Номер провадження: 22-ц/785/455/15
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Суворова В.О.,

при секретарі Книгиницькому О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Дельта Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

встановила:

У травні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі Банк) звернулося до суду з зазначеним та просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.12.2007 року між Банком та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав споживчий кредит в сумі 45000 доларів США зі сплатою 13,4% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення 25.12.2017 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений іпотечний договір, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме - квартира за адресою: АДРЕСА_1, що є власністю іпотекодавців.

Оскільки ОСОБА_6 умови кредитного договору не виконує у повному обсязі, то у позичальника утворилася заборгованість у розмірі 828198,79 грн..

У зв'язку з зазначеним Банк просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 79,7 кв.м., у тому числі житловою 51,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та є власністю іпотекодавців, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Також просив стягнути з відповідачів сплачений судовий збір.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» подало до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кредит був отриманий у іноземній валюті, боржник та майновий поручителі зареєстровані і проживають у спірній квартирі, відсутні докази наявності у боржника та поручителя іншого нерухомого житла, то на зазначені правовідносини поширюється дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Однак колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2014 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 25.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав споживчий кредит в сумі 45000 доларів США зі сплатою 13,4% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення 25.12.2017 року (а.с.6-16).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 25.12.2007 року був укладений іпотечний договір, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме - квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 21.12.1994 року, № 9-1491, право власності на яку зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації, номер запису 4 в книзі 108пр-стр. 104 (а.с.17-21).

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк»був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у позичальника утворилася заборгованість у розмірі 828198,79 грн., з яких:

- сума заборгованості за кредитом - 487396,35 грн.;

- сума заборгованості за відсотками - 340802,44 грн..

Відповідно до п. 4.1. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання боржником вимоги іпотекодержателя щодо усунення порушень основного зобов'язання іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої зазначеною статті не є перешкодою для реалізації право іпотекодержателя звернутися в будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

За змістом ст. 572 ЦК України, ст.ст. 33, 34, 39, 40 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

А статтею 12 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем зобов'язань, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

07 червня 2014 року набув чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Разом з тим рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Чинність цього Закону на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне рішення, має згідно ст. 217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону, а не відмовляти у позові.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року (№ 6-58цс15).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, про те, що з набуттям чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції залишив поза увагою, що 04.09.2014 року Банк уточнив свої вимоги, та відповідачами по справі є усі іпотекодавці: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а не тільки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як зазначено в рішенні суду (а.с.75,76).

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Дельта Банк» є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та підлягає скасуванню, з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 25.12.2007 року у розмірі 828198,79 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 79,7 кв.м., у тому числі житловою 51,8 кв.м., яка належить іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 21.12.1994 року, реєстраційний № 9-1491, право власності на яку зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації, номер запису 4 в книзі 108пр-стр. 104, шляхом продажу предмета іпотеки відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», з встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна на час проведення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України зупинити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 5481 грн., в рівних частках - по 1096,20 грн. з кожного.

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

В.І. Сватаненко