Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Буцяка З.І., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Стрільської сільської ради Сарненського району Рівненської області про визнання недійсним рішення Стрільської сільської ради Сарненського району Рівненської області №334 від 23 жовтня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Стрільської сільської ради Сарненського району Рівненської області про визнання недійсним рішення Стрільської сільської ради Сарненського району Рівненської області №334 від 23 жовтня 2013 року відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність та необґрунтованість через порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд прийшов до помилкових висновків, оскільки не врахував, що спір стосується однієї і тієї ж земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка розташована між її господарством по АДРЕСА_2 та господарством ОСОБА_3 і зареєстрована в земельно-кадастровій книзі Стрільської сільської ради Рівненської області під № 34. Щодо розміру земельної ділянки, то в рішенні сільської ради № 334 від 23 жовтня 2013 року зазначається, що такий розмір є орієнтовним, а не фактичним.

При розгляді справи суд не врахував той факт, що спір не стосувався земельної ділянки по АДРЕСА_1, оскільки така ділянка є зареєстрованою адресою проживання ОСОБА_2, а не місцем з знаходження земельної ділянки. Адреса спірної земельної ділянки з присвоєнням №25 з'явилася лише в жовтні 2013 року.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Стрільської сільської ради Рівненської області № 334 від 23 жовтня 2013 року надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки іншого розміру та за іншою адресою (ділянка розміром 0,0829 га по АДРЕСА_3), в той час як попередній спір стосувався земельною ділянки площею 0,0888 га в межах АДРЕСА_1

Проте з таким висновком колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, оскільки в судовому засіданні апеляційного суду сторони ствердили, що це одна і таж земельна ділянка відносно якої існує спір між сторонами.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Стаття 50 Закону України «Про землеустрій» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала обов'язкове складання проекту землеустрою у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2013 року визнано недійсним Державний акт від 15 січня 2010 року на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 площею 0,0888 га для ведення садівництва в межах АДРЕСА_1.

Після набрання рішення законної сили, ОСОБА_2 звернулась до Стрільської сільської ради Сарненського району із заявою про надання у власність земельної ділянки площею 0,0829 га в с. Стрільськ по АДРЕСА_3.

Рішенням сесії Стрільської сільської ради Сарненського району №334 від 23 жовтня 2013 року надано ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0829 га в АДРЕСА_3.

Доводи позивача проте, що оскаржуване рішення сесії сільської ради №334 від 23 жовтня 2013 року суперечить вимогам ч.5 ст.116 ЗК України, оскільки ОСОБА_2 являлась її власником і лише 29 серпня 2014 року це право було скасоване рішенням Державного реєстратора не заслуговують на увагу з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається , що підстава набуття права власності на спірну ділянку земельну відповідача (Державний акт на землю від15 січня 2010 р.) відпала з моменту вступу постанови суду в законну силу з 22 вересня 2013 року, тому сам по собі запис у Державному реєстрі носить формальний характер і не свідчить про правомірну належність права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку.

Крім того, наданий сесією сільської ради дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки не являється нормативним актом, що свідчить про передачу її у власність чи користування.

Таким чином, рішення сільської ради прийнято на підставі та у спосіб передбачений чинним законодавством оскільки підстав для відмови у наданні дозволу не було.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст.ст. 116,118 ЗК України колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Стрільської сільської ради Сарненського району Рівненської області про визнання недійсним рішення Стрільської сільської ради Сарненського району Рівненської області №334 від 23 жовтня 2013 року відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді: