника задоволено, дозволено державним виконавцям та іншим особам, що залучені до проведення виконавчих дій (понятим, працівникам органів внутрішніх справ) примусове входження до житлового приміщення за адресою м. Кременчук, вул. Чапаєва, 41/26 з метою проведення виконавчих дій повязаних із вселенням ОСОБА_8 у виділену їй в користування частину домоволодіння.

Про проведення виконавчих дій боржники у виконавчому провадженні не однократно повідомлялись державним виконавцем, однак поштова кореспонденція поверталась у звязку з закінченням терміну зберігання, при виходах до будинку двері ніхто не відчиняв, про що складались відповідні акти.

Після неодноразових спроб виконати рішення суду, 09.06.2015 згідно акту державного виконавця, на підставі ухвали суду, відбулось примусове входження та вселення ОСОБА_8 у виділену їй в користування частину домоволодіння.

28.07.2015 виконавче провадження закінчено у звязку з повним фактичним виконанням судового рішення.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 6 ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження» у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 89 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК), незалежно від місця виконання судового рішення.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК та наявних матеріалів справи суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення, дії було прийнято та вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження. В ході розгляду скарги не було встановлено порушення прав чи свобод заявників, у звязку з чим суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Також не підлягають задоволенню вимоги про зупинення виконавчого провадження, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження вже закінчено у звязку з повним фактичним виконанням рішення суду.

Щодо скасування постанови про примусове входження до житлового будинку, притягнення до адміністративної відповідальності державних виконавців, визнання судового рішення у справі № 2-618/11 в частині вселення таким, що не можливо виконати і направлення справи 2-618/11 на новий розгляд, суд вважає ці вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Щодо скасування постанов державного виконавця про накладення штрафів суд виходить з наступного.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6, відповідно до статей 28, 41, 89 Закону України «Про виконавче провадження» при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Тому в цій частині провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки ця вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 11, 79 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 14, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 210, 213, 387 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В частині визнання протиправними та скасування постанов від 20.01.2015 №№ 41041369, 41041583 державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції ОСОБА_7 про накладення штрафів у розмірі 340,00 грн. на ОСОБА_1, ОСОБА_3 за невиконання без поважних причин рішення суду, чинення боржником перешкод у користуванні приміщенням, в яке вселено стягувача провадження закрити.

В решті вимог скарги відмовити у задоволенні.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Рибалка