Категорія 8Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів Войтко Ю.Б., Міхасішин І.В.

при секретарі: Куленко О.В.

з участю: представника апелянта - ОСОБА_2

представника ОСОБА_3- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про витребування майна ( транспортного засобу) із чужого незаконного володіння, зобов'язання повернути довіреність від 23.05.2014 року та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу ,-

ВСТАНОВИЛА:

17.11.2014 року ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння.

28.01.2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Ухвалою суду від 02.02.2015 року зустрічний позов ОСОБА_3 об»єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_5

Ухвалою суду від 02.02.2015 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_6

Рішенням Вінницького міського суду вінницької області від 16.04.2015 року позов ОСОБА_5 задоволено. Судом вирішено витребувати у ОСОБА_3 шляхом вилучення і передачі ОСОБА_5 автомобіль марки KIA SPORTAGE, 2008 року випуску, тип ТЗ- легковий універсал В, шасі(рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого Центром ДАІ 0502 06.02.2014 року, реєстраційний номер НОМЕР_1; ключі від вище вказаного транспортного засобу. Зобов'язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_5 довіреність від 23.05.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Троян А.С., на розпорядження транспортним засобом марки KIA SPORTAGE, 2008 року випуску.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_5 борг в сумі 60 000 грн. за розпискою від 25.04.2014 року, борг в сумі 32 670 грн. за розпискою від 25.04.2014 року, та з ОСОБА_6 борг в сумі 60 000 грн. за розпискою від 25.04.2014 року, борг в сумі 32 670 грн. за розпискою від 25.04.2014 року. В стягненні решти боргу відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з неї боргу, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2015 року в частині стягнення з ОСОБА_5 позики, і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволені позову в частині стягнення з ОСОБА_5 позики, посилаючись на неповноту з»ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу та представника відповідача-позивача ОСОБА_3, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що автомобіль марки KIA SPORTAGE, 2008 року випуску, тип ТЗ- легковий універсал В, шасі(рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за позивачем-відповідачем ОСОБА_5 06.02.2014 року./а.с.10/

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі з 08.05.1993 року, тобто вищевказаний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6, відповідно до ч.1 ст. 60 СК України.

Згідно розписки від 25.04.2014 року ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_3 кошти в сумі 120 000 грн., які зобов'язався повернути до 01.12.2014 року, в заставу залишає автомобіль марки KIA SPORTAGE, 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 ./а.с. 99/

Згідно розписки від 25.04.2014 року ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_3 кошти в сумі 3 000 доларів США, в заставу передав автомобіль KIA SPORTAGE, 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1. Зобов'язався повернути кошти до 01.06.2014 року./а.с.98/

23.05.2014 року видано довіреність, згідно якої ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатися від її імені автомобілем марки KIA SPORTAGE, 2008 року випуску, тип ТЗ- легковий універсал В, шасі(рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Троян А.С./а.с.11/

27.06.2014 року ОСОБА_5 припинено дію довіреності від 23.05.2014 року, про що свідчить витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей./а.с.12/

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції на підставі положень ст.ст.248, 249, 387 ЦК України прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для витребування у ОСОБА_3 шляхом вилучення і передачі ОСОБА_5 спірного автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього, а також про зобов'язання ОСОБА_3 повернути ОСОБА_5 довіреність від 23.05.2014 року.

Рішення суду в цій частині не оскаржується.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, міський суд враховуючи те, що оскільки в обох розписках йдеться про передачу, як гарантію повернення боргу спірний автомобіль, довіреність на розпорядження яким видано самою ОСОБА_5 дійшов висновку, що кошти позичались ОСОБА_6 в інтересах сім»ї, з відому дружини ОСОБА_5, а тому договори позики створюють обов'язки і для дружини ОСОБА_5, тобто вони обоє несуть обов'язок по поверненню боргу перед ОСОБА_3

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду, оскільки судом першої інстанції обставини справи з'ясовані в повному обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, вірно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зважаючи на вище викладені норми та оцінивши обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір позики був укладений між сторонами: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з дотриманням вимог ст.1047 ЦК України.

Докази його виконання в матеріалах справи відсутні.

Виходячи з приписів ч. 3 ст. 61 Сімейного Кодексу України - якщо одним із подружжя був укладений договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Обізнаність другого з подружжя про джерела надходження коштів і їх подальше використання на потреби сім'ї за його мовчазної згоди повинні розцінюватись як схвалення таких дій того з подружжя, який уклав договір і використав отримане за ним в інтересах сім'ї, і, відповідно, повинно бути підставою для виникнення спільного майнового обов'язку.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а саме того факту, що позика бралась в інтересах сім»ї, а одержане майно використано для задоволення потреб сім»ї з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, суму коштів вказану в розписках позикодавець ОСОБА_3 надавав ОСОБА_6 в позику, залишаючи при цьому у себе , як гарантію повернення боргу, автомобіль марки (моделі) KIA SPORTAGE, 2008 року випуску, тип ТЗ- легковий універсал В, шасі(рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, право власності за яким зареєстровано за ОСОБА_5

Довіреність ОСОБА_3 на право розпоряджатись від її імені спірним автомобілем ОСОБА_5 надавала особисто і не вперше, що свідчить про те, що кошти позичались ОСОБА_6 з відома дружини ОСОБА_5 та з її мовчазної згоди. / а.с. 45, 46/

Апелянтом ОСОБА_5 не надано суду доказів на підтвердження того, що кошти отримані згідно розписок відповідач ОСОБА_6 витратив на власні потреби.

Натомість, відповідач-позивач ОСОБА_3 стверджував у суді, що кошти позичались ОСОБА_6 для розвитку сімейного бізнесу. З свідоцтва про державну реєстрацію ФОП від 26.07.2004 року вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрована як фізична особа-підприємець. Представники сторін у судовому засіданні визнали той факт, що бізнесом займається ОСОБА_6 Дані обставини свідчать, що позичені кошти використовувались в інтересах сім»ї ( розвиток сімейного бізнесу).

На підставі викладено, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, який доведений належними доказами про те, що договір позики був укладений чоловіком з мовчазної згоди дружини ОСОБА_5, які в подальшому використали отримані кошти в інтересах сім»ї, а отже створив обов'язки щодо його повернення і для ОСОБА_5

За відсутності спеціальної норми в СК України, що передбачала б як загальне правило виникнення солідарних зобов'язань у подружжя за договором позики, такі зобов'язання мають розглядатися частково, адже відповідно до ст. 541 ЦК України солідарні зобов'язання виникають лише у випадках, передбачених у законі або договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Ч. 2 ст. 73 СК України не покладено солідарного обов'язку на відповідача за зобов'язаннями його дружини, а він може відповідати часткою майна у спільній сумісній власності подружжя за умови, що договір був укладений в інтересах сім'ї, а одержане за договором використане на її потреби у разі покладення стягнення на майно.

За таких обставин сума боргу за договором позики вірно була стягнута судом з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у рівних частинах з кожного.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 30 8, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

/ПІДПИСИ/

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ: