АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 2 червня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого остання отримала грошові кошти в розмірі 45 000,00 доларів США зі строком погашення заборгованості до 27 грудня 2017 року та зобов'язалася повертати своєчасно отриманий кредит і сплачувати відсотки за користування ним. Укладеними після цього додатковими угодами було змінено ліміт кредитування до 100 000,00 доларів США, строк погашення заборгованості до 1 червня 2021 року, розмір відсоткової ставки до рівня 15,5 % річних та графік погашення боргу. Для забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором 2 червня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3було укладено договір поруки, на підставі якого ОСОБА_3 зобов'язався забезпечити належне виконання позичальником ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань. Всі зміни до кредитного договору були погоджені з поручителем. Однак відповідач ОСОБА_2, в порушення умов договору, взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, отриманий кредит своєчасно та в повному обсязі не повернула, кошти за користування ним не сплатила, внаслідок чого виникла заборгованість по кредиту у розмірі 1 016 805,65 грн., по відсотках - 316 045,99 грн., пеня за

_______________________________________________________

Справа № 761/21150/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/3012/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Волокітіна Н.Б.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

несвоєчасне повернення кредиту - 52 923,70 грн. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 33 336,79 грн., а всього - 1 419 112,13 грн., яку разом із судовими витратами позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року позов задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 419 112,13 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4. в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт, зокрема, посилається на те, що суд не взяв до уваги тієї обставини, що позивачем було пропущено строки позовної давності.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» - ОСОБА_7 у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 2 червня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 39.29-50/270к, відповідно до якого відповідач у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання отримала грошові кошти у розмірі 45 000,00 доларів США зі сплатою 11,85 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості - 27 грудня 2017 року (а.с. 17-25).

Додатковою угодою № 1, укладеною між банком та позичальником 12 квітня 2007 року, внесено зміни до умов кредитування, а саме змінено ліміт кредитування до 100 000 доларів США, строк погашення кредиту - до 1 червня 2021 року, а також порядок його погашення (а.с. 26-29).

Відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 8 жовтня 2008 року сторони дійшли взаємної згоди щодо зміни розміру відсоткової ставки до рівня 15,5 % річних (а.с. 31).

Як вбачається з додаткової угоди № 2, укладеної між банком та позичальником 9 квітня 2009 року, сторонами було змінено графік погашення основного боргу (а.с. 32-34).

Також встановлено, що 2 червня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачами ОСОБА_2,

ОСОБА_3було укладено договір поруки № 39.29-50/109п, яким забезпечується виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором. За умовами договору поруки поручитель - ОСОБА_3 зобов'язався нести перед банком солідарну з позичальником - ОСОБА_2 відповідальність за повне та своєчасне виконання останньою умов кредитного договору (а.с. 35-37).

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Всі зміни до кредитного договору були погоджені з поручителем, що підтверджується укладенням між сторонами 12 квітня 2007 року додаткової угоди

№ 1 (а.с. 38).

З детального розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 18 червня 2014 року відповідач ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, грошові кошти своєчасно та в повному обсязі не повернула, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 1 016 805,65 грн., по відсотках - 316 045,99 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 52 923,70 грн. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 33 336,79 грн., а всього - 1 419 112,13 грн. (а.с. 7-16).

Вказані обставини вірно встановлені судом першої інстанції та знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги з приводу спростування вказаних висновків суду та необхідності застосування до вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_2 наслідків спливу строку позовної давності є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з пояснень представників сторін, в забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором кредиту, сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

На підставі виконавчого напису нотаріуса, вчиненого у 2010 році, який в подальшому у 2012 році пред'явлено до виконання, звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Грошові кошти від реалізації іпотечного майна у 2013 році спрямовано на погашення заборгованості позичальника за кредитним договором.

Вказані обставини також підтверджуються відомостями розрахунку (а.с. 14), з якого вбачається, що 29 березня 2013 року в якості погашення заборгованості на рахунок позичальника було зараховано 305 410,28 грн.

Частиною першою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За викладених обставин, враховуючи те, що перебіг позовної давності було перервано частковим погашенням боргу за рахунок реалізації іпотечного майна, а тому позивачем не було пропущено строку для звернення з позовом до відповідача ОСОБА_2

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі

1 419 112,13 грн., яка підлягає стягненню з неї на користь позивача.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3, як поручитель має нести солідарну з позичальником ОСОБА_2 відповідальність, у зв'язку з чим неповернута частина коштів підлягає солідарному стягненню з нього на користь позивача.

Проте, з висновками суду першої інстанції в цій частині колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене у справі судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З договору поруки від 2 червня 2006 року вбачається, що строк припинення поруки у ньому не встановлений.

Представник позивача, заперечуючи проти доводів апелянта, посилався на ту обставину, що пунктом 5.2. договору визначено, що він вступає в дію з моменту його укладення і діє до повного виконання забезпечених порукою вимог, а тому встановлені частиною 4 ст. 559 ЦК України правила не розповсюджуються на зазначений договір.

Такі твердження є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, порука є видом забезпечення зобов'язання, за своє суттю, має акцесорний характер до основного зобов'язання, нерозривно пов'язана з ним та діє в межах строків його дії.

Зі змісту вказаного пункту договору неможливо встановити дійсний строк дії поруки, яка за своєю суттю не може діяти більше, ніж основне зобов'язання, забезпечене нею.

Отже, враховуючи те, що строк дії поруки ОСОБА_3 договором не встановлений, вона припиняє свою дію у разі непред'явлення банком до нього вимоги протягом шести місяців після настання строку виконання зобов'язання

ОСОБА_2

Апеляційним судом встановлено та це підтверджується поясненнями сторін, що вимоги про дострокове погашення заборгованості на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 направлялися 22 січня 2010 року (а.с. 74, 78).

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, ПАТ «Укрсоцбанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-190 цс14 від 21 січня 2015 року.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України. (Правова позиція Верховного Суду України, постанова № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року).

Враховуючи викладене, а саме сплив шестимісячного строку з моменту пред'явлення вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (січень 2010 року) до моменту звернення з вимогою (позовом) до останнього, як до поручителя (липень 2014 року), встановлена договором від 2 червня 2006 року порука припинила свою дію.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-170цс13 від 17 вересня 2014 року, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки щодо цієї частини позовних вимог є необґрунтованими.

З огляду на викладене та з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що порука ОСОБА_3 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків за кредитним договором припинила свою дію, а тому позовні вимоги про солідарне стягнення з нього, як з поручителя, суми заборгованості задоволенню не підлягають.

За таких обставин рішення суду назвати повністю законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню в частині з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 309ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року скасувати в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору з ОСОБА_3.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко