Провадження № 2/742/882/15
Єдиний унікальний № 742/2042/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Коваленка А.В., при секретарі Гапоненко Л.М. , за участі представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Прилуках справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсної додаткової угоди до кредитного договору та здійснення перерахунку сплачених коштів ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що 14.12.2007 року між ним та відповідачкою було укладено кредитний договір №CNR0G3 згідно якого банк надав їй кредит у розмірі 50625,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим строком повернення 04.12.2027 року, а відповідачка (позичальник) в свою чергу зобов»язувалася повернути кредит в строк і повернути відсотки за користування кредитом.

20.08.2008 року на підставі заяви відповідачки вищевказаний кредитний договір переведено з валюти гривня в валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 10790,13 дол.США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв»язку з неналежним виконанням умов договору кредиту станом на 14.05.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 7315,93 дол.США (а.с.2-3) . Після уточнення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6747,29 доларів США, що за курсом 20,57 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.05.2015 року складає 138 791,76 грн. за кредитним договором №CNR0G3 від 14.12.2007 року та 11 697,01 грн, а всього 150 488,77 гривень( а.с.178-180).

23.06.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом ( а.с.44-48) в якому після збільшення позовних вимог (а.с.102-107) просить : визнати додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №CNR0G3 від 05 грудня 2007 року укладену між Приватбанком та ОСОБА_2 20 серпня 2008 року недійсною з моменту її укладення. Зобовязати публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» провести перерахунок сплачених грошових коштів на погашення кредиту згідно додаткової угоди до договору про іпотечний кредит від 20 серпня 2008 року, відповідно до умов договору про іпотечний кредит №CNR0G3 від 04 грудня 2007 року за період з 20 серпня 2008 року до моменту визнання додаткової угоди недійсною. Визнати додаткову угоду до кредитного договору №CNR0G3 від 05 грудня 2007 року укладену між Приватбанком та ОСОБА_2 20 серпня 2008 року недійсною з моменту її укладення. Зобовязати публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» провести перерахунок сплачених грошових коштів на погашення кредиту згідно додаткової угоди до кредитного договору від 20 серпня 2008 року, відповідно до умов кредитного договору №CNR0G3 від 04 грудня 2007 року за період з 20 серпня 2008 року до моменту визнання додаткової угоди недійсною. Зобовязати публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» переплачені позивачкою грошові кошти за кредитним договором №CNR0G3 від 04 грудня 2007 року спрямувати на погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №CNR0G3 від 04 грудня 2007 року.

Свої вимоги аргументує, тим, що додаткові угоди є несправедливими та суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов»язків на погіршення становища споживача, а також дані угоди були підписані нею за примусом відповідача.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та заперечила проти задоволення зустрічного договору, аргументуючи свої вимоги тим, що при укладені кредитних договорів та додаткових угод до них ОСОБА_2 були роз»яснені всі наслідки їх укладення. Вона добровільно підписала їх і з 2008 по 2014 рік добросовісно здійснювала оплату відповідно до умов договорів, а отже її твердження, що договори є несправедливими і укладені під примусом Банку є безпідставними.

В судовому засіданні ОСОБА_2 показала, що вона дійсно отримувала іпотечний кредит та кредит для внесення першочергового платежу і належним чином здійснювала оплату за борговими зобов»язаннями. В 2008 році представники банку не роз»яснивши наслідки переведення кредитних зобов»язань з гривні в долари США фактично примусили підписати договір на невигідних умовах. До 2014 року вона здійснювала оплату за кредитними зобов»язаннями оскільки плата за місяць була близько 1000 гривень, але після того як плата зросла майже до 6000 гривень то сплачувати кредит вона не має можливості. В звязку з чим вона і просить визнати кредитні договори недійсними та здійснити перерахунок заборгованості, а в задоволенні позову банку відмовити.

Представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що додаткові угоди до кредитних договорів є несправедливими і не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» в зв»язку з чим і просить на підстав ст.203,215 ЦК України зустрічні позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні первинного договору відмовити, оскільки ОСОБА_4 не надав належних та допустимих доказів про виконання вимог п.8.1 угоди до кредитного договору, щодо перерахування кредитних коштів на рахунок зазначений в угоді.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, судом встановлено:

14.12.2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №CNR0G3(а.с.10-13), відповідно до якого банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 50625,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим строком повернення 04.12.2017 року.

Умови кредитного договору Банком виконані, надані кредитні кошти в розмірі зазначеному в договорі чого не заперечували сторони договору.

20.08.2008 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про зміну валюти кредитного договору про іпотечний кредит з гривні на долари США.( а.с.14-15)

20.08.2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №CNR0G3(а.с.16-18).

п.8.1 додаткової угоди від 20.08.2008 року до кредитного договору №CNR0G3 передбачено, що банк зобов»язується надати позичальникові кредитні кошти, шляхом перерахування на рахунок №7765 на строк з 20.08.2008 року по 05.12.2007 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 10790,13 дол.США на придбання нерухомості зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагорода за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 Договору;

п.8.9 додаткової угоди визначено, що невід»ємним додатком до даного договору є : додаток № 1 «Графік погашення кредиту»;

графіком погашення кредиту, який є невід»ємною частиною договору, визначена сума кредиту до погашення, сума % до погашення, сума % за резервуваня , а також загальна сума до погашення з зазначенням дати внесення коштів ( а.с.129).

Того ж дня ОСОБА_2 надала письмове розпорядження банку на продаж 10 790,13 доларів США за курсом 4,61 гривна за долар США та перерахування гривні за Договором про іпотечний кредит № CNR0G3 ( а.с.15).

22.08.2008 року Банком було зараховано 10790,13 доларів США на рахунок 1310, який відкритий банком для обліку залишків по тілу кредиту, що підтверджується випискою по рахунку в якій мається зазначена сума коштів (а.с.198) та випискою по рахунку 7765, що підтверджує відкриття рахунку 1310 для обліку залишків активів ( а.с.197-197).

Платіжним дорученням від 22.08.2008 року на виконання розпорядження ОСОБА_2І про продаж доларів США ОСОБА_4 перерахував 10790,13 доларів США з рахунку 1310 на рахунок 3121 та здійснив реалізацію вище зазначеної суми доларів США (а.с.198).

Після чого здійснив зарахування гривни на рахунок 3874( рахунок зазначений в договорі № CNR0G3 від 04.12.2007 року для погашення кредитної заборгованості) (а.с.200-203).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №CNR0G3 від 04.12.2007 року станом на 14.05.2015 року заборгованість за даним договором в національній валюті України гривні відсутня (а.с.4).

Заборгованість по кредиту №CNR0G3 від 14.12.2007 року та додаткової угоди до нього боржника ОСОБА_2 станом на 14.05.2015 року, в доларах США становить в загальній сумі 7315.93 доларів США, з яких 5888.77 доларів США заборгованість за кредитом, 710,77 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 147,75 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 208,69 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, 12,15 доларів США штраф (фіксована частина), 347, 80 дол.США - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості ( а.с.5-8).

Відповідно до ст.ст.526-527 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 надав ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 50 625,00 гривень, а остання добросовісно виконувала умови договору сплачуючи заборгованість по кредиту до 20.08.2008 року.

20.08.2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до кредитного договору про надання їй кредиту в розмірі 10790,13 доларів США.

З аналізу додаткової угоди до кредитного договору суд вважає , що не дивлячись на назву угоди ( додаткова угода до кредитного договору №CNR0G3 від 14.12.2007 року) 20.08.2008 року між сторонами укладено окремий кредитний договір про надання кредиту в розмірі 10790,13 доларів США, оскільки дана угода містить інший предмет договору та істотні умови і в цілому відповідає визначенню встановленому в ст..1054 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 599 ЦПК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено і не заперечувалося в судовому засіданні сторонами, що заборгованість за кредитним договором №CNR0G3 від 14.12.2007 року в національній валюті України гривні (валюта в якій надавався кредит) відсутня.

ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлено, що 20.08.2008 року між банком і ОСОБА_2 укладено новий кредитний договір про надання кредиту в розмірі 10790,13 доларів США, які за розпорядженням останньої ОСОБА_4 продав за гривню і кошти з реалізації валюти 22.08.2008 року перерахував на погашення заборгованості за кредитним договором то з цього часу зобов»язання за договір іпотечного кредитування №CNR0G3 від 14.12.2007 року в силу статті 599 ЦПК України є припиненими в зв»язку з виконанням.

Відповідно до вимог статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості наданий Банком в доларах США, оскільки він розрахований і стосується наявної заборгованості по додатковій угоді, яку суд вважає окремим кредитним договором, а позивачем вимог про стягнення заборгованості за угодою від 20.08.2008 року не заявлялось.

ОСОБА_4 звернувся до суду з вимогою стягнути з ОСОБА_2І заборгованість у розмірі 6747,29 доларів США, що за курсом 20,57 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.05.2015 року складає 138 791,76 грн. за кредитним договором №CNR0G3 від 14.12.2007 року та 11 697,01 грн, а всього 150 488,77 гривень, а судом встановлено, що зобов»язання за вище зазначеним договором припинено то виходячи з принципу диспозитивності підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Щодо зустрічних позовних вимог, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

14.12.2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит №CNR0G3(а.с.10-13), відповідно до якого банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 50625,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим строком повернення 04.12.2017 року.

20.08.2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №CNR0G3 на підставі якої заборгованість за кредитним договором в розмірі 49742,50 гривень конвертовано в долари США , яка станом на 20.08.2018 року склала 10790,13 доларів США зі сплатою 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом(а.с.16-18)

Крім того, 14.12.2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №CNR0G3(а.с.75-77), відповідно до якого банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 10125,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим строком повернення 04.12.2017 року.

20.08.2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до кредитного договору №CNR0G3 на підставі якої заборгованість за кредитним договором в розмірі 9572,20 гривень конвертовано в долари США , яка станом на 20.08.2018 року склала 2076,40 доларів США зі сплатою 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом(а.с.112-114)

Відповідно до пункту 8.9 додаткових угод невід»ємними частинами договору є: Додаток 1 «Графік погашення кредиту»( а.с.129-131,132-134)

Відповідно до ст. ст. 3, 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Умови договору визначаються і погоджуються на розсуд сторін, крім тих, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено обов'язок позичальника повернути кредитору в повному обсязі існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти за користування, а у разі порушення зобов'язань за договором - понести відповідні санкції.

Позивач погодився з такими умовами, підписавши кредитні договори та додаткові умови до них собисто і без застережень.

Позивач ОСОБА_2 могла відмовитися від укладення кредитного договору на умовах, визначених вказаними вище договорами.

Підписанням оспорюваних додаткових угод до кредитних договорів без будь яких застережень, ОСОБА_2 підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами цих додаткових умов.

Передбаченим п. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини відповідач не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що також свідчить про її згоду з умовами договору.

З роз'яснень викладених в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вбачається, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

За загальним правилом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає посилання представника позивача за зустрічним позовом проте, що ОСОБА_2І не була обізнана про умови погашення кредиту, оскільки графік погашення кредиту вона не підписувала, безпідставними, оскільки «графік погашення кредиту» є невід»ємною частиною договору і його підписання сторонами не передбачено умовами договорів. Крім того з графіків погашення кредиту (129-134) та виписки про рух коштів на рахунку ОСОБА_2 (а.с.85-101) вбачається, що остання здійснювала оплату за кредитними зобов»язаннями відповідно до графіка погашення кредиту на протязі шести років, що спростовує вище зазначені твердження .

За твердженням позивача за зустрічним позовом зміст договорів суперечить ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки ні перед укладенням договору, ні протягом його дії банк не повідомив його у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав повної інформації про умови кредитування, як того вимагає Закон.

Дані твердження не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні так як вважає при підписанні 20 серпня 2008 року оспорюваних додаткових угод до кредитних договорів ОСОБА_2 погодився на всі його умови, які були їй зрозумілими і вона вважала їх справедливими. Жодних доказів на підтвердження того, що їй чинилися перешкоди для ознайомлення зі змістом договору перед його підписанням позивачем не надано. Зміст договору є докладним з визначенням всіх його суттєвих умов. Крім того, перед підписанням договору додаткових угод позичальник особисто зверталася до Банку з заявами про конвертацію залишку кредитної заборгованості в валюту США ( а.с.70-72) , тобто укладенню та підписанню договору передували дії сторін, в ході яких вони могли визначитися з доцільністю та правовими наслідками укладення договору та створення для себе прав та обов»язків.

Тож вимоги чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо забезпечення інформаційних прав споживача при укладенні договору були дотримані .

Безпідставними є і твердження позивача щодо відсутності у кредитному договорі детального розпису загальної вартості кредиту для позичальника, відсутності графіку платежів, встановлення комісії за користуванням кредиту, оскільки дані твердження спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме додатковими угодами в яких чітко визначені всі умови надання кредитів, графіками погашення кредитної заборгованості в яких зазначені терміни та суми до сплати , з якими погодилася сама заявниця , що свідчить про виконання умов договорів на протязі шести років.

Таким чином, доводи позивача за зустрічним позовом щодо порушення закону та його прав як споживача послуг при укладені кредитного договору, а також про невідповідність закону кредитного договору та його недійсність не знайшли свого підтвердження, тому суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову.

На підставі наведеного, ст.ст.203,215,526,527,549,550,551,599,610,1048, 1049,1052,1054 ЦК України, керуючись ст.ст.10,60,88,212-218,294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсної додаткових угод до кредитних договорів та здійснення перерахунку сплачених коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В.Коваленко