Номер провадження: 22-ц/785/6016/15
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С.В.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 22 травня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

16 березня 2015р. позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив збільшити розмір стягнутих аліментів до 1500грн. щомісячно.

В обґрунтування заявлених вимог позивач ОСОБА_3 вказав, що він є сином відповідача ОСОБА_2 Рішенням Болградського районного суду від 11 жовтня 2005р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, яка є його матерю, було стягнуто 100грн. щомісячно на його утримання, як на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, інваліда 2 групи, починаючи з 08 червня 2005р. і довічно. Позивач вказав, що отримуючи пенсію у розмірі 979грн., йому не вистачає коштів на життя, йому допомагає його мати ОСОБА_4 та бабуся. З моменту винесення рішення про стягнення аліментів, змінився його стан здоров'я, а відповідач добровільно ніякої допомоги не надає, хоча на думку позивача, має таку можливість (а.с.1).

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, надавши суду свої письмові заперечення, посилаючись на те, що він не має такої можливості сплачувати більше аліментів на утримання ОСОБА_3, оскільки він має на утриманні сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, допомагає двом престарілим батькам: мати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 народження, та батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 народження, та він (відповідач) особисто часто хворіє (а.с.44). В судовому засіданні першої інстанції відповідач ОСОБА_2 визнав частково позов, в розмірі 200грн.(а.с.62-64).

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 22 травня 2015р. позов ОСОБА_3 задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 850грн. щомісячно безстроково, починаючи з 16 березня 2015р. і на користь держави судовий збір у розмірі 243грн.60коп. При цьому суд зазначив, що після набрання рішенням законної сили, відкликати з Котовської дистанції колії № 3 Одеської залізниці (адреса вулиця 10 років Жовтня, № 57-а, м. Котовськ, Одеська область) з виконання виконавчий лист № 2-1028-2005, виданий 24.05.2006р. (а.с.65,67-68).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції, визначити йому розмір аліментів у вигляді 300грн. щомісячно на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 При цьому, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не врахував його матеріальний стан, стан його здоров'я, що він отримує невелику заробітну плату та після відрахування із його заробітної плати аліментів у сумі 850грн., у нього залишиться мізерна сума на утримання своєї сім`ї та неповнолітнього сина від другого шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, котрий є випускником школи та має намір вступити до вищого учбового закладу за контрактом. Суд не взяв до уваги, що він має двох непрацездатних та дуже хворих батьків пристарілого віку, яким він допомагає матеріально (а.с.71-73).

Заслухавши доповідь судді, апелянта ОСОБА_3, представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Рішення суду фактично оскаржено відповідачем в частині розміру стягнутих аліментів.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач спроможній надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину - ОСОБА_3 у більшому розмірі, а ніж 100грн. та визначив аліменти у розмірі 850грн. щомісячно та безстроково.

Судова колегія не може повністю погодитися з вказаним висновком суду, який зроблений з порушенням вимог матеріального права.

Положеннями ст. 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Таким чином, аналіз змісту ст. 198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов'язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина).

При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим із батьків і врахувати стан здоров'я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст.ст.182, 200 СК України).

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, щовідповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 05.08.1987р. (а.с.4).

Позивач досяг повноліття, проте є інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК № 097684 від 24.06.2004р. та висновком лікарської комісії № 968 від 24.06.2004р. (а.с.10).

З матеріалів справи вбачаться, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на диспансерному обліку у лікаря гастроентеролога і психіатра з діагнозами: «Виразкова хвороба кукси шлунку», «Помірна розумова відсталість» (а.с.11,12,13).

Судом першої інстанції було досліджено в судовому засіданні оригінал медичної картки позивача ОСОБА_3, з якої встановлено, що окрім названих захворювань, позивач має ще й інші: - «Депінг-синдром середньої важкості», «Хронічний вірусний гепатит «С», - «Хронічний холецистит», - «Хронічний гострий дуоденіт», - «Хронічний панкреатит» (а.с.58-61).

