Справа № 706/137/13- ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2015 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Орендарчука М.П.

при секретарі: Пізняк Т.В.

за участі представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Христинівка справу за позовом ОСОБА_4 до Христинівської міської ради Черкаської області, ОСОБА_5 про визнання рішення Христинівської міської ради від 9 серпня 2012 року №17-3/60VI нечинним та його скасування, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 6 грудня 2012 року,-

встановив:

ОСОБА_4звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області з позовною вимогою до Христинівської міської ради та ОСОБА_5 про визнання рішення Христинівської міської ради від 09 серпня 2012 року № 17-3/60-VI нечинним і його скасування та про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки шляхом викупу від 06 грудня 2012 року, що укладений між Христинівською міською радою та ОСОБА_5

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками комплексу будівель і споруд (продовольча база), що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1,0367 га згідно з державним актом від 28 вересня 1999 року серії НОМЕР_1, а тому Христинівська міська рада не мала права відчужувати земельну ділянку лише для обслуговування приміщення соляного складу.

Також позивач вказує, що оспорюваний договір містить недостовірну інформацію про земельну ділянку, яка відчужена на підставі нього, що є безумовною підставою для визнання правочину недійсним.

Пред'являючи позов ОСОБА_4. покликався на вимоги ч.2 ст. 55 Конституції України та ст.3 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав з обставин, викладених у позовній заяві та заяві в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України, та пояснив, що 09 лютого 2006 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі -продажу придбав у ОСОБА_5 частину комплексу (продовольча база), що розташовується в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1,0367 га.

Вважає, що позивач, як співвласник комплексу будівель та споруд, частка якого за його підрахунками складає 42,84 відсотки має право на отримання в користування такої ж частини земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Представник позивача посилався на те, що оспорюваний договір купівлі - продажу земельної ділянки від 06 грудня 2012 року містить інформацію, яка не відповідає дійсності, оскільки відчужувана земельна ділянка є частиною території майнового комплексу «Продовольча база», а соляний склад є складовою частиною продовольчої бази згідно договору купівлі - продажу від 15 серпня 2005 року.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 проти позову заперечила, та пояснила, що ОСОБА_5 у 2005 році за договором купівлі - продажу придбав у Христинівського райСТ продовольчу базу, що розташовується по АДРЕСА_1 загальною площею 3604,6 кв. метри і складається з таких приміщень: продовольча база, прохідна, соляний склад, вбиральня, битовка.

У 2006 році ОСОБА_5 за договором купівлі - продажу відчужив ОСОБА_4 ? частину прохідної площею10,7 кв. м; ? частину соляного складу площею 200,0 кв. м; частину приміщення продбази площею 1183,5 кв. м ( у тому числі підвал площею 601,0 кв. м) та ? частину вбиральні площею 3,3 кв. м.

05 березня 2008 року ОСОБА_4 за договором міни відчужив ОСОБА_5 ? частину соляного складу площею 200,0 кв. м.

Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. № 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування, до ОСОБА_5 перейшло право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята соляним складом, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування (5292 кв. м).

Гарантоване чинним законодавством право ОСОБА_5 реалізував на підставі рішення Христинівської міської ради від 09.08.2012 р. №17-3/60-VI та договору купівлі - продажу.

Також представник відповідача ОСОБА_5 вказала, що позивачем не наведено визначених чинним законодавством України підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним, не порушується питання про застосування наслідків недійсності правочину, що свідчить про недоведеність порушення оспорюваним договором саме прав та інтересів ОСОБА_4 у сфері цивільно-правових відносин, які потребують судового захисту.

Представник Христинівської міської ради ОСОБА_2 проти позову заперечив, та пояснив, що 16.06.2011 виконавчий комітет Христинівської міської ради рішенням №152 дозволив ОСОБА_5, як одноосібному власнику нерухомого об'єкту, оформити на нього право власності. На підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 оформив Свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 07.07.2011, що видано взамін договору міни від 05.03.2008 та частково договору купівлі - продажу від 03.11.2005.

У відповідності до ст. 120 ЗК України в редакції закону № 997-V до ОСОБА_5 як одноосібного власника соляного складу перейшло право на частину земельної ділянки, на якій приміщення розташовується, а також право на земельну ділянку, що необхідна для обслуговування соляного складу.

Христинівською міською радою продаж земельної ділянки проведено у чіткій відповідності з вимогами ст.128 ЗК України на підставі розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та з дотриманням порядку продажу земельних ділянок комунальної власності громадянам та юридичним особам.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.11.2005 ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу придбав у власність комплекс (продовольча база) , що знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 3604,6 кв. метри, і складається з будівель та споруд прохідна А - 21,4 кв. м; битовка Б - 14,8 кв. м; соляний склад В - 400,0 кв. м; склад продбази Г - 3161,8 кв. м; вбиральня Д - 6,6 кв. м.

09.02.2006 ОСОБА_5 за договором купівлі - продажу відчужив ОСОБА_4 частину комплексу (продовольча база), а саме: ? частину прохідної А площею10,7 кв. м; ? частину соляного складу В площею 200,0 кв. м; частину приміщення продбази Г площею 1183,5 кв. м ( у тому числі підвал площею 601,0 кв. м) ; ? частину вбиральні Д площею 3,3 кв. м.

05.03.2008 ОСОБА_4 ? частину соляного складу площею 200,0 кв. метри, що належала йому на підставі договору купівлі - продажу від 09.02.2006 і розташовувалась по АДРЕСА_1, за договором міни відчужив ОСОБА_5

16.09.2010 вирішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради №234/1 соляному складу, який належить ОСОБА_5 у відповідності до договору купівлі - продажу від 05.11.2005 та договору міни від 05.03.2008, присвоєно юридичну адресу - АДРЕСА_2.

