Справа № 602/529/14-ц
Провадження № 2/602/5/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" вересня 2015 р.

Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі:головуючого судді Сенюх М. З.

при секретарі Головатюк О.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ланівці справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування в повному розмірі шкоди, заподіяної працівниками субєкту господарювання підприємцю фізичній особі -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути в її користь з відповідача ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 69285,52 грн. та солідарно стягнути в її користь з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 22128,71 грн., заподіяну внаслідок порушення трудових обовязків щодо забезпечення зберігання ввірених товарів.

Свої вимоги мотивує тим, що 29 лютого 2012 року підприємець фізична особа ОСОБА_2 прийняла на посаду продавця магазину ОСОБА_3, з яким уклала договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. За наслідками інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей за період з 29 травня 2013 року по 20 січня 2014 року встановлена нестача товарів, які були ввірені ОСОБА_3 на загальну суму 91414,23 грн., яку він в добровільному порядку не повернув.

У зв'язку з виробничою необхідністю приватний підприємець ОСОБА_2 28 травня 2013 року прийняла на посаду помічника продавця ОСОБА_4 терміном на три місяці, з яким договір про повну матеріальну відповідальність не укладався, однак він виконував обовязки по забезпеченню зберігання ввірених матеріальних цінностей. За період роботи з 29 травня 2013 року по 03 вересня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 допустили недостачу ввірених їм товарно-матеріальних цінностей на суму 22128,71 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з обох відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить задовольнити позов в повному розмірі.

Будучи присутньою в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та пояснила суду про те, що відповідачі працювали в неї продавцями, з відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до умов договору вона продавцям створила належні умови для роботи та забезпечення збереження ввірених товарно-матеріальних цінностей.

За наслідками інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей виявлено недостачу, яку продавці в добровільному порядку не повернули.

Представник відповідачів ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, вказуючи при цьому про те, що договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідач ОСОБА_3 не підписував, а з відповідачем ОСОБА_4 договір про матеріальну відповідальність не укладався.

Представник відповідачів ОСОБА_5 не заперечує факту укладення трудового договору між підприємцем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 а також факту фактичного виконання обовязків продавця відповідачем ОСОБА_4 Позовні вимоги щодо проведення інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей представник відповідачів не заперечує.

Будучи присутнім у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги в частині результатів інвентаризації не визнав та пояснив суду про те, що він не підписував актів наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей. Крім того, вказує відповідач ОСОБА_3, що магазин знаходився в підвальному приміщенні і до нього під час ремонту був доступ з інших поверхів.

Відповідач ОСОБА_4 в попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав письмові пояснення, долучені до справи.

При цьому відповідач ОСОБА_4 пояснив суду про те, що з наказом від 28 травня 2013 року про прийом його на роботу терміном на три місяці від не ознайомлювався і він не відповідає дійсності, оскільки він працював згідно договору з 06 вересня 2010 року по 27 січня 2012 року, а з 28 січня 2012 року по 03 вересня 2013 року він виконував обовязки продавця без письмового договору (неофіційно).

Відповідач ОСОБА_4 заперечує розрахунок результатів інвентаризації, наданий позивачем, та вказує, що на час його припинення роботи на посаді продавця (03 вересня 2013 року) виявлено недостачу товарів на суму 9982,06 грн., а не 22128,71 грн. як зазначив позивач.

Суд вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши та оцінивши докази, зясував наступні обставини.

Позивач ОСОБА_2 має статус фізичної особи-підприємця на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 417542 від 15.09.2000 р., виданого державним реєстратором Лановецької районної державної адміністрації.

29 лютого 2012 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 укладено трудовий договір, зареєстрований 29 лютого 2012 року в Лановецькому районному центрі зайнятості за № 1, відповідно до якого відповідач зобовязався виконувати добросовісно функціональні обовязки продавця непродовольчих товарів.

Згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 29.02.2012 року працівник ОСОБА_3 приймає на себе відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому матеріальних цінностей, а підприємець ОСОБА_2 зобовязується створити працівнику належні умови для нормальної роботи та забезпечення повного збереження ввірених йому товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до актів наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей виявлено недостачу, а саме: за період з 29 травня 2013 року по 15 серпня 2013 року на суму 22128,71 грн.; за період з 15 серпня 2013 року по 3 вересня 2013 року на суму 9982,06 грн.; за період з 2 вересня 2013 року по 12 грудня 2013 року на суму 79827,80 грн.; за період з 12 грудня 2013 року по 20 січня 2014 року на суму 1604,37 грн.

Згідно акта наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей за період від 29 травня 2013 року по 20 січня 2014 року недостача товарів становить 91414,23 грн.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду про те, що вона, як головний бухгалтер підприємця ОСОБА_2 складала акт наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, перевіряла цифри і виводила результати ревізії, яку проводили ревізори.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили суду про те, що вони проводили ревізію в господарському відділі магазину приватного підприємця ОСОБА_2 Продавці були присутні при ревізії і писали розписки, що всі товари включені в інвентаризаційний опис і вони претензій до інвентаризаційної комісії не мають. По результатах ревізії виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей, її розмір визначався бухгалтером.

Відповідно до вимог ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

За змістом ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 29 лютого 2012 року прийнятий на посаду продавця непродовольчих товарів підприємцем ОСОБА_2 Дану обставину визнав у судовому засідання відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5

Посада продавця безпосередньо зв'язана із зберіганням, продажем (відпуском) переданих працівнику цінностей, а тому відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України з продавцями може бути укладено письмові договори про повну матеріальну відповідальність.

29.02.2012 року між підприємцем ОСОБА_2 та працівником ОСОБА_3 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого працівник ОСОБА_3 приймає на себе відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому матеріальних цінностей, а підприємець ОСОБА_2 зобовязується створити працівнику належні умови для нормальної роботи та забезпечення повного збереження ввірених йому товарно-матеріальних цінностей.

Суд не приймає заперечення представника відповідача щодо підпису ОСОБА_3 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, оскільки вони суперечать матеріалам справи. Відповідач пояснив суду, що він підписував договір, але його не читав і на ньому відсутня дата. Суд двічі задовольнив клопотання представника відповідача при призначення судово-почеркознавчої експертизи, однак вимоги експерта ним не виконані і експертиза не проведена.

Таким чином, суд вважає, що договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, наданий позивачем, укладений відповідно до вимог ст.135-1 КЗпП України.

Суд приймає до уваги акти наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей за період з 02.09.2013 р. до 12.12.2013 р. на суму недостачі 79827,80 грн. та за період з 12.12.2013 р. до 20.01.2014 р. на суму недостачі 1604,37 грн., з якими матеріально-відповідальна особа ОСОБА_3 ознайомлений.

В судовому засіданні встановлено, що з актом наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей за період з 29.05.2013 р. до 15.08.2013 р., за період з 15.08.2013 р. до 03.09.2013 р. та за загальний період з 29.05.2013 р. до 20.01.2014 р. матеріально-відповідальна особа ОСОБА_3 не ознайомлений, його підпис на вказаних актах відсутній.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що стягнення підлягає сума недостачі по актах наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, з якою матеріально-відповідальна особа ОСОБА_3 ознайомлений, а саме на суму 79827,80 грн. та 1604,37 грн., загальна сума 81432,17 грн.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення шкоди, заподіяної відповідачем ОСОБА_4, суд зясував наступні обставини.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_4 має нести матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну нестачею товарів відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.134 КЗпП України, а саме майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Згідно наказу приватного підприємця ОСОБА_2 від 28.05.2013 р. згідно п.3 ч.1 ст.23 КЗпП У, в зв'язку з виробничою необхідністю, на час виконання роботи помічника продавця прийняти на роботу ОСОБА_4 з 29.05.2013 р. терміном на три місяці.

З даним наказом ОСОБА_4 не ознайомлений, оригіналу наказу чи книги наказів позивач та її представник суду не надали.

Пояснення відповідача ОСОБА_4 стверджуються матеріалами справи, а саме: копією трудової книжки на його імя та долученою позивачем копією трудового договору. Згідно даних матеріалів справи ОСОБА_4 працював на посаді продавця з 06 вересня 2010 року по 27 січня 2012 року.

Необґрунтованим є і розрахунок позивача щодо розміру завданої шкоди. Позивач просить солідарно стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріальну шкоду за період з 29 травня 2013 року по 03 вересня 2013 року в розмірі 22128,71 грн., заподіяну внаслідок порушення трудових обовязків, однак вказує, що нестача товарів станом на 03 вересня 2013 року склала 9 982,06 грн.

В порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позивач не довів зазначені в позовній заяві обставини, а саме те, що відповідачем ОСОБА_4 було одержано майно та інші цінності під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної працівником ОСОБА_4, задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження пояснення відповідача ОСОБА_3 про те, що в магазині не були створені умови для зберігання товарно-матеріальних цінностей.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. В користь позивачки слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 81432,17 грн. (79827,80 грн. +1604,37 грн.). Решта позовних вимог задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою майнового характеру на суму 91414,23 грн. Згідно Закону України «Про судовий збір» позивач повинен був сплатити 914,14 грн., однак згідно квитанції ним сплачено 500 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України цю суму слід стягнути в користь позивача з відповідача ОСОБА_3

Несплачена суму судового збору становить 414,14 грн. При задоволенні позову на суму 81432,17 грн. з відповідача слід стягнути 814,32 грн., з яких 500 грн. в користь позивача, а різницю в сумі 314,32 грн. в користь держави. Решту суми судового збору, а саме 99,82 грн. слід стягнути в користь держави з позивача, оскільки при поданні позовної заяви ним не сплачено судовий збір в повній сумі.

Керуючись ст.ст. 134, 135-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 р., ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213-218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 заподіяну працівником матеріальну шкоду в сумі 81432,17 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави судовий збір в сумі 314,32 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в сумі 99,82 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Тернопільської області через Лановецький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_10