Справа № 636/2992/15-ц
Провадження № 2/636/1530/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дьоміної О.П.

за участю секретаря судового засідання Коваленко О.А.

представників позивача ОСОБА_1,

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_1», в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_4 ОСОБА_1», про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1», в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_4 ОСОБА_1», в якій просив визнати кредитний договір №014/02-1/567-05 від 21.06.2005 року, укладений між сторонами по справі недійсним, а також стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем, посилаючись на те, що 30.05.2005 року він звернувся до АППБ «Аваль» (правонаступником якого виступає ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1»), в особі Харківської обласної дирекції, із заявою про надання кредиту в сумі 20 000 доларів США. 21.06.2005 року між ОСОБА_3 та АППБ «Аваль» був укладений кредитний договір №014/02-1/567-05 на основі типової форми договору, наданої банком. Згідно договору ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 20 000 доларів США строком до 21.06.2015 року.

Як зазначає позивач, підписання кредитного договору стало наслідком порушення норм діючого законодавства та прав останнього як позичальника, споживача кредитної послуги, зі сторони банку. ОСОБА_3 вважає, що договір був укладений з порушенням діючого законодавства України у звязку із наступним:

-Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківські послуги», документом, який видається Національним банком України у порядку та на умовах, визначених законом, на підставі яких банки та філії закордонних банків мають право здійснювати банківську діяльність, є банківська ліцензія. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що валютні операції проводяться на основі відповідної ліцензії НБУ. Цією статтею також передбачено, що на здійснення валютних операцій НБУ видає генеральні та індивідуальні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України , національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, які не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. У відповідності до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладанням договору про надання кредиту, фінансова установа зобовязана надати всю необхідну інформацію, в тому числі, ліцензію на здійснення валютних операцій.

На думку позивача, банк свідомо ігнорує його вимоги про надання ліцензії, яка підтверджує право на здійснення валютних операцій, у звязку із чим, уклав з ОСОБА_3 кредитний договір шляхом обману.

11.04.2014 року ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1», в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_4 ОСОБА_1», звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором. У додатках до позовної заяви була відсутня ліцензія НБУ на право здійснення валютних операцій 2005 року. На неодноразові клопотання ОСОБА_3, банк надав банківську ліцензію №10 та дозвіл № 10-4 від 11.10.2006 року.

Проте, як стало відомо позивачу, у 2005 році АППБ «Аваль» змінив назву на ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1». Заміна назви банку відбулася у звязку із тим, що основний пакет акцій «Аваль» (93,5%) придбала австрійська фінансова група «Раффайзен ОСОБА_5 Холдинг АГ». У звязку із зміною назви банку, в нього була відібрана ліцензія на здійснення валютних операцій. За відсутності вищезазначеної ліцензії відповідач не мав права здійснювати оформлення з ОСОБА_3 кредитного договору №014/02-1/567-05 від 21.06.2005 року.

Під час судового засідання, 21.09.2015 року, представник позивача, ознайомившись з матеріалами справи, просив суд витребувати від НБУ інформацію стосовно того, чи була надана відповідачу ліцензія на здійснення валютних операцій в 2005 році, якщо так, то надати копію; відкликав чи НБУ або зупиняв дію вказаної ліцензії (якщо вона була видана) та чи мав право відповідач здійснювати валютні операції в порядку ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» в 2005 році з фізичними особами.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" - операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Відповідно до положень статей 47, 49 ЗУ «Про Банки і банківську діяльність» - банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам на здійснення валютних операцій, які не потребують індивідуальної ліцензії. У разі включення цих валютних операцій до генеральної ліцензії необхідність в отриманні індивідуальних ліцензій відпадає. При цьому слід також зазначити, що згідно з ч. 6 ст. 5 Декрету КМУ визначення порядку одержання ліцензій покладено на НБУ. Отже всі ці питання регулює саме Національний банк України.

У відповідності зі ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов`язаний витребувати такі докази.

Частина 3 цієї статті наголошує, що докази, які вимагає суд, направляються до суду безпосередньо. Суд може також уповноважити особу, яка бере участь у справі, одержати доказ для представлення його суду.

При цьому особи, які не мають можливості подати доказ, який вимагає суд, взагалі або у встановлені судом строки, зобовязані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом 5 днів з дня отримання ухвали передбачено ч. 4 цієї статті.

За неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподання доказів, у тому числі і з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність, встановлену законом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обовязку подати суду докази, зазначається в частинах 5 та 6 статті 137 ЦПК України.

Позивач не має можливості самостійно підтвердити або спростувати факти на які посилається в своїх вимогах, заявлених до відповідача, а тому суд з метою об`єктивного розгляду справи вважає за необхідне зобовязати НБУ надати суду вище перелічену інформацію, підтверджену документально.

Керуючись ст. ст. 137, 169 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання представника позивача задовольнити.

Зобов'язати Національний банк України надати суду в наступне судове засідання, що відбудеться 12.10.2015 року о 09-00 годині ранку, інформацію підтверджену документально:

-чи була надана відповідачу ОСОБА_6 поштово-пенсійному банку «Аваль» (ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1») ліцензія на здійснення банківських операцій, визначених ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» в 2005 році, якщо так надати належним чином засвідчену копію;

-чи відкликав НБУ або зупиняв дію вказаної ліцензії (при умові що вона була видана).

-

-Ухвала відповідно до ст. 293 ЦПК України оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуюча: