пров. № 2/639/454/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2015 року
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Рубіжного С.О.,
за участю секретаря - Кузнецової К.І., Чубенко О.С.,
розглянувши у відкритому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Третя Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений 25.06.2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_3. В обґрунтовування позову посилається на те, що його дружина ОСОБА_4 померла 13 листопада 2014 року. Вона проживала в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. За життя бажала подарувати йому квартиру або укласти з ним договір довічного утримання. Після смерті дружини, він звернувся до нотаріальної контори, де дізнався, що вона склала заповіт на імя свого брата ОСОБА_5. зазначає, що на час складання заповіту, у ОСОБА_4 спостерігався процес психічного розладу. Також спадкодавець за життя розірвала з відповідачем по справі договір довічного утримання та довіреність.
Відповідач подав письмові заперечення проти позову, зазначивши, що позивач не вказав у позові, що шлюб між ним та спадкодавцем розірвано за рішенням суду. ОСОБА_4 за життя ніколи не перебувала на психіатричному обліку, ії дієздатність не була обмежена, квартира була ії особистою власністю.
В судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що містить позовна заява. Також на стадії дослідження доказів посилався на обставини щодо протиправних дій відповідача стосовно спадкодаця, які б могли вплинути на прийняття нею рішення щодо складання заповіту.
Від Третьої Харківської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгля справи за відсутністю їх представника.
Третя особа приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_3 проти позову заперечувала, зазначивши, що спадкодавець при складанні заповіту розуміла значення своїх дій, робила особисто записи в заповіті.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку про наступне.
Судом встановлено, що 13 листопада 2014 року. померла ОСОБА_4 (а.с.14).
За життя вона проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначена квартира належала ії на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 26 квітня 2009 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 травня 2001 року (а.с. 34,35).
З 14 вересня 2007 року по 24 вересня 2013 року ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2013 року про розірвання шлюбу (а.с. 30,33).
Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1, ОСОБА_4 25 червня 2012 року о 13 год. 40 хв. склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла ОСОБА_2. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 за реєстровим № 441 (а.с. 74, 75).
Також 25 червня 2012 року ОСОБА_4 видала на імя ОСОБА_2 довіреність на вчинення дій щодо захисту ії прав та інтересів.
Також у період шлюбу. 29 липня 2013 року був укладений договір довічного утримання, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6, реєстровий № 197. Предметом договору була квартира АДРЕСА_2.
Договір довічного утримання був оскаржений в судовому порядку, за наслідком розгляду якого рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 серпня 2014 року договір розірвано (а.с. 54, 57).
Як встановлено рішенням суду, після укладання договору довічного утримання, ОСОБА_4 стала проживати у будинку відповідача за адресою: с. Південе, вул.. Жовтнева, буд.№ 16, Харківського району, Харківської області. З 15 травня 2014 року позивач повернулась проживати до спірної квартири, з того часу проживала з чоловіком ОСОБА_1.
10 червня 2014 року за заявою ОСОБА_4 було скасовано довіреність на імя ОСОБА_2 (а.с. 76,77)
Під час розгляду справи ОСОБА_4 зявлялась до судового засідання , пересуваючись в інвалідному візку, висловила свою позицію щодо неналежного виконання відповідачем своїх обовязків за договором довічного утримання.
Як підтверджується рішенням суду та матеріалами справи, і з медичної картки вбачається, що ОСОБА_4 мала діагноз: сахарний діабет 11 тип середньої тяжкості , діабетична нефропатія, протеїнурія, діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. неалкогольний стеатогепатоз, остеохондроз з переважним ураженням попереково - крижового відділу хребта , правобічна радикулопатія з парезом правої ступні, діабетична полінейропатія нижніх кінцівок з моторно - сенсорними розладами. (а.с. 78-96).
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка приватний нотраіус ХМНО ОСОБА_3 надала свідчення, що вона була запрошена відповідачем по справі до ОСОБА_4 для складання заповіту. В день складання заповіту, також нею була видана довіреність на імя ОСОБА_2. При вчиненні нотаріальних дій, було перевірено ії дієздатність, встановлено особу. ОСОБА_4 вільно висловлювала свої думки, грамотно відповідала на поставлені питання, розуміла, які дії вчиняються, висловлювала свою волю на складання заповіту, ставила підпис в заповіті. Також зазначила, що на запрошення ОСОБА_1 для анулювання довіреності, вона також виїжджала до ОСОБА_4, до якої ставилось питання, чи бажає вона скасувати тільки довіреність, на що вона підтвердила про скасування тільки довіреності.
За клопотанням позивача ОСОБА_1 по справі ухвалою суду від 11.03.2015 року було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 434 від 15 травня 2015 року, за наданими даними ОСОБА_4 не виявляла ознак психозу, недоумства і інших хворобливих психічних розладів, які позбавляють її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 на час складання заповіту була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 177-181).
В силу ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Згідно ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначенні ст. 225 ЦК України. Частинами, 1,2 цієї статті встановлено, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.
Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4, яка постійно потребувала сторонньої допомоги, періодично перебувала під наглядом ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Між нею та сторонами по справі існували спори, які розглядалися в судовому порядку. Незважаючи на тяжкі захворювання, вона приймала участь у справах, давала пояснення висловлювала свою думку стосовно відносин, які виникли між нею та ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
На час складання заповіту, ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_1, що не заперечується сторонами. Складання заповіту здійснювалось за місцем її проживання. Таким чином, суд оцінюючи в сукупності надані докази, приходить до висновку, що позивачем не доведено факту, що на час складання заповіту, ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, які б давали підстави для визнання заповіту недійсним.
Посилання позивача на неправомірні дії відповідача, якіб могли вплинути на спадкодавця судом не приймаються, оскільки позивач посилається лише на подану ним заяву до правоохоронних органів. При цьому зазначені посилання позивач надав суд після пояснень сторін проведення експертизи по справі, дослідження доказів не змінюючи підстав позову.
На підставі вищезазначеного, суд відмовляє в задовленні позову в повному обсязі
Керуючись ст.ст.10, 11, 27, 31, 57-60, 209,212,215 ЦПК України,-
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя -