номер провадження № 6/489/155/15
УХВАЛА

Іменем України

24 липня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві подання старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 (далі державний виконавець) про примусове проникнення до житла

в с т а н о в и в:

Державний виконавець звернувся до суду із поданням від 16.06.2015 № 21000, в якому просив надати дозвіл на примусове входження до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для подальшого виконання зведеного виконавчого провадження № 47575779 по трьох виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості по кредитним договорам на загальну суму 27973, 28 грн.

У судове засідання державний виконавець не зявився. У письмовому клопотанні просив розгляд подання здійснити за його відсутності.

Суд, ознайомившись із матеріалами справи, вважає, що подання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що на примусовому виконанні у державного виконавця перебуває зведене виконавче провадження за виконавчими листами, виданими Ленінським районним судом м. Миколаєва:

- 27.04.2009 по цивільній справі № 2-2025/09 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 6550,32 грн.;

- 26.03.2014 по цивільній справі № 2/489/352/14 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» кредитної заборгованості в сумі 21210,86 грн.;

- 26.03.2014 по цивільній справі № 2-352/14 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судового збору у розмірі 212,10 грн.

Виконавче провадження за вказаними виконавчими листами відкрито постановами державного виконавця від 10.02.2015 та 19.02.2015. Доказів фактичного отримання боржником постанов державним виконавцем не надано.

Із доданих до подання письмових доказів вбачається, що державним виконавцем фактично зроблено запити відповідями яких підтверджується місце реєстрації боржника та відсутність в нього рухомого майна (лише витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна).

Доказів перевірки працевлаштування боржника та отримання ним доходів суду не надано, так як і не надано відомостей з електронних баз даних (по транспортним засобам тощо).

Актом від 18.05.2015, складеним за участю представника стягувача, державний виконавець засвідчив факт неможливості вчинення виконавчих дій по місцю реєстрації боржника, так як він відмовив у допуску до житлового приміщення.

Між тим, як вбачається із матеріалів подання про проведення виконавчих дій у вказаний день за місцем проживання боржника останній не повідомлявся, а акт, на якому відсутня відмітка про відмову боржника від його підпису, складено за відсутності заінтересованих осіб (понятих), що ставить під сумнів його дійсність.

Додатковим підтвердження наведеному є додана до подання вимога державного виконавця від 18.05.2015, згідно якої боржнику необхідно бути вдома 01.06.2015, але акт від цієї дати відсутній.

Відповідно до положень статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Із змісту статті 376 ЦПК України вбачається, що вирішення питання про проникнення до житла боржника в судовому порядку може мати місце для встановлення майна боржника та коштів, належних боржникові від інших осіб, якщо у державного виконавця виникає необхідність примусового проникнення в таку квартиру.

Отже, як вбачається з системного аналізу статті 30 Конституції України, статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 376 ЦПК України, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення у інший спосіб, зокрема, за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

Разом з тим, державний виконавець не надав суду належних доказів, щодо відсутності у боржника грошових коштів та іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Таким чином, державним виконавцем не доведена необхідність примусового проникнення до житлового будинку для опису та арешту майна боржника.

Крім того, державним виконавцем не надано доказів отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження та вимог бути присутнім в дома в день складня акту, відповідність якого фактичним обставинам є сумнівною.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження, належної перевірки майнового стану боржника, його працевлаштування та отримання доходів, за рахунок яких можливе виконання судових рішень, відсутні підстави для надання дозволу на примусове входження до житлового приміщення, власником якого боржник не являється (вказано в поданні), оскільки у іншому випадку це призведе до порушення прав власника такого приміщення.

Керуючись статтями 293, 376 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про надання дозволу на примусове входження до житлового приміщення - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.В.Коваленко