У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

29 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» про визнання майнового права за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 березня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 3 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ПП «Тернопільська фірма «Будівельник», посилаючись на те, що 31 жовтня 2011 року між нею та відповідачем укладено договір про участь у пайовому будівництві двохкімнатної квартири АДРЕСА_6 у с. Байківці Тернопільського району, за яким вона передає 100% оплати вартості квартири в розмірі 160 000 грн. Цим договором сторони погодили, що остаточна вартість будівництва квартири визначається після його закінчення шляхом розрахунку різниці між проектною та фактичною (за даними БТІ) загальною площею квартири. 14 листопада 2011 року аналогічний договір укладено на квартиру НОМЕР_2 за цією ж адресою, за яким ОСОБА_3 внесла 145 000 грн як попередню базову оплату вартості будівництва.

Вона повністю виконала зобов'язання за договорами, однак відповідач безпідставно не здає будинок в експлуатацію. Посилаючись на ст. 16 ЦК України, просила визнати за нею майнові права на квартиру НОМЕР_1 та на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 3 липня 2014 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 майнові права на 68,23 кв.м квартири НОМЕР_1 проектною загальною площею 68,23 кв.м та на 66 кв.м квартири НОМЕР_2 проектною загальною площею 66 кв.м, які знаходяться в будинку АДРЕСА_1

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2012 року у рішенні від 2 березня 2012 року виправлено номер квартири, майнові права на яку визнані за позивачем, на НОМЕР_3 замість квартири АДРЕСА_2.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення в частині визнання майнового права ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 Тернопільської обалсті та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивач виконала зобов'язання за договорами, укладеними з ПП «Тернопільська фірма «Будівельник», повністю сплативши вартість квартир, проте відповідач своїх зобов'язань не виконав, у встановлені договорами строки будинок в експлуатацію не здав, чим порушив майнові права позивача. Суд вказав, що за ч. 1 ст. 190 ЦК України майнові права вважаються майном, тому такі невизнані права позивача підлягають захистові в судовому порядку.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою особи, яка участі у справі не брала, апеляційний суд дійшов висновку, що права ОСОБА_4 таким рішенням не вирішено, оскільки адреса квартири, будівництво якої, як зазначає ОСОБА_4, він інвестував, не відповідає адресі квартири, на яку визнано майнові права за позивачем.

Проте такі висновки є передчасними.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2011 року та 14 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» укладено договори про участь у пайовому будівництві двохкімнатної квартири НОМЕР_1 на дев'ятому поверсі проектною загальною площею 68,23 кв.м та квартири АДРЕСА_1

За умовами зазначених договорів, позивач зобов'язалася при укладенні договорів внести 100% оплати, яка є фіксованою до закінчення будівництва, а ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» - закінчити будівництво та здати будинок в експлуатацію у 2011 році.

Станом на час звернення ОСОБА_3 до суду ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» зобов'язань не виконало, будівництво не завершило, не здійснило дії зі здачі в експлуатацію зазначеного будинку та не передало у власність позивачу вказані квартири.

Звернувшись із апеляційною скаргою, ОСОБА_4 посилався на те, що визнання за ОСОБА_3 майнового права на 68,23 кв.м квартири АДРЕСА_4 порушує його права та охоронювані законом інтереси, оскільки 5 листопада 2007 року між ним та ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» укладено договір про участь у пайовому будівництві цієї ж квартири і того ж дня внесені відповідні платежі. ОСОБА_4 звертав увагу суду на те, що кошти, які суд вважав сплаченими ОСОБА_3 за договором про участь у пайовому будівництві квартири НОМЕР_1, насправді сплачені за договором про дольову участь у будівництві іншої квартири, а саме квартири АДРЕСА_5, про що свідчать надані ОСОБА_3 копії квитанцій.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що права ОСОБА_4 рішенням суду першої інстанції не вирішено, так як предметом укладеного ним договору є квартира НОМЕР_1 загальною площею 68,23 кв.м на девятому поверсі по АДРЕСА_1 а за позивачем визнано майнові права на квартиру АДРЕСА_3

Проте до таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, не оцінивши всі докази, надані заявником в обґрунтування порушеного права.

Так, предметом договору про надання послуг, укладеного 14 січня 2010 року між ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» і ОСОБА_4, є забезпечення користування мережами водопостачання, водовідведення та енергопостачання об'єкта, що знаходиться у АДРЕСА_1, до здачі будинку в експлуатацію.

Апеляційний суд договору про надання послуг та листу обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Корольова-3» № 4 від 25 квітня 2014 року у сукупності з іншими доказами оцінки не дав і дійшов передчасного висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4

Крім того, згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів якого є визнання права.

Встановивши, що відповідачем не виконано зобов'язання за договором про пайове будівництво, суд першої інстанції не зґясував, за захистом яких саме порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів звернулася ОСОБА_3 і чи відповідає обраний спосіб характеру порушень.

Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди не звернули уваги на те, що ОСОБА_3 просила захистити майнові права на новостворене майно, для якого визначено спеціальний порядок реєстрації та оформлення; обставини щодо завершення будівництва, прийняття будинку до експлуатації або його державної реєстрації судами не встановлені. Крім того, судами при розгляді справи не встановлено обставин, які б свідчили про невизнання майнових прав ОСОБА_3 або оспорення їх іншою особою, тобто ухвалили передчасне рішення без встановлення фактичних обставин справи, характеру правовідносин та правової норми, яка підлягає застосуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_03_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 березня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 3 липня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.І.Амелін Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко В.О.Савченко