У х в а л а

іменем україни

05 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчук М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» -ШулікиАліни Володимирівни - на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 році Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 19 лютого 2007 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ODU0AU07100043, згідно з умовами якого банк надав кредит у розмірі 12 647, 12 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язався своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов вказаних у договорі.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 19 лютого 2007 року укладений договір поруки.

Відповідачі допустили порушення умов кредитного договору, тому позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 46 303, 49 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 542 676 грн 90 коп., а також судові витрати.

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.

На обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 посилалася на те, що між нею та ОСОБА_2 шлюб розірвано, банк угоду про зміну розміру процентної ставки з нею не укладав, однак збільшив обсяг її відповідальності, збільшивши відсоткову ставку з 12 % до 14, 02 %.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2015 року у задоволенні первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано припиненим з 01 листопада 2008 року договір поруки від 19 лютого 2007 року № ODU0АК07100043, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2015 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19 лютого 2007 року № ODU0AU07100043 станом на 21 травня 2014 року у розмірі 311 851 грн 15 коп., що за курсом НБУ станом на 21 травня 2014 року еквівалентно 26 608, 46 доларів США.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка&nbsp;А.В.- порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 19 лютого 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № ODU0AU07100043, згідно із умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, а ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 12 647, 12 доларів США зі сплатою за користування кредитом 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 19 лютого 2014 року (а. с. 12-14).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки (а. с. 15).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 19 лютого 2007 року укладений договір застави автомобіля марки «DAEWOO SENS», 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві власності.

ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконував, у зв'язку з чим загальна заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 21 травня 2014 року складала 46 303,49 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 542 676 грн 90 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 6 755, 11 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 13 307, 59 доларів США; заборгованість з комісії за користування кредитом - 545, 76 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 25 695, 03 доларів США.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODU0AU07100043 від 19 лютого 2007 року у розмірі 217 025 грн 50 коп., звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки «DAEWOO SENS», 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а. с. 38-39).

Згідно із довідкою-рахунком від 24 травня 2013 року № 381848, серії ААВ, виданої на ім'я ОСОБА_6, автомобіль марки «DAEWOO SENS», кузов № НОМЕР_2, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, продано за 31 000 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норму ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню.

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку підвищити розмір відсоткової ставки за користування кредитом, направивши позичальнику письмове повідомлення.

Однак згідно із п. 13 договору поруки від 19 лютого 2007 року № ODU0AK07100043 зміни та доповнення в цей договір вносяться тільки за згодою сторін, в письмову вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже, збільшення процентної ставки за кредитним договором, яке відбулося без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що умовами договору поруки передбачено внесення змін у нього лише шляхом укладення додаткового договору, однак такого між банком і поручителем не укладалося, банк починаючи з 01 листопада 2008 року в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку за користування кредитним коштами з 12 % до 14, 02 % річних, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України дійшли правильних висновків про наявність підстав для припинення поруки.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, перевірене колегією суддів в межах доводів касаційної скарги, підстав для йогозміни або скасування не встановлено.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - ШулікиАліни Володимирівни -відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук