Справа № 214/8122/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 вересня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Ткаченко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, третя особа - Сьома криворізька державна нотаріальна контора, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнила та в уточненому позові просить суд визнати недійсним з моменту укладення, а саме з 14.11.2011 року, договір дарування квартири АДРЕСА_1 в м. Кривому Розі, укладений між нею та відповідачем, посвідчений державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за №2-127, а також повернути сторони вказаного договору дарування до первісного стану шляхом застосування двосторонньої реституції та визнати за нею право власності на вказану квартиру. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач зазначила, що 14.11.2011 року між нею та відповідачем було укладено Договір дарування квартири, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу безоплатно у власність як дарунок квартиру АДРЕСА_1 Дніпропетровської області. У зв'язку з похилим віком та поганим станом здоров'я позивач домовилась з відповідачем про передачу йому у власність вказаної квартири за умови, що відповідач буде її доглядати, забезпечувати харчуванням, займатись утриманням вказаної квартири, тощо. Таким чином, позивач, будучи людиною похилого віку, помилялась щодо правової природи укладеного нею договору, вважаючи його договором довічного утримання.

Позивач в судове засідання не з'явилась, але її представник надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу за його та позивача відсутності.

Відповідач в судове засідання також не з'явився, але надав до суду письмову заяву, в якій пред'явлені уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з приводу правочину, вчиненого під впливом помилки, роз'яснено наступне. Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину (стаття 229 ЦКУ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

В правочинах, вчинених під впливом помилки, має місце невідповідність між внутрішньою волею сторони її зовнішнім волевиявленням, спричинена не внутрішнім психічним чи фізичним станом особи, а хибним (помилковим) сприйняттям обставин, обумовленим їм властивостям.

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можно було б вважати, що правочин не був би вчинений.

Неправильне сприйняття може бути викликане найрізноманітнішими обставинами: це можуть бути дії третіх осіб, іншої сторони правочину, неосвідченість або власна необачність сторони, яка вчинила правочин під впливом помилки, тощо, і причини помилки правового значення не мають.

Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки, необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, Цивільний кодекс України розуміє: помилку в природі правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей речі, які унеможливлюють її використання за цільовим призначенням.

Під природою правочину слід розуміти юридичну природу того чи іншого правочину, тобто основні (типові) характеристики, притаманні зазвичай правочинам цього виду. Такими правочинами є, зокрема, договір дарування та договір довічного утримання, оскільки передаючи безоплатно квартиру в дар, відчужувач (позивач) помилково вважає, що взамін набувач (відповідач) повинен довічно забезпечувати її утриманням та доглядом.

Таким чином, укладаючи договір дарування квартири, позивач помилилась щодо природи цього правочину, оскільки мала на меті укладення договору довічного утримання, відповідно до якого вона передає відповідачеві у власність вказану квартиру, а відповідач надаватиме їй матеріальну допомогу, купуватиме ліки та буде здійснювати за нею догляд.

Отже, наведені обставини є підставою для визнання договору дарування квартири, укладеного між позивачем і відповідачем, недійсним згідно ст. 229 ЦК України, оскільки позивач помилилась щодо правової природи договору дарування квартири, вважаючи його договором довічного утримання і ця помилка має істотне значення, тому що вона стосується прав та обов'язків сторін вказаного договору.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Позаяк відповідач визнав пред'явлені до нього уточнені позовні вимоги та з матеріалів справи не вбачається, що визнання ним позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд уважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 229-233 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним з моменту укладення, а саме з 14.11.2011 року, договір дарування квартири АДРЕСА_1 Дніпропетровської області, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за №2-127.

Повернути сторони договору дарування квартири до первісного стану шляхом застосування двосторонньої реституції та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Попов.