САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/2821/15-ц
Провадження № 2/206/888/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2015 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого - судді Зайченко С.В., за участю секретаря Щербини Є.С., Таран А.О., позивача ОСОБА_2., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком №18 по вулиці Ковтуненко в м. Дніпропетровську відповідно до ст. 71 ЖК України, мотивуючи тим, що відповідач є її донькою, яка у 2005 році після одруження виїхала в інше місце проживання. У звязку з чим, з 23 лютого 2005 року, тобто більш ніж десять років не мешкає за місцем реєстрації та повертатись на постійне місце мешкання та реєстрації не збирається. У звязку з чим стає неможливим зняття її з реєстрації, з метою подальшого розміну будівлі між нею, чоловіком та донькою ОСОБА_4.

Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, з наведених в позовній заяві обставин та підстав.

Відповідач в судове засідання не зявилась в судове засідання про час та місце розгляду справи була повідомлена в порядку ч 5 ст. 74 ЦПК України у зв'язку з чим суд вважає за можливе застосувати положення ст. ст. 224-225 ЦПК України та розглянути справу заочно.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача, відповідача ОСОБА_3 останні роки з матірю не мешкає з невідомих їй причин, речей її у будинку не бачила.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що відповідач є її сестрою та з 2005 року не мешкає за місцем реєстрації, вона з нею не спілкується, якісь речі її в будинку залишилися.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача, а відповідача останній раз бачила за місцем її реєстрації 9 років назад, причини її відсутності їй невідомі.

Суд заслухав доводи позивача, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку №18 по вул. Ковтуненка у м. Дніпропетровську, у якому згідно довідки КК №16 Самарської районної у м. Дніпропетровську ради та копії домової книги, зареєстровані позивач ОСОБА_2, донька ОСОБА_3, чоловік ОСОБА_7, донька ОСОБА_4

Згідно акту від 10.03.2015 року, відповідач ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає з 23 лютого 2005 року (а.с.6).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав, і в порядку, передбачених законом.

Так, права власника житлового будинку (квартири), визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника користуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України , з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина власника квартири, їхні діти і батьки, а також інші особи.

Статтею 160 Житлового Кодексу України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідно до ст. 64 Житлового Кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно ст. 65 Житлового Кодексу України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

В судовому засіданнні в становлено, що відповідач є донькою позивача.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 вселилася у будинок №18 по вул. Ковтуненка в м. Дніпропетровську, як член сім'ї ОСОБА_8 та була зареєстрована у будинку зі згоди її власника, а тому вона у встановленому законом порядку набули права користування вказаним будинком.

Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України передбачено порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Однак указаними правовими нормами, як і іншими матеріальними нормами глави 2 розділу ІІІ Житлового Кодексу України, регулюється користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду в той час як спір між сторонами виник з приводу користування жилим будинком, що належить позивачу на праві приватної власності.

Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду регулюється главою 6 розділу ІІІ Житлового Кодексу України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, просив визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням у її будинку відповідно до ст. ст. 71 ЖК України у зв'язку з тим, що відповідач з 23 лютого 2005 року переїхала на інше постійне місце проживання.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Змінити підстави позову суд має право тільки за згодою позивача.

Судом розяснювалось позивачу та її представнику в попередньому судовому засіданні право змінити підстави позову.

Окрім того, в судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивача, що відповідач без поважних причин відсутня за місцем своєї реєстрації, оскільки свідки ОСОБА_5,ОСОБА_6 є лише сусідами позивача та не мають дійсного уявлення про те, що відбувається у спірному будинку. Жоден із свідків не надав чітких пояснень чи доказів, які б підтвердили причини непроживання ОСОБА_3 понад один рік за спірною адресою та у зв'язку з чим вона покинула спірне домоволодіння.

З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 209,212-215,224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: С.В. Зайченко