Номер провадження: 22-ц/785/6976/15
Головуючий у першій інстанції Асанова З. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Процик М.В.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Южного міського суду Одеської області від 19 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання попереднього договору купівлі-продажу дійсним, стягнення моральної та майнової шкоди, за позовом третьої особи ОСОБА_5 в інтересах позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину вчиненого дружиною,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який згодом уточнила та остаточно просила про визнання попереднього договору від 26.08.2008 року недійсним, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення солідарно грошової суми в розмірі 13 430 доларів США, що в еквіваленті складає 359 789,7 грн. та 19 767 грн., на загальну суму 379 459,7 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що вона 26.08.2008 року уклала з ОСОБА_2 попередній договір, згідно якого ОСОБА_2 виражає намір продати їй квартиру АДРЕСА_1. Позивач, в свою чергу, виражає намір купити вказану квартиру за ціною 399 500 грн., що еквівалентно 85 000 доларів США згідно курсу. В договорі вказано, що ОСОБА_2 є власником вказаної квартири. Даний договір нотаріально не посвідчувався, тому він є нікчемним. Починаючи з 26.08.2008 року і до 16.04.2009 року нею за квартиру на користь подружжя Катеринич була сплачена грошова сума в гривнях 19 670 грн., а також у доларах США в розмірі 13 430. З вересня 2008 року ОСОБА_2 ухиляється від укладення основного договору, а також ухиляється від повернення позивачу грошей.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання укладеним та дійсним попереднім договір купівлі-продажу квартири від 26.08.2008 року та стягнення заподіяної майнової шкоди в розмірі 15 202,98 грн., моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., посилаючись на те, що в 2008 році вони вирішили продати квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 за її проханням під аптеку. 26.08.2008 року укладений попередній договір про купівлю-продаж вказаної квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язується продати ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 за 399 500 грн., що дорівнювало 85 000 доларів США. Нотаріально даний договір не посвідчувався, так як ОСОБА_4 ухилялась від нотаріального посвідчення договору. ОСОБА_2 за домовленістю сторін та згодою ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 у користування до укладення договору купівлі-продажу вказану квартиру, в якій стала проживати. ОСОБА_4 передала завдаток в сумі 31 000 грн. та сплачувала за користування квартирою. ОСОБА_4 самостійно виготовила проект про перепланування даної квартири під аптеку, самостійно звернулась до виконкому Южненської міської ради про надання їй дозволу на перепланування квартири, та без дозволу ОСОБА_2 самовільно зробила перепланування квартири, збільшив квадратуру квартири, розвалив перестінки. В результаті таких самовільних дій їм завдана майнова та моральна шкода. Моральна шкода обумовлена тим, що вони потребують на гроші, тому і вирішили терміново продати вказану квартиру, але з вини позивача вони в найближчий час не зможуть її продати квартиру.

Згодом ОСОБА_2, ОСОБА_3 уточнили текст позовної заяви вказавши, що вони отримували в якості завдатку за купівлю квартири 7200 грн., що дорівнює 1500 доларів США, що вказано в п.19 договору, інших коштів ОСОБА_2 не отримувала. В тексті позову помилково вказана сума, яку виплатила ОСОБА_4 як завдаток за квартиру 31 000 грн. З цього приводу надані письмові пояснення, з посиланням на висновок почеркознавчої експертизи, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 за умовами попереднього договору грошові кошти в розмірі 7200 грн., ОСОБА_3 фактично отримав кошти на загальну суму 9900 грн. та 3400 доларів США, але вони не мають ніякого відношення до попереднього договору від 26.08.2008 року, так як ці суми він отримував за користування ОСОБА_6 квартирою у виді сплати квартплати і комунальних послуг, сплати за проведену реконструкцію.

Третя особа ОСОБА_5 в інтересах позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним попереднього договору від 26.08.2008 року, та просив про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 грошової суми в розмірі 127 110 грн. У позовній заяві посилався на те, що він є чоловіком ОСОБА_4 все майно придбане подружжям є об'єктом права власності подружжя, про угоду йому відомо не було, нею порушені права.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 19.03.2015 року позов ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 7200 грн. на користь ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 11 250 грн., 4 400 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 18.03.2015 року (1 долар США = 23,3 грн.) складає 102 520 грн., разом 113 770 грн. Вирішено питання відносно судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання попереднього договору купівлі-продажу дійсним, стягнення моральної та майнової шкоди відмовлено. У задоволенні позову третьої особи ОСОБА_5 в інтересах позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати частково, а саме: в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 7200 грн., в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 113770 грн. та в частині стягнення судових витрат, у цій частині постановити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 26.08.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладений попередній договір, за умовами якого ОСОБА_2 має намір продати квартиру площею 85 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 покупцю, а ОСОБА_7 покупець має намір купити вказану квартиру за триста дев'яноста дев'ять тисяч п'ятсот гривень, еквівалентну 85 000 доларів США (а.с.7-9, 113-115).

30.03.2008 року між ЖБК «Хімік» та ОСОБА_2 укладена додаткова угода до договору №100 від 09.01.2006 року про внесення змін в зв'язку з змінами строку здачі об'єкту в експлуатацію, виклавши п.1.3 в наступній редакції «строк здачі 6-ої секції об'єкту в експлуатацію - третій квартал 2008 року (а.с.60).

