Справа № 304/242/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів: Павліченка С.В., Куцин М.М.,

при секретарі - Чейпеш С.І.,

з участю - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_2 на заочне рішення Перечинського районного суду від 22 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на утримання та лікування дитини, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд із даним позовом, мотивуючи тим, що рішенням Перечинського районного суду від 21 червня 2012 року розірвано шлюб між нею та відповідачем та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_1 від народження дитини і по теперішній час, не зважаючи на наявність судового рішення про стягнення аліментів, не сплачує жодних коштів на утримання сина, при цьому, що такий важко хворіє та потребує постійного лікування за межами України. Крім цього відповідач не підтримує ніяких стосунків з дитиною, не здійснює її виховання, не турбується про неї, не проявляє батьківське піклування та турботу, не готує її до самостійного життя. Вказане, на її думку свідчить про свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, які покладені на нього законом.

Посилаючись на вищезазначені обставини, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання та лікування дитини у порядку ст. 155 СК України у розмірі 94418,95 грн.

Заочним рішенням Перечинського районного суду від 22 січня 2015 року змінені позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1 щодо малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 додаткові кошти на утримання та лікування дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 94418 грн. 95 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, не відповідає фактичним обставинам справи, та підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції з посиланням на вимоги ст.ст. 164, 165 СК України, ст.ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», Декларації прав дитини проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини та беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації №02/03-12 від 17 квітня 2014 року, згідно якого даний уповноважений орган вважає за доцільне надати згоду на позбавлення батьківських прав відповідача констатував, що ОСОБА_1 не спілкується зі своїм малолітнім сином, не бере матеріальної або будь-якої іншої участі у його вихованні, не піклується про його фізичний, розумовий та духовний розвиток, а отже фактично відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї малолітньої дитини.

Даний висновок суду в цій частині не ґрунтується на фактичних обставинах справи і рішення суду постановлене всупереч вимогам ст.ст. 150, 155, 164 СК України.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 21.11.1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, і від даного шлюбу народився син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Перечинського районного суду від 21 червня 2012 року шлюб між сторонами розірвано і сина ОСОБА_6 залишено проживати разом з матір'ю - ОСОБА_3

Зазначеним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 червня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У відповідності із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.п. 15, 16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батьком до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки на підставах, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Слід зауважити, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

При зверненні в суд із позовом ОСОБА_3 як на підставу своїх вимог посилається на те, що відповідач по рішенню суду не сплачує жодних коштів на утримання сина, який важко хворіє та потребує постійного лікування за межами України і не підтримує ніяких стосунків з дитиною, не здійснює її виховання, не турбується про неї, не проявляє батьківське піклування та турботу, не готує її до самостійного життя.

Із пояснень свідка ОСОБА_8 даних ним в суді апеляційної інстанції вбачається, що ним особисто передано позивачці від відповідача 2700 грн. на лікування сина, який знаходився в Закарпатській обласній лікарні, та пізніше, коли разом із відповідачем перебували на сезонних роботах в м. Москва ним від ОСОБА_1 передано позивачці 100 доларів США, і даний факт визнається ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду апеляційної інстанції, що вона є рідною сестрою ОСОБА_10 і особисто за кошти відповідача передала позивачу для сина велосипед та мобільний телефон, який було придбано і даний факт визнається ОСОБА_3

Аналогічні пояснення суду апеляційної інстанції надала ОСОБА_11, яка є рідною сестрою відповідача і підтвердила, що велосипед та мобільний телефон придбані за кошти її брата ОСОБА_1 та передано позивачу її сестрою ОСОБА_9

Враховуючи наведене, судова колегія констатує, що позивачем в порядку передбаченому ст. 60 ЦПК України не доведено факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини і наявна заборгованість по аліментам за рішенням суду не може свідчити про ухилення його від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини і беручи до уваги пояснення відповідача, що позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною і також те, що позбавлення батьківських прав може мати місце лише у виняткових випадках і такі судом апеляційної інстанції не встановлено.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, судова колегія до уваги не приймає, оскільки не ґрунтується на обставинах встановлених судом апеляційної інстанції та вимогах закону.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітнього сина ОСОБА_6 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, яким в позові ОСОБА_3 в цій частині слід відмовити із вищезазначених підстав.

У відповідності до ст. 185 ч.1 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викладені особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Встановлено, що ОСОБА_6 хворіє та має діагноз «функціональна кардіоміопатія», що стверджується випискою з історії хвороби, виданою нейрохірургічним відділенням №1 Обласного клінічного центру нейрохірургії та неврології.

Матеріалами справи стверджується, що позивачка ОСОБА_3 на лікування сина ОСОБА_6 в ТОВ «ТЛВ Ізраїльський центр для медичного туризму» витратила 16085,00 доларів США, що еквівалентно 188837,90 грн., та надала відповідні рахунки.

Факт сплати цих коштів на лікування сина відповідачем не заперечується.

Відповідачем заперечується, що ці кошти були сплачені особисто позивачкою, так як вона не працює, не має стабільного заробітку і ці кошти є благодійними та не підлягають стягненню з нього.

Із наданої апеляційній інстанції виписки за договором №082-0003761-ф/13-KRD вбачається, що кошти були внесені позивачем на депозит, які в послідуючому були перераховані на лікування сина.

Відповідачем не надано доказів, що на лікування сина було відкрито благодійні рахунки і з них перераховувалися кошти та з наданих доказів сторонами, судова колегія констатує, що кошти на лікування перераховані позивачкою, є її особистими і суд не вправі встановлювати походження цих коштів у позивача.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах та стягнув з відповідача половину понесених позивачкою витрат на лікування малолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 94418,95 грн.

Рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 164, 185 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», судова колегія, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Перечинського районного суду від 22 січня 2015 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканця АДРЕСА_1 щодо малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати і в цій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області Собослой Г.Г.