АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Триголова В.М.

суддів: Омельченко Л.М., Дорош А.І.,

при секретарі: Коваль А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" про відшкодування майнової шкоди, заподіяної у зв'язку із втратою вантажу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 15 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" про відшкодування майнової шкоди, заподіяної у зв'язку із втратою вантажу відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з вказаним рішенням районного суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному об'ємі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник ТОВ «Нова Пошта» просить апеляційну скаргу відхилити, рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Cудом першої інстанції вірно встановлено, що 10 березня 2014 року на ім'я позивача ОСОБА_3 було відправлено через ТОВ «Нова Пошта» на адресу у м. Іллічівську відділення № 1 по вул. Паркова комплект обладнання ( ттн № 3334, 3088, 3653, 3952, 1005, 1442, 2073, 1764, 2803, 2367), власником якого є позивач.

Відповідно до товарно-транспортних накладних загальна вартість відправлень становить 90000 грн., а загальна вартість послуг доставки становить 1412 грн.

Однак, вантаж не був доставлений ОСОБА_2

14.03.14 року позивач, в установленій ТОВ «Нова Пошта» формі, склав претензію, у якій просив здійснити компенсацію втраченого відправлення шляхом виплати готівки. Начальником відділу по роботі з претензіями ТОВ «Нова Пошта» за вих. № 95-14 від 01 квітня 2014 року на адресу електронної пошти позивача було надано відповідь на претензію, у якій зазначалося, що його вантаж було вилучено та направлено на зберігання до Сімферопольського МУ ГУМВС України в АР Крим.

10.03.2014 року ТОВ "Нова Пошта" на відділенні в м. Алушта від ОСОБА_3 було прийнято вантаж, який перевозився на підставі публічної оферти про надання транспортно- експедиторських послуг та товарно-транспортної накладних № 2073, № 1767, № 1005, № 1442, № 3653, № 3952, № 3334, № 3088, № 2803, № 2367. Вантаж являв собою 10 запакованих картонних коробок, вміст яких представникам перевізника для огляду не пред'являвся.

Відповідно до товарно-транспортних накладних, інформація до яких вносилась зі слів відправника, отримувачем вантажу визначено ОСОБА_2 та вказано повний опис відправлення - техніка. Будь-яких інших ідентифікуючих даних щодо вантажу чи його детального опису до товарно-транспортних накладних відправником не приєднано.

Так, під час перевезення, вантажний автомобіль «Мерседес Амеро» д.н.з. НОМЕР_1 було зупинено працівниками Сімферопольського МУ ГУМВС України в АР Крим та в ході проведення огляду місця події на підставі ч. 2 ст. 168 КК України, вантаж за вищевказаними ТТН було вилучено слідчим СВ Сімферопольського МУ ГУМВС України в АР Крим лейтенантом міліції Остапенко Є.О., про що надано довідку від 10.03.2014 року. В ході огляду слідчий повідомив, що вантаж вилучається в межах кримінального провадження за фактом перевезення вибухових речовин.

Копія протоколу огляду місця пригоди представнику перевізника не вручалась.

Згідно довідки, вантаж знаходиться на зберіганні в Сімферопольському МУ для прийняття рішення згідно чинного законодавства.

ТОВ «Нова Пошта» було направлено запит щодо стану кримінального провадження за фактом вилучення вантажу, запит передано до міського управління, але жодної відповіді отримано не було.

Судом був направлений запит до Сімферопольського райвідділу міліції стосовно долі вантажу, що належить ОСОБА_2, але відповіді не було отримано.

Як встановлено судом ні відправник вантажу ОСОБА_3, ні ОСОБА_2 самостійно не зверталися до органів поліції Криму з метою встановлення подальшої долі вилученого багажу, хоча це в їх інтересах та не отримували відмови у поверненні вантажу.

Судом направлявся запит в прокуратуру Автономної республіки Крим. Згідно отриманої відповіді встановлено, що матеріали кримінальних проваджень залишилися на окупованій території автономії, передислокованою прокуратурою АР Крим процесуальне керівництво у них не здійснюється. Моніторингом Єдиного реєстру досудових розслідувань встановити місцезнаходження кримінального провадження , його статус та прийняте рішення ( у тому числі щодо речових доказів ) не виявляється можливим.

Таким чином, вантаж за вказаними товарно-транспортними накладними перевізником не втрачено, жодних підстав не видавати вантаж слідчому чи сумніватись у правомірності наданої довідки у перевізника не було.

Перевізником було вжито заходів, щодо інформування отримувача про місцезнаходження вантажу, який з його слів є його власністю для реалізації можливості оскарження дій слідчого до суду. Ні відправником, ні позивачем дії слідчого жодним чином не оскаржувались в той час коли ще не відбулося анексії Криму.

Допитаний свідок ОСОБА_5, який працював в березні 2014 році у службі безпеки ТОВ «Нова пошта» пояснив, що на момент вилучення вантажу він знаходився в АР Крим у відрядженні. Водій вантажного автобусу зателефонував та повідомив про те, що працівники міліції мають намір вилучити частину вантажу. Коли він під*їхав та місце, то пересвідчився у повноваженнях слідчого та йому була пред*явлена постанова ( якого органу не пам*ятає ) на вилучення вантажу, що адресувався ОСОБА_2 Автомобіль був заповнений іншими відправленнями , але працівників міліції цікав саме вантаж ОСОБА_2 У нього не виникло сумнівів в тому , що працівники міліції діяли правомірно.

Також позивачем не надано жодного доказу на спростування позиції перевізника щодо правомірності вилучення вантажу слідчим СВ Сімферопольського МУ ГУМВС України в АР Крим лейтенантом міліції Остапенко Є.О.

Згідно ст. 909 Цивільного Кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 1166 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року N 363 визначено об'єм доказів на підтвердження вартості втраченого вантажу, а саме п. 16.11. : До претензії на втрачений, відсутній,зіпсований вантаж, крім документів, які підтверджують право на пред'явлення претензії, додаєтьсядокумент, яким засвідчується кількість і вартість відправленого вантажу.Документом, який підтверджує оплату вантажовідправником вартості вантажу, може служити документ банку або довідка, підписана керівником і головним (старшим) бухгалтером підприємства, яке заявило претензію, відносно того, по якому рахунку і в якій сумі, коли і кому була проведена оплата вартості вантажу. Ця довідка має бути засвідчена печаткою.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які підтверджують вартість вантажу, у даному випадку на вантаж - комп'ютерну техніку, що має законне походження, при цьому, у власника повинні бути документи щодо його придбання, та оплати, також не надано жодного доказу, який би встановлював вину перевізника чи розмір фактичної шкоди, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Нова Пошта» є недоведеними і відмовив у їх задоволенні.

Безпідставними є доводи апелянта на помилковість посилання в рішенні суду на Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року N 363, оскільки вони стосуються лише юридичних осіб. Так, згідно розділу 1 Правил вантажовідправником може бути будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення, вантажоодержувачем є будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку. Пунктом 16.2 Правил визначено, що при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом право на пред'явлення перевізнику претензій мають: а) вантажовідправник або вантажоодержувач - у випадку втрати вантажу і за умови подання товарно-транспортної накладної з підписом водія (експедитора перевізника) про прийняття ним вантажу для перевезення.

Таким чином, Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників, як юридичних, так і фізичних осіб.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15 січня 2015 року та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: Л.М. Омельченко

А.І. Дорош