Маловисківський районний суд Кіровоградської області
Справа № 392/2251/14-ц
Провадження № 2/392/401/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі:

Головуючої: судді Кавун Т.В.

при секретарі Касьян З.А.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мала Виска справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 26.12.2013 року вона надала у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, про що було складено договір позики у вигляді розписки. Борг ОСОБА_2 мала сплатити до 26.01.2014 року. Однак, до даного часу борг не повернула, тому просить суд стягнути з відповідача 322 500 грн. та сплачений судовий збір.

22.06.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики від 26.12.2013 року, посилаючись на те, що кошти в сумі 25 000 доларів США вона в борг не брала, а розписку написала як гарантію того, що вона придбає у ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу належну їй квартиру, в якій вона тимчасово проживала з дітьми. Тому просить суд визнати недійсним договір позики укладений між нею та ОСОБА_1 оформлений письмовою розпискою від 26.12.2013 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що кошти надала в борг ОСОБА_2 про що було складено розписку, в присутності свідків її батьків, про укладення даного договору ОСОБА_2 просила нікого не ставити до відому, так як на той час розлучалася з чоловіком. Зустрічний позов не визнала, посилаючись на те, що договір позики укладений між нею та ОСОБА_2 у вигляді письмової розписки свідчить не лише про укладення договору, а й про факт передачі грошей. Ніякої домовленості між ними про купівлю-продаж квартири, співвласником якої вона є, мови не було.

В судовому засіданні представник відповідача та відповідач ОСОБА_2 первинний позов не визнали, посилаючись на те, що ніяких коштів ОСОБА_1 їй не передавала. Розписку було написано в присутності батьків ОСОБА_1, яка продиктувала текст розписки по телефону. Дана розписка була гарантією того, що вона отримавши кредит купить належну ОСОБА_1 квартиру за 25000 доларів США. Зустрічний позов підтримали, посилаючись на те, що даний договір позики у вигляді розписки є недійсним, так як ніяких грошей ОСОБА_2 не брала в борг, що підтверджується звукозаписом розмови між її колишнім чоловіком ОСОБА_3 та батьками ОСОБА_1, свідками по даній розписці. Крім того, позивач ОСОБА_2 по зустрічній позовній заяві вказала на те, що під час укладення договору помилилася щодо обставин, так як вважала, що даний договір є гарантією того, що в подальшому між нею та ОСОБА_1 буде укладено договір купівлі-продажу квартири. Дана розписка була написана нею під впливом тяжкої обставини, так як її чоловік попросив залишити будинок з дітьми та їй не було де проживати.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

26.12.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 позичила кошти в сумі 25 000 доларів США. Договір було складено у письмовій формі у вигляді розписки.

Відповідно до умов договору, ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 гроші в національній валюті США, зобов"язалася повернути до 26.01.2014 року.

Відповідно до ставки Національного Банку України станом на момент звернення до суду встановлено офіційний курс гривні до іноземної валюти- 100 доларів США= 1200, 90 грн.. Тобто, строк дії договору закінчився ще 26.01.2014 року, відповідач до даного часу не виконала взяте на себе зобов"язання, з урахуванням офіційного курсу валют борг становить 322 500 грн. 00 коп..

З показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому засіданні встановлено, що про отримання будь-яких коштів ОСОБА_2 у ОСОБА_1 вони не знають, лише про те, що ОСОБА_5 написала розписку так як мала придбати квартиру належну ОСОБА_1. Крім того, свідок ОСОБА_3, показав, що під час розмови між ним та ОСОБА_6 та ОСОБА_7, останні повідомили йому що ніяких коштів їх донька не позичала ОСОБА_2.

З матеріалів ЖЄО Маловисківського РВ УМВС № 1099 від 24.04.2015 року, досліджених в судовому засіданні, встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до начальника Маловисківського РВ УМВС України з заявою 22.04.2015 року, про те, що ОСОБА_1 шахрайським шляхом намагається стягнути з неї гроші в сумі 322500 грн.. В ході перевірки встановлено, що ОСОБА_2 власноруч при свідках написала розписку про отримання коштів в сумі 25000 доларів США від ОСОБА_1 та по даний час кошти не повернула. Тому, ознак будь-якого кримінального правопорушення по даній події не виявлено.

Крім того, з даних матеріалів вбачається, що по факту звернення ОСОБА_2 до Маловисківського РВ УМВС України було відібрано письмові пояснення у свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили, що ОСОБА_2 отримала в борг у їх доньки ОСОБА_1 кошти , про що в їх присутності вона власноруч написала розписку.

З показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 дійсно 26.12.2013 року знаходилася в смт. Смоліне Маловисківського району Кіровоградської області. ОСОБА_2 позичила у неї кошти та крім цього їй ОСОБА_1 дозволила залишити в належній сім"ї ОСОБА_1 квартирі речі, у зв"язку з її тяжким сімейним положенням.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_2 звернулася до його доньки з проханням позичити кошти, на що він намагався відмовити доньку, але остання його не послухала. 26.12.2013 року до їх домоволодіння прийшла ОСОБА_2, після розмови з ОСОБА_1, його з дружиною ОСОБА_6 запросили до кімнати, і в їх присутності ОСОБА_2 написала власноруч розписку про те, що взяла в борг у ОСОБА_1 кошти в сумі 25 000 доларів США, він з ОСОБА_6 поставили свої підписи на розписці. ОСОБА_2 взяла конверт з коштами та попросила, щоб про дану подію ніхто не знав, особливо її чоловік ОСОБА_3, у зв"язку з тим, що вона розлучилася з ним і між ними не добрі стосунки, при цьому подякувала та пообіцяла, що через місяць кошти поверне.

Посилання представника позивача по зустрічному позову та ОСОБА_2 про те, що вона під час укладення даної розписки написала її під впливом тяжкої обставини так як не мала житла та залишилася на вулиці з дітьми, та вчиняючи даний правочин помилилася щодо обставин, які мають місце, так як вважала, що дана розписка є гарантією того, що в подальшому вона придбає за договором купівлі-продаж квартиру належну ОСОБА_1, не доведено в судовому засіданні в силу ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помиилка щодо природи правочину, прав та обов"язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Тобто, помилка це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення.

Судом встановлено, що саме ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з проханням надати позику та власноруч написала розписку про отримання коштів, отже її дії свідчать про те, що вона усвідомлювала значення своїх дій.

З реєстраційного посвідчення на квартиру АДРЕСА_1, вбачається, що власниками даної квартири є ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9, тобто, дана квартира належить на праві приватної власності в рівних частках ОСОБА_1 та її дітям.

Намір укласти договор купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, стростувався показаннями свідками.

З прослуханого в судовому засіданні звукозапису розмови між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, ОСОБА_6, встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повідомили ОСОБА_3 про те, що його колишня дружина ОСОБА_2 ніяких коштів у ОСОБА_1 не отримувала.

Але під час розгляду даної справи судом встановлено, з показань свідка ОСОБА_7 даних під присягою та пояснень позивача ОСОБА_1, що ОСОБА_2 просила нікого не повідомляти про отримання нею в борг коштів в сумі 25 000 доларів США.

Відповідно до ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Правова позиція по даним правовідносинам викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року, в якій вказано, що згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення , так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 1050 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання.

Тому, суд дійшов висновку, що розписка дана ОСОБА_2 є договором позики, та підтверджує факт передачі грошової суми ОСОБА_1 ОСОБА_12 ОСОБА_13 в сумі 25000 доларів США, а отже первинний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Керуючись, ст.ст. 209, 212-215, ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26.12.2013 року в сумі -322 500 ( триста двадцять дві тисячі п"ятсот) грн. 00 коп. та 3 225 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оформлений письмовою розпискою від 26.12.2013 року-відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання до Маловисківського районного суду Кіровоградської області апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст мотивувального рішення виготовлено до 09.09.2015 року.

Суддя Т.В. Кавун