РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог житлово комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Південь» про виселення,та зустрічним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа без самостійних вимог житлово комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Південь» про визнання членом сімї наймача та визнання права користування квартирою

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 р. виконавчий комітет Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом, яким просив виселити ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1. Послався в обґрунтування позову на те, що на час смерті у лютому 2011 р. останнього наймача даної квартири ОСОБА_3, з нею ніхто не проживав та не був зареєстрованим, надалі квартира була зачинена працівниками ЖКП ММР «Південь, оскільки в ній ніхто не проживав. Але в подальшому зясувалося, що відповідач самовільно змінив замки та проживає в ній не маючи ордеру та не будучи членом сімї ОСОБА_3, тобто самоправно зайняв квартиру у звязку із чим підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою суду від 16 червня 2015 р. до спільного розгляду прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання його членом сімї наймача ОСОБА_3 та визнання за ним право користування даною квартирою (а.с.74).

Зустрічний позов обґрунтований тим, що у 1996 р. ОСОБА_3 прописала свого сина ОСОБА_2 в спірній квартир, де він фактично проживав і його реєстрація зберігалася по даній квартирі по 2011 р. Також зазначив, що він записаний як член сімї матері у договорі найму квартири укладеному в 1996 р.

В судовому засіданні представник виконавчого комітету Миколаївської міської ради вимоги первісного позову підтримала, у задоволенні первісного просила відмовити.

Представник ОСОБА_2 просив зустрічний позов задовольнити, а первісний залишити без задоволення.

Представник третьої особи просила первісний позов задовольнити, а зустрічний залишити без задоволення.

Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини.

Відповідно до копії форми «А» на спірну квартиру наданої третьою особою, ОСОБА_3 зареєструвалася в квартирі АДРЕСА_1 06 серпня 1996 р. на підставі ордеру №474 від 05 липня 1996 р. виданого на неї та її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Але син в квартирі не прописався. В спірну квартиру ОСОБА_3 виписалася з адреси АДРЕСА_2 і знята з реєстрації 18 серпня 2011 р. у звязку зі смертю (а.с.97-98).

Відповідно до довідки форми №3 ЖКП ММР «Південь» від 17 червня 2015 р. ОСОБА_3 була зареєстрована одна в даній квартирі з 1996 р. по день смерті (а.с.87,88).

Представник третьої особи пояснив, що договір найму на спірну квартиру через давність не зберігся.

Згідно акту від 23 червня 2015 р. мешканці квартири АДРЕСА_3 засвідчили, що ОСОБА_2 з 1996 р. по теперішній час фактично приживає в спірній квартирі (а.с.86).

Згідно довідки ЖКП ММР «Південь» про стан розрахунків по комунальним платежам на дану квартиру, заборгованість становить суму 4804,76 грн. на травень 2015 р., востаннє платежі здійснювалися у січні 2011 р. (а.с.89-91).

Відповідач документований паспортом громадянина України виданим Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 07 лютого 2014 р., оглянутому в судовому засіданні, в якому є відмітка про зняття з реєстрації в даному районі міста 17 липня 2012 р, відміток про подальшу реєстрацію місця проживання паспорт не має (а.с.45).

Відповідно до витягу з реєстру ДРАЦС та свідоцтва про переміну по батькові, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у жовтні 1995 р. змінив по батькові на Васильович, а у березні 2013 р. у звязку з визнанням батьківства стосовно нього змінив прізвище на ОСОБА_2 (а.с.37, 38, 76).

Відповідно до повторного свідоцтва про народження від 07 квітня 2015 р. матірю ОСОБА_2 є ОСОБА_3 (а.с.36).

ОСОБА_3 померла 09 лютого 2011 р. (а.с.35).

Згідно акту (без дати) поданого з первісним позовом мешканці по вул. Казарського, 1Б в м. Миколаєві підтвердили, що в квартирі без реєстрації проживає відповідач.(а.с.6).

Квартира не є приватизованою або службовою згідно довідки ЖКП ММР «Південь» від 18 лютого 2014 р. (а.с.5).

Відповідно до довідки адресно-довідкового бюро відповідач до 17 липня 2012 р. був прописаний по вул. Чигрина, 150, корп.7, к. 9 в м. Миколаєві і виписався до села Новоіванівка Баштанського району (а.с.13).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Згідно п. 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР затверджених 11 грудня 1984 р. ордер який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення дійсний протягом 30 днів.

Суд виходить з того, що відповідач не довів підстави свого зустрічного позову що він вселився до спірної квартири протягом дії ордеру, був зареєстрований в квартирі з матірю, вів спільне господарство та солідарно ніс обовязки наймачів. Навпаки, матеріли справи доводять, що на час смерті ОСОБА_3 відповідач зберігав право реєстрацію за іншою адресою. Його мати за життя письмової згоди на його вселення та реєстрацію не давала, а обовязки наймача по оплати комунальних послуг на квартиру після її смерті не виконувалися взагалі, у т.ч. на час розгляду справи в суді.

Тож в розумінні житлового законодавства відповідача не можна визнати членом сімї наймача ОСОБА_3, а відтак і вимога про визнання за ним права користування спірною квартирою є недоведеною і задоволенню не підлягає.

Частиною 3 статті 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Обставини що слугували підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову слугують підставами для задоволення первісного позову, оскільки правомірність зайняття відповідачем спірної квартири є ним недоведеною.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір 243,60 грн., а судові витрати понесені відповідачем йому не відшкодовуються.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов виконавчого комітету Миколаївської міської ради задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 без надання іншого житлового приміщення із квартири АДРЕСА_1.

Стягнути на користь виконавчого комітету Миколаївської міської ради з ОСОБА_2 судовий збір 243,60 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький