НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 вересня 2015 рокуСправа № 322/935/15

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Блажко О.П.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: ОСОБА_3

про: визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації.

19.08.2015 до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений позов, в якому позивач просить суд:

- визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням буд. АДРЕСА_1;

- зняти з реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_3 у відповідних органах реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Позивач проживає у власному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач є колишнім співмешканцем позивача.

Навесні 2014 року відповідач повернувся до свого попереднього місця проживання на Західну Україну. Стосунки з відповідачем позивач не підтримує. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його не проживання не існує.

На підставі викладеного та посилаючись на норми ст.ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, ст. 405 ЦК України, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач просив задовольнити його вимоги та підтримав їх у судовому засіданні.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України та з огляду на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

У судовому засіданні 17.09.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та з'ясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

встановив:

ОСОБА_2 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок НОМЕР_1 від 25 квітня 1995 року.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 24.07.2008, що підтверджується випискою з домової книги № 210 від 25.08.2015, а також листом Новомиколаївського районного сектору управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 21.08.2015 № 2333/1656.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з березня 2014 року, а місце його фактичного перебування невідоме.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме дружина власника, їх діти і батьки. При цьому, членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За правилами ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вищенаведеними доказами підтверджено, що відповідач не проживає у спірному жилому приміщенні більше року. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази поважності причин відсутності відповідача за зареєстрованою адресою його проживання.

Таким чином, відповідач, відповідно до ст. 405 ЦК України, втратила право на користування житлом.

З огляду на викладене, суд визнає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині вимог про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Вимоги про зняття відповідача з реєстрації не підлягають задоволенню, оскільки дане питання не відноситься до компетенції суду, а рішення суду про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-VI, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

До позовної заяви додано квитанцію № 1 від 19.08.2015, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 243,60 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223 - 226, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

2. Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом - житловим будинком АДРЕСА_1.

3. В задоволенні решти позову - відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.С. Гасанбеков