АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/77/15 Доповідач - Сташків Б.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Кузьма Р. М.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю представника банку СнятовськогоЗ.Й., відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Тернопільської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року позов публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", заборгованість за кредитним договором у розмірі 111 960,73 доларів США (сто одинадцять тисяч девятсот шістдесят доларів США 73 центів), що складає 894 902,11 грн. (вісімсот девяносто чотири тисячі девятсот дві гривень 11 копійок) та сплачений судовий збір у розмірі 3 441,00 грн. (три тисячі чотириста сорок гривень 00 копійок).

У задоволенні позивних вимог публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" доОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовлено.

В апеляційній скарзі Тернопільська обласна дирекція ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки .

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції помилково застосував Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", за яким в п.1 зазначено, якщо заставлене майно виступає як забезпечення зобов'язань за споживчими кредитами і таке житло використовується як місце постійного проживання позичальника, а тому не може бути предметом примусового стягнення. Кредитні кошти видавалися позичальникові із цільовим призначенням на поповнення обігових коштів, а тому не є споживчим кредитом. Відмова звернення стягнення на предмет іпотеки позбавляє можливості Банк захистити свої права, які забезпечувались предметом іпотеки, що унеможливлює в подальшому повернення кредитних коштів.

. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції підставно виходив з того, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов'язання за договором, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 111 960,73 доларів США, що складає 894 902,11 грн., що підтверджується матеріалами справи та зібраними доказами, і проти цього не заперечує і сам ОСОБА_2.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що позичальникові був наданий споживчий кредит, а тому відповідно до п.1 Закону України " Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не може бути примусового стягнення.

З таким висновком суд апеляційної інстанції не може погодитися, оскільки він не відповідає вимогам Закону та зібраним по справі доказам.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 03 серпня 2007 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 013/09-03/29/07М., за яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 121 642,85 дол. США, терміном на 120 місяців по 02.08.2017 р. із сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що позичальник зобов'язався належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку, та виконувати всі інші боргові зобовязання в порядку та в строки визначені договором.

Згідно ст.1049 ЦК України позикодавець зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст 1054 ЦК України кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши ОСОБА_2 кредит у розмірі 121 642,85 дол. США, на терміни і на умовах, передбачених у даному договорі.

Проте, ОСОБА_2 неналежно виконує взяті на себе зобовязання за договором, у результаті чого, виникла заборгованість у розмірі 111 960,73 дол. США, що складає 894 902,11 грн., згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, допустив заборгованість по сплаті щомісячних платежів, що стало підставою для вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості.

Згідно ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержніель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних нитрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв»язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 договір іпотеки від 07 серпня 2007 року.

У договорі іпотеки зазначено, що з метою забезпечення виконання зобовязань, що виникли у боржника ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на підставі кредитного договору, ОСОБА_4 надає банку в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 95,1 кв. м., житловою 58,4 кв. м..

Відповідно до п. 3.1.4 договору іпотеки, у випадку невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 6 цього договору та за рахунок реалізації предмета іпотеки, задовольнити в повному обсязі свою вимогу.

Згідно ст. 33 ЗУ " Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється па підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявления відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявления вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України статті 3 і 4 ЦПК України.

Таким чином, відповідно до аналізу зазначених норм права та роз'яснень, наведених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, застосувавши п.1 Закону України від 03 червня 2014 року №1304-VІІ " Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", за яким не може бути примусово стягнуте( відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України " Про захист прав споживачів", договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що 03 серпня 2007 р. ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2, уклали кредитний договір № 013/09-03/29/07М., за яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 121 642,85 дол. США. Згідно п.2 кредитного договору, кредитні кошти видавались із цільовим призначенням на поповнення обігових коштів, а відтак не можна вважати договір про надання споживчого кредиту.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 09 липня 2015 року до участі у справі допущено правонаступників: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 після смерті відповідачки ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно зі ст.37 ЦПК України процесуальне правонаступництво - це заміна сторони у справі іншими особами у зв'язку з переходом до цих осіб матеріальних прав і обов'язків попередньої особи.

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкування - є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ч.1, 4 ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду, яка була завдана спадкодавцем. Майнова шкода відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого та нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Враховуючи те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, спадкоємцями після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її сини ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на спадкове майно, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, яке згідно іпотечного договору від 07 серпня 2007 року перебуває в іпотеці, то колегія вважає за необхідне звернути стягнення на вказане будинковолодіння.

За викладених підстав, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року, в частині відмови звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в тій частині.

Керуючись ст.ст.304,307,309,311,312,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу Тернопільської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року в частині відмови звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити нове рішення.

Звернути стягнення на предмет іпотеки- житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1, яке складається з цегляного житлового будинку, загальною площею 95,1 кв. м., житловою 58,4 кв. м., з верандою та підвалом, зазначеного в генплані під літ. «А», цегляної літньої кухні з тамбуром, зазначеної в генплані під літ. «Б», цегляного гаражу, зазначеного в генплані під літ. «В», цегляного сараю, зазначеного в генплані під літ. "Г", огорожі 1,2 з металевої сітки і заліза та вимощення І з асфальту, що належав на праві власності ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, правонаступниками якого є ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 шляхом продажу предмету іпотеки спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів).

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Б.І. Сташків