Справа № 477/1280/15-ц
Провадження № 2/477/604/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2015 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Козаченка Р.В.,
із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,
позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,
представника відповідача не з'явився,
розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Кедр про розірвання договору оренди землі та зобов'язання повернути земельну ділянку,
У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Кедр (далі - СТОВ Кедр) про визнання недійсним договору оренди землі та зобовязання повернути земельну ділянку.
Зазначав, що йому на праві власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 5,68 га, розташована в межах території Мирнівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.
22 грудня 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, який в цей же день був зареєстрований у Миколаївській регіональній філії Центр ДЗК.
Проте вказував, що зазначений договір не містить істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України Про оренду землі зокрема умови індексації орендної плати, а також у договорі відсутні визначені законом додатки: план або схема земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, акт приймання-передачі об'єкта оренди, а сама орендна плата менше ніж 3% від вартості ділянки, що суперечить положенням ст. 288.2 Податкового кодексу України.
Посилаючись на вказане, позивач просив визнати договір оренди землі недійсним та зобовязати повернути йому земельну ділянку.
В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити, вказавши, що при укладенні договору були порушені зазначені норми закону.
Представник відповідача до судового засідання не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.
Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд справи, оскільки проти цього не заперечує позивач, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку.
Позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 5,68 га, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мирнівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. На підтвердження права власності йому був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 584113 від 21 грудня 2006 року (а.с. 11).
22 грудня 2008 року між позивачем та СТОВ Кедр був укладений договір оренди цієї земельної ділянки строком на 10 років, який у той же день був зареєстрований в Миколаївській регіональній філії «Центр ДЗК» (а.с. 10).
Правовідносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».
Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчиняться у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Положенням ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини другої ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Положенням ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено укладення договору оренди у письмовій формі.
Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в чинній на час укладення договору оренди редакції, договір оренди землі набував чинності після його державної реєстрації.
З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, був укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, орендодавець (позивач) мав необхідний обсяг цивільної дієздатності та його волевиявлення було спрямоване на укладення договору оренди. Зазначені вище норми закону порушені не були.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Верховний Суд України в своїй постанові від 25 грудня 2013 року, яка, відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, висловив правову позицію, згідно з якою відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у звязку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також зясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.
Однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
Проте позивачем не доведено чи дійсно порушуються його права у зв'язку з відсутністю в договорі оренди землі додатків про схему розміщення ділянки, визначення її меж та акт приймання-передачі.
В судовому засіданні він зазначив, що бажає самостійно обробляти свою ділянку, але орендар не бажає її повертати.
Проте це не є підставою для визнання договору недійсним, а можливо може слугувати підставою для його розірвання або внесення до нього змін.
Позивач не заперечував, що ним дійсно був укладений та зареєстрований договір оренди землі, він передав ділянку у користування з визначенням її меж, і на протязі всього часу дії договору регулярно отримував орендну плату.
Його посилання на те, що розмір орендної плати менше 3% вартості землі не заслуговують на увагу суду, оскільки розмір орендної плати був узгоджений між сторонами на час укладення договору, що не суперечило нормам закону на час його укладення.
Посилання в даному випадку на норми Податкового кодексу України є невірними, так як цей Кодекс набув чинності вже після укладення договору, що не позбавляє права сторін на укладення доповнень або змін до договору щодо збільшення орендної плати.
Виходячи з викладеного суд вважає, що підстави для визнання договору оренди землі недійсними відсутні.
У разі відмови в задоволенні позову судові витрати з позивача не стягуються.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212-215 ЦПК України, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Кедр про розірвання договору оренди землі від 22 грудня 2008 року та зобов'язання повернути земельну ділянку, площею 5.68 га відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Жовтневим районним судом Миколаївської області на протязі десяти днів з дня отримання його копії шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст складено 24 червня 2015 року.

Суддя Р.В. Козаченко