30.10.2008 року між ЖБК «Хімік» та ОСОБА_2 укладена додаткова угода до договору №100 від 09.01.2006 року про доплату 9505,06 грн. згідно обмірів БТІ, про те що фактична площа квартири складає 91,90 кв.м., а різниця між фактичною площею з вказаною в договорі складає 2,74 кв.м (а.с.110).

17.03.2009 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Южненської міської ради № 1656 від 03.03.3009 року (а.с.56-57).

22.04.2009 року ОСОБА_2 передала телеграму ОСОБА_4 з пропозицією зустрітись для обговорення умов укладення договору купівлі-продажу 23.04.2009 року о 10.00 годині, в противному випадку відмову буде розцінювати як відмову від покупки квартири (а.с.55, 109).

Таким чином, на час укладання попереднього договору, ОСОБА_2 не була власником квартири, і попередній договір слід вважати нікчемним, оскільки не дотримана нотаріальна форма посвідчення, тому висновок суду про відмову у задоволенні позову подружжя Катеринич про визнання попереднього договору дійсним, та про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання його недійсним відповідає вимогам закону, оскільки нікчемність договору не вимагає визнання його недійсним.

Враховуючи те, що на час укладання договору майно не перебувало у власності сторони, не мало відповідний правовий статус, то відповідно не могло бути об'єктом оренди, а тому суд першої інстанції вірно встановив, що кошти, які отримував ОСОБА_3, не могли бути орендною платою.

Також ОСОБА_3 не був стороною попереднього договору.

Інші домовленості щодо перепланування квартири, так само як і факт їх здійснення ОСОБА_4 не доказані належними доказами, в основі відшкодування шкоди має бути склад цивільного правопорушення, ознаки такого з боку ОСОБА_4 не встановлені, тому суд правомірно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди. В свою чергу, нікчемний попередній договір не може тягнути наслідки у вигляді відшкодування моральної шкоди.

Разом із тим, не можна погодитися із висновком суду в частині вирішення позовних вимог за позовом ОСОБА_4 як в частині їх задоволення, так і відмови, виходячи з наступного.

Належного обґрунтування щодо стягнення авансу на користь ОСОБА_4 лише частково в розмірі 2700 грн., так само як і відповідна оцінка тому, що він надавався двічі, і що відповідні докази про це не спростовані висновком експертизи, судом не надано, що свідчить про невідповідність рішення суду вимогам ст.ст.213,214,215 ЦПК України.

Судом задоволено вимоги до ОСОБА_3, передані кошти суд вважав авансом, проте належним чином висновки не обґрунтував.

Попередній договір від 26.08.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, передбачав покупку квартири за ціною 399500 грн., еквівалентній 85000 доларів США за курсом на час продажу, і в рахунок його виконання були передані кошти в розмірі 23 000 грн., що еквівалентно 5000 доларів США, а також 7200 гривень, що еквівалентно 1500 доларів США, які за своїм змістом є авансом, оскільки договір не посвідчений нотаріально і відповідні наслідки як ознаки завдатку сторонами не обумовлені.

Відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

При цьому вбачається з договору, що розрахунки були обумовлені сторонами в доларах США як з приводу вартості квартири в цілому, так і решти сум, така можливість передбачена ст.533 ЦК України, відповідно до якої грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, але якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом, тому стягнення повинно відбуватися у відповідному еквіваленті, що відповідає вимогам законності та справедливості.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягають 138905 гривень, що еквівалентно 6500 доларів США за курсом НБУ (21.37х6500=138905), отриманих нею у якості авансу за продаж квартири за попереднім договором.

Не приймаються до уваги доводи подружжя Катеринич про те, що кошти в розмірі 31000 гривень, що еквівалентно 5000 доларів США, ними не отримувались взагалі, оскільки такі обставини підтверджені самим тестом попереднього договору із відповідним підписом сторін безпосередньо після напису (а.с.9,т.1).

Висновком почеркознавчої експертизи не спростований факт написання запису про видачу завдатку на зазначену суму, на примірнику договору, наданому ОСОБА_4, запис існує, текст логічно розташований так, що неможливо припустити його відсутність на час видачі наступного авансу в розмірі 1500 доларів США, ОСОБА_2 могла надати на спростування власний примірник договору, але її представник посилався на те, що такий втрачений.

Більш того, у позовній заяві ОСОБА_2, ОСОБА_3 визнавали факт отримання авансу в розмірі 31000 гривень (а.с.5,т.1), хоча згодом відмовилися від неї як помилкової, але сам факт такої непослідовної поведінки стосовно істотних обставин - отримання коштів у значному розмірі - свідчить не на користь останніх.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 в силу виниклих правовідносин не міг бути стороною попереднього нікчемного договору, то відповідно стягнення з нього коштів як авансу неможливе, оскільки таке є наслідками договірних зобов'язань. Суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_3 кошти як аванс, отже неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду в цій частині також не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Зважаючи на викладене, рішення суду підлягає скасуванню в частині вирішення вимог ОСОБА_4, із ухваленням нового по суті справи про часткове задоволення її вимог до ОСОБА_2 про стягнення 138905 гривень, та відмови у задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення авансу, визнання договору недійсним.

При цьому відсутність між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договірних зобов'язань не спростовує встановлених фактів отримання ним коштів, що не позбавляє права звернення із самостійним позовом на інших правових підставах.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 19 березня 2015 року в частині вирішення вимог за позовом ОСОБА_4 скасувати, ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 138905 гривень, в решті вимог відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: