Справа №487/6041/14-ц 01.04.2015 01.04.2015
Провадження№22-ц-784/893/15 Головуючий першої інстанції:Андрощук В.В.
Категорія: 53 Суддя-доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, відповідачки та представника Комплексної дитячо-юнацької школи -ОСОБА_4, представників Миколаївської обласної організації фізкультурно-спотивного товариства «Україна» ОСОБА_5, та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_2, Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2015 року, ухвалене за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Миколаївської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства "Україна", Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи про усунення перешкод у виконанні трудових обов'язків, зобов'язання допустити до виконання трудових обов'язків, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконним та скасування розпорядження, скасування реєстраційного запису,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнював, про захист порушених трудових прав.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 1 квітня 2014 року він був призначений на посаду директора Комплексної дитячо - юнацької спортивної школи з заробітною платою згідно штатного розкладу, на підставі розпорядження №1 голови Миколаївської обласної організації фізкультурно - спортивного товариства "Україна" ОСОБА_7 Протягом квітня 2014 року виконував свої трудові обов'язки. З 15 травня 2014 року, новим керівництвом МОО ФСТ "Україна" без розірвання трудового договору з позивачем, на займану ним посаду директора була призначена ОСОБА_4

Посилаючись на те, що внаслідок таких дій його фактично неправомірно відсторонено від виконання трудових обов'язків, що порушує його трудові права, позивач просив:

- визнати незаконним відсторонення його від роботи; визнати незаконним та скасувати розпорядження МОО ФСТ "Україна" про призначення на посаду директора КДЮСШ ОСОБА_4;

- зобов'язати державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області скасувати реєстраційний запис за №4007709 від 15 травня 2014 року про внесення змін до відомостей про керівника КДЮСШ;

- зобов'язати МОО ФСТ "Україна" і КДЮСШ допустити його до виконання трудових обов'язків на посаді директора та не чинити перешкод у доступі до робочого місця, передати йому печатки, штампи, установчі, фінансові та бухгалтерські документи, документи фінансової звітності КДЮСШ;

- стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15 травня 2014 року;

- стягнути на його користь з МОО ФСТ "Україна" і КДЮСШ в солідарному порядку 6000 грн. у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також 1010 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано МОО ФСТ "Україна" та КДЮСШ усунути перешкоди ОСОБА_2 у виконанні трудових обов'язків та допустити його до виконання трудових обов'язків на посаді директора КДЮСШ з доступом до робочого місця та можливістю виконувати свої функціональні обов'язки. Стягнуто з КДЮСШ на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 25206,40 грн.; з МОО ФСТ «Україна» і КДЮСШ в солідарному порядку 3000 грн. - моральної шкоди, 1010 грн. - витрат на правову допомогу. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 подав на рішення апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та в частині способу допуску до виконання його трудових обов'язків змінити, задовольнивши вимоги в повному обсязі.

КДЮСШ в апеляційній скарзі просить рішення місцевого суду скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що прийняття на роботу позивача було здійснено з порушеннями вимог закону, а тому права на виконання трудових обов'язків він не має. Також, апелянт зазначав про безпідставне стягнення на користь позивача середньої заробітної плати, оскільки така підлягає стягненню лише при поновленні на роботу, як то передбачено законом. Безпідставним на думку апелянта є також стягнення моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа, скорочене найменування КДЮСШ, засновником якої є Миколаївська обласна рада фізкультурно-спортивного товариства «Україна» зареєстрована як юридична особа , що підтверджується витягом з відповідного реєстру (а.с. 12).

7 липня 2009 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради зареєстровано статут КДЮСШ, який 29 квітня затверджено Президією Миколаївської обласної ради ФСТ «Україна» протоколом № 16 (а.с. 6-11). Пунктом 3.6 вказаного статуту встановлено, що безпосереднє керівництво КДЮСШ здійснює директор, якого призначає на посаду голова Миколаївської обласної ради фізкультурно-спортивного товариства «Україна» за погодженням з Управлінням з питань фізичної культури і спорту облдержадміністрації.

На підставі розпорядження голови МОО ФСТ «Україна» за № 1 від 1 квітня 2014 року ОСОБА_2 прийнято на посаду директора КДЮСШ з 1 квітня 2014 року із заробітною платою згідно штатного розкладу (а.с. 21, 30).

Відповідно до вказаного розпорядження ОСОБА_2 видав наказ по КДЮСШ за № К-6 від 1 квітня 2014 року про те. що він приступає до виконання обов'язків директора вказаної установи (а.с 22).

4 квітня 2014 року дані про особу директора внесено до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців (а.с. 13 зв.).

З листа Територіальної державної інспекції від 2 липня 2014 року слідує, що за заявою ОСОБА_2 в КДЮСШ була здійснена перевірка, в ході якої встановлено, що позивач на підставі розпорядження голови МОО ФСТ «Україна» від 1 квітня 2014 року призначений на посаду директора спортивної школи і , в зв'язку з цим, був допущений до роботи. Факт допущення до виконання службових обов'язків позивачем підтверджується табелем обліку використання робочого часу за квітень 2014 року з зазначенням кількості відпрацьованих годин (а.с. 54).

Також в зазначеному листі вказано, що без звільнення ОСОБА_2 з займаної посади, з 6 травня 2014 року розпорядженням № 7-К було призначено на цю ж посаду директора КДЮСШ ОСОБА_4

В зв'язку з цим в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 15 травня 2014 року були внесені відповідні зміни та директором КДЮСШ вказано ОСОБА_4 (а.с. 12).

В зв'язку з призначенням на посаду директора ОСОБА_4 позивач фактично втратив можливість виконання своїх посадових обов'язків директора, в зв'язку з чим районний суд дійшов вірного висновку про фактичне відсторонення позивача від роботи.

Відповідно до положень ст. 46 КЗоТ України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі - появи на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного чи токсичного сп'яніння, відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках передбачених законодавством.

Враховуючи, що судом не виявлено підстав, які за наведеним законом встановлюють такі наслідки як відсторонення від роботи, дії відповідачів КДЮСШ та МОО ФСТ «Україна» щодо недопущення позивача до виконання ним службових обов'язків, тобто в фактичному відстороненні позивача від роботи, вірно визначені районним судом як неправомірні.

За такого, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність усунення перешкоди позивачу у виконанні трудових обов'язків та допуску його до виконання трудових обов'язків на посаді директора КДЮСШ.

Однак, районний суд задовольняючи в цій частині позовні вимоги, також зазначив про зобов'язання відповідача забезпечити доступ позивача до робочого місця та можливості виконання ним своїх трудових обов'язків.

Такий висновок суду є помилковим, оскільки поновлення трудових прав позивача шляхом усунення перешкод у виконанні ним трудових обов'язків на посаді директора КДЮСШ, є достатнім для захисту його порушеного права і не потребує деталізації.

До того ж такий обов'язок слід покладати на КДЮСШ, яка є самостійною юридичною особою де і працював позивач, а не на МОО ФСТ «Україна», яка лише здійснює призначення директора на посаду.

За такого рішення в цій частині, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає відповідній зміні.

При цьому, з наведених вище підстав, районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог позивача, щодо зобов'язання відповідача передати ОСОБА_2 печатки, штампи, установчі, фінансові, бухгалтерські документи та документи фінансової звітності. Так, поновлення права позивача в повній мірі вирішено у спосіб зобов'язання допуску його до виконання службових обов'язків на посаді директора КДЮСШ. А збереження реквізитів підприємства та вказаних документів врегульовані положеннями щодо діловодства та посадовими інструкціями і підлягають відповідному вирішенні шляхом реалізації повноважень директора.

Так, із довідки про доходи ОСОБА_2 від 16 лютого 2015 року вбачається, що за час роботи в КДЮСШ він отримав заробітну плату за квітень 2014 року та один день травня 2014 року (а.с. 142). Таким чином фактичне відсторонення позивача від роботи відбулося з припиненням виплати йому заробітної плати, тобто фактично починаючи з травня місяця 2014 року, за виключенням одного робочого дня позивач перебував у вимушеному прогулі.

Із змісту ст. 235 КЗоТ України слідує, що в разі перебування працівника у вимушеному прогулу внаслідок незаконного звільнення, невірного формулювання звільнення, що стало перешкодою у працевлаштуванні та затримки видачі трудової книжки, працівнику підлягає стягненню середній заробіток за весь час прогулу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», в разі встановлення , що на порушення ст. 46 КЗоТ України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв'язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП України).

Враховуючи наведене, районний суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення середнього заробітку з часу незаконного відсторонення від виконання трудових обов'язків.

Проте, визначаючи розмір суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача, районний суд помилково вважав, що розрахунки слід здійснювати виходячи із заробітної плати, яка зазначена у штатному розкладі установи.

Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначені середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою Постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами і доповненнями).

Так, враховуючи дані щодо відпрацьованого часу та розміру отриманої заробітної плати, викладені в довідці КДЮСШ від 16 лютого 2015 року розмір середньої плати за один день становитиме 95 грн. 05 коп., а середня плата, яка підлягає стягненню на користь позивача, за період з 15 травня 2014 року по ухвалення судом рішення, тобто за 175 днів становитиме 16633 грн. 75 коп.

Положеннями ст. 237-1 КЗоТ України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи наведені обставини, а також встановлення порушення трудових прав позивача, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що таке призвело до моральних переживань останнього, що є підставою для стягнення моральної шкоди.

Проте, визначаючи розмір грошового відшкодування, суд не навів переконливих доводів щодо визначення розміру моральної шкоди в сумі 3000 грн.

Так, враховуючи характер моральних страждань позивача, їх не надмірну тривалість, а також відсутність негативних наслідків, достатнім розміром для компенсації моральної шкоди слід визначити 500 грн.

Також, суд помилково стягнув моральну шкоду з двох відповідачів КДЮСШ та МОО ФСТ «Україна» в солідарному порядку, тоді як КДЮСШ є юридичною особою, а тому саме з неї підлягає стягненню заподіяна моральна шкода, також відсутні підстави і для застосування солідарної відповідальності.

Враховуючи наведені висновки, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскаржуване рішення в частині стягнення середньої заробітної плати та стягнення моральної шкоди підлягає відповідній зміні.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження № 7 -К МОО ФСТ «Україна» від 6 травня 2014 року про призначення директором КДЮСШ з 6 травня 2014 року ОСОБА_4, районний суд дійшов вірного висновку про відмову в їх задоволенні.

Так, відповідно до положень ст. 21 КЗоТ України трудовий договір є угода між працівником та власником підприємства, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначеною цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'зується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці , необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Таким чином трудові права та обов'язки позивача ґрунтуються та випливають саме з трудового договору укладеного з КДЮСШ, який оформлено відповідним розпорядженням керівника МОО ФСТ «Україна». Тому трудовий договір, який оформлено тією ж установою з іншою особою, тобто з ОСОБА_4 не впливає на трудові права позивача, які поновлено шляхом допуску його до виконання службових обов'язків на посаді директора.

Щодо вирішення позовних вимог про зобов'язання Державного реєстратора реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції в Миколаївській області скасувати реєстраційний запис від 15 травня 2014 року про внесення змін до відомостей про керівника КДЮСШ про призначення ОСОБА_4, суд безпідставно відмовив в їх задоволенні, оскільки такий висновок суду не відповідає вимогам процесуального закону.

Так, відповідно до положень ст. 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, віднесено до компетенції адміністративних судів. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

Відповідно до положень ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень , дій чи бездіяльності, підлягають розгляду в порядку адміністративного провадження.

Таким чином розгляд вказаних вимог щодо неправомірної реєстрації змін відомостей про особу директора в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