Провадження № 2/127/5351/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач із відповідачем не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак у позивача від відповідача є неповнолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В свідоцтві про народження ОСОБА_2 не вказаний як батько, оскільки останній відмовився зареєструвати дитину на своє ім'я. Інших дітей, непрацездатної дружини, батьків відповідач не має. Стягнення за виконавчими документами з нього не справляються. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають окремо, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надавати відмовився.

Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь позивача аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 25 % заробітку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги уточнила і просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в розмірі ? частини від заробітку відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до повноліття дитини. Уточнені позовні вимоги позивач підтримала, аргументуючи мотивами викладеними в позовній заяві, та просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про заперечення щодо задоволення позову в повному обсязі. Надав суду письмові заперечення.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 12.05.2015 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, записані ОСОБА_4 та ОСОБА_1. (а.с. 3)

В судовому засідання судом встановлено, що прізвище, ім'я, по батькові дитини записано зі слів матері - ОСОБА_1, у відповідності до ст. 135 СК України. ОСОБА_2 не подавав до органу реєстрації відповідної заяви щодо зазначення його батьком дитини, що також підтверджується поясненнями останнього, наданими в запереченнях проти позову. (а.с. 16)

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заява батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записують за її вказівкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, відповідно до вищевказаної норми обов'язок утримувати неповнолітніх дітей покладено саме на батьків. Підставою виникнення прав та обов'язків батьків і дітей є походження цих дітей від батьків, засвідчене у встановленому законом порядку.

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, запис у Книзі реєстрації народжень здійснено за вказівною матері - позивача ОСОБА_1, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, то таким чином батьківство ОСОБА_2 не встановлено.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що в свідоцтві про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком записаний саме ОСОБА_4, але ніяк не ОСОБА_2.

Загальними підставами виникнення прав та обов'язків матері, батька та дитини є: 1) факт походження дитини від матері і батька, тобто біологічна ознака; 2) засвідчення походження дитини державним органом реєстрації актів цивільного стану у встановленому законом порядку, тобто юридична ознака. Порядок такого засвідчення залежить від наявності чи відсутності шлюбу між батьками дитини. Порушення встановленого законом порядку засвідчення походження дитини не породжує батьківських прав та обов'язків. Для виникнення прав та обов'язків батьків та дітей мають одночасно бути ці обидві ознаки.

Таким чином, відсутність належного підтвердження того, що ОСОБА_2 в дійсності є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_1 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, не дає підстав вимагати стягнення з нього аліментів на утримання цієї дитини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що в задоволені позову слід відмовити, оскільки він є недоведеним належними та допустимими доказами.

Отже, враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 180 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, ст.ст. 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: