УхвАла

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2015 року м. Київ
Суддя судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Гвоздик П.О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської від 08 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Фоміних Валентина Василівна, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2014 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської від 08 липня 2015 року, яким позов задоволено. Визнано заповіт, складений ОСОБА_5 19 листопада 2009 року на ім'я ОСОБА_2, недійсним та вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Крім того, заявником порушено клопотання про поновлення пропущеного строку касаційного оскарження.

Оскільки причина пропуску цього процесуального строку є поважною, клопотання підлягає задоволенню, а касаційний строк - поновленню.

Розглянувши касаційну скаргу, вважаю, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Встановивши, на підставі доказів, яким було надано належну оцінку, ті факти, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, так як у момент вчинення заповіту ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що підтверджується, в тому числі, й висновком судової психіатричної експертизи, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, на виконання вимог ст. 213 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання вказаного заповіту недійсним та правильно задовольнив позов.

При цьому, встановивши те, що позивачка дізналася про порушення свого права у травні 2013 року, після отримання листа лікарні щодо наявності психічної хвороби у спадкодавця, суди правильно виходили із того, що ОСОБА_3 не пропущено визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, не вбачається порушення судами норм матеріального та процесуального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. ст. 73, 325, 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2014 року та ухвали апеляційного суду Кіровоградської від 08 липня 2015 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Фоміних Валентина Василівна, про визнання заповіту недійсним.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити ОСОБА_2.

Касаційну скаргу залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П.О. Гвоздик