23.11.2010 рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради Черкаської області №8 ОСОБА_5 надано дозвіл на спорудження зблокованих навісів.

16.06.2011 виконавчий комітет Христинівської міської ради рішенням №152 дозволив ОСОБА_5 оформити право власності на майновий комплекс будівель та споруд, що розташовується в АДРЕСА_2.

24.11.2014 року Київський апеляційний адміністративний суд, переглядаючи в апеляційному порядку постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20.05.2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 про визнання незаконними дій, рішень, зобов'язання вчинити певні дії, встановив, що позовна вимога ОСОБА_4 про визнання незаконними та недійсними рішення виконавчого комітету Христинівської міської ради №8 від 23.11.2010 року «Про надання дозволу ОСОБА_5 на спорудження зблокованих навісів по АДРЕСА_2» та від 16.06.2011 №152 «Про надання дозволу ОСОБА_5 на оформлення права власності на майновий комплекс будівель та споруд» не підлягає до задоволення, оскільки вказаними рішеннями права ОСОБА_4 не порушуються.

На виконання рішення виконавчого комітету Христинівської міської ради №152 від 16.06.2011 Христинівський виробничий відділок КП «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 07.07.2011 видав Свідоцтво про право власності НОМЕР_2, яким засвідчено, що власником комплексу (будівлі та споруди) по АДРЕСА_2 є ОСОБА_5

До складу об'єкту нерухомості загальною площею 394,6 кв. м входить навіс Б, соляний склад В загальною площею394,6 кв. м, навіс Г, убиральня Д, огорожа 1, ворота 2.

У відповідності до Витягу про державну реєстрацію прав №30654381, 18.07.2011 за №34084076 зареєстровано право власності ОСОБА_5 на комплекс (будівлі та споруди) по АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2, яке видано взамін договору міни, посвідченого Христинівською державною нотаріальною конторою 05.03.2008 р№762, та частково договору купівлі - продажу, посвідченого Христинівською державною нотаріальною конторою 03.11.2005 р. №2684.

09 серпня 2012 року Христинівська міська рада вирішила продати ОСОБА_5 земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 5292 кв. метри, що розташована в АДРЕСА_2 для обслуговування соляного цеху за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Христинівської міської ради (рішення №17-3/60-VI).

Цим же рішенням Христинівська міська рада затвердила експертну вартість земельної ділянки, ціну земельної ділянки, умови її використання, доручила міському голові укласти договір купівлі - продажу, а районному відділу земельних ресурсів - видати ОСОБА_5 державний акт на право приватної власності на землю.

За умовами договору купівлі - продажу від 06 грудня 2012 року Христинівська міська рада Черкаської області продала, а ОСОБА_5 купив земельну ділянку загальною площею 0,5292 га з кадастровим номером НОМЕР_3 для обслуговування соляного складу за рахунок земель житлової та громадської забудови в АДРЕСА_2.

Зазначений договір укладений у письмовій формі, сторони досягли всіх істотних умов договору, оформлений нотаріально, зареєстрований у відділі Держкомзему у Христинівському районі, отже відповідає вимогам закону.

Згідно з частиною першою статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частиною першою ст. 127 ЗК унормовано, що продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених Земельним кодексом здійснюють органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 ЗК.

Громадяни, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації ( ч.2 ст. 128 ЗК).

Згідно з ч.3 ст. 128 ЗК України орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Рішення сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

За змістом ч.1 ст. 120 ЗК України та ч. 1 ст. 377 ЦК України, в редакції на час укладення договору міни між позивачем та відповідачем ОСОБА_5, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб у відповідності до ч.2 ст. 134 ЗК України дає право органу місцевого самоврядування на продаж земельної ділянки комунальної власності поза конкурентними засадами.

Враховуючи зазначені положення законодавчих актів України та наявні у справі докази, суд встановив, що продаж земельної ділянки Христинівською міською радою вчинено у межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Визначених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України підстав для визнання недійсним договору купівлі -продажу земельної ділянки загальною площею 0,5292 га з кадастровим номером НОМЕР_3 для обслуговування соляного складу за рахунок земель житлової та громадської забудови в АДРЕСА_2 позивач не навів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

З наведеного випливає, що особа, яка звертається до суду з позовом, має довести наявність порушення оспорюваним договором саме її прав та інтересів у сфері цивільно-правових відносин, які потребують судового захисту.

З урахуванням встановлених у справі обставин й вимог закону, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_4 належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог про порушення оспорюваними договором та рішенням міської ради його прав не надав.

Доводи ОСОБА_4 про те, що в АДРЕСА_1 є сформована земельна ділянка площею 1,0367 га спростовується Державним актом на право постійного користування землею НОМЕР_1 від 29.09.1999 року, який відомостей про земельну ділянку вказаною площею, на якій розташовується комплекс (продовольча база) по АДРЕСА_1 Черкаської області, не містить.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наведеного випливає, що позовна вимога ОСОБА_4 про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки та рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого договір вчинено, недійсними, є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 203,215, 377 ЦК України, 81,120,127,128 ЗК України ст. та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 61, 64, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Христинівської міської ради Черкаської області, ОСОБА_5 про визнання рішення Христинівської міської ради від 9 серпня 2012 року №17-3/60VI нечинним та його скасування, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 6 грудня 2012 року, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Христинівський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особи, які не були присутні під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з моменту отримання рішення.

Суддя М. П. Орендарчук