Ухвала

іменем україни

17 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Коротуна В.М., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Берездівецької сільської ради Миколаївського району Вінницької області, третя особа - відділ архітектури та містобудування Миколаївської районної державної адміністрації, про визнання рішення недійсним, скасування державного акта, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати недійсною ухвалу третьої сесії 22-го скликання Берездівецької сільської ради Миколаївського району Львівської області від 24 березня 1995 року № 15 у частині п. 107 про надання у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий Берездівецькою сільською радою 26 січня 2001 року та зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 166, про надання ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки площею 0,460 га; зобов'язати управління Держземагентства у Миколаївському районі Львівської області скасувати державну реєстрацію вказаного державного акта на право приватної власності на землю; зобов'язати відповідача ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою та житловим будинком шляхом демонтажу дерев'яного паркана, який відгороджує вулицю-проїзд Шкільна у с. Гранки-Кути, до належного позивачу житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1, демонтажу дерев'яного паркана між земельними ділянками ОСОБА_7 і ОСОБА_6, а також очистити цей проїзд площею 120 кв. м від зелених насаджень, кущів, дерев та всіх зайвих на проїзді предметів і відкрити цей проїзд для вільного користування позивачем; зобов'язати відповідача ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні належною позивачу земельною ділянкою та житловим будинком шляхом демонтажу дерев'яного паркана та цегляних стовпчиків, споруджених ним, що перекривають спільний проїзд із боку належного позивачу житлового будинку до центральної сільської вулиці у с. Гранки-Кути Миколаївського району Львівської області, а також очистити цю захоплену частину проїзду площею 130,8 кв. м від зелених насаджень, кущів, дерев, зайвих предметів, та відкрити його для вільного користування позивачу.

Свої позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,60 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, та житлового будинку із господарськими спорудами, розташованого на цій земельній ділянці. Відповідачі у справі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є її сусідами та чинять їй перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою та нерухомим майном, що розташоване на ній, оскільки перекрили заїзд та проїзд до належного їй будинку, зайнявши земельні ділянки загального користування, а саме проїзд до будинку позивача шириною 6 м та довжиною 20-21,8 м. Зазначила, що Берездівецька сільська рада на підставі свого рішення видала відповідачу ОСОБА_6 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,46 га, в яку включений вищевказаний спільний проїзд та яким користується позивач та її сусіди, які позивач вважає незаконними, оскільки вулиці та проїзди загального користування не можуть бути передані у приватну власність, а встановлення меж землекористування ОСОБА_6 не були узгоджені з нею як користувачем спільного проїзду.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, не погоджуючись із судовими рішеннями судів першої й апеляційної інстанцій, просить ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Зокрема, правильним є висновок суду, що позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо порушення відповідачами ст. 39 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_269/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> (ч. 4 ст. 65 ЗК України 1991 року, чинного на час прийняття оскаржуваного рішення), а також на підтвердження того, що зазначена дорога передбачена в плані села Гранки-Кути та, що відповідачі перегородили та приватизували частину загальної вулиці Шкільної у с. Гранки-Кути Миколаївського району Львівської області.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

В.М. Коротун

І.К. Парінова