З довідки Болградського УПФУ Одеської області № 2377/07 від 03.03.2015р., вбачається, що позивач ОСОБА_3 знаходиться на обліку в УПФУ в Болградському районі та отримує соціальну пенсію інвалідам з дитинства ІІ групи в розмірі 979грн. на місяць (а.с.14).

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2005р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 (матері позивача) було стягнуто аліменти у розмірі 100грн. щомісячно на утримання довічно позивача ОСОБА_3 (а.с.7).

Судом першої інстанції встановлено, що з моменту винесення рішення Болградським райсудом про стягнення аліментів, змінився стан здоров'я позивача, він переніс ряд захворювань, хірургічних втручань і в даний час він постійно потребує лікування, дієтичного харчування, багато коштів йде на придбання ліків, вартість яких значно збільшилася. Призначені ОСОБА_3 аліменти і пенсія недостатньо покривають його витрати, тому він потребує матеріальної допомоги (а.с.8,9).

Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що мати позивача - Георгіогло О.В. працює соціальним працівником Територіального центру соціального обслуговування Болградської РДА, та отримує заробітну плату в середньому в розмірі 1900грн. (а.с.5,15).

Відповідач ОСОБА_2 працює монтером колії в Котовській дистанції колії № 3 Одеської залізниці та отримує заробітну плату в середньому в розмірі 4900грн., з яких відраховуються аліменти в розмірі 100грн. та податки (а.с.35,36).

На підставі наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано поважав, що у відповідача є можливість сплачувати аліменти більше ніж 100грн. щомісячно на утримання непрацездатного сина ОСОБА_3

Доводи апелянта щодо неможливості виплачувати аліменти позивачу більше ніж 300грн. щомісячно, судова колегія не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження цього. Так доказів того, що на утриманні відповідача перебуває його син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та батьки похилого віку, які хворіють та отримують мізерні пенсії, суду не надано. В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач пояснив, що мати вже померла, а батько отримує пенсію в сумі 1000грн., має житловий будинок та земельну ділянку. Відносно стану здоров'я відповідача судом першої інстанції також при ухвалені рішення суду була надана належна і відповідна оцінка, та суд вірно вважав, що це ні є доказом про неможливість сплачувати аліменти в більшому розмірі на утримання позивача ОСОБА_3 Згідно положень ст. 192 ч.1 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Проте, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд порушив норми матеріального права, зокрема приписи статей 181, 183,184 СК України, згідно яких за загальним правилом розмір аліментів визначається у частці від доходу платника. Визначення аліментів у твердій грошовій сумі можливо лише у передбачених ст.184 СК України випадках, зокрема у випадку якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

В матеріалах справи наявні докази того, що відповідач працює монтером колії в Котовській дистанції колії № 3 Одеської залізниці та має регулярний дохід, отримуючи заробітну плату (а.с.35,36).

Докази того, що відповідач має інший періодичний заробіток чи отримує частину доходу в натурі в матеріалах справи відсутні, а тому підстави для визначення аліментів у твердій грошовій сумі, передбачені ст.184 СК України, відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції мав визначити розмір аліментів у частці від доходу відповідача, чого не зробив, порушивши норми матеріального права.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до статті третьої Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Україною, Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Оскільки колегією суддів встановлено, що позивач має постійний дохід у вигляді заробітної плати, підстави для визначення аліментів у твердій грошовій сумі відсутні, а тому суд відповідно до положень статей 182-183 СК України визначає аліменти на дитину в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні частки суд враховує усі істотні обставини справи, передбачені положеннями с. 182 СК України, зокрема стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, розмір його сукупного доходу.

Таким чином, враховуючи, що при постановленні рішення судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 181, 185 СК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 22 травня 2015року скасувати в частині визначення розміру аліментів, що підлягають до стягненню з ОСОБА_2.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. Жеребкове Ананьївського району Одеської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_4, виданий Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно безстроково, починаючи з 16 березня 2015р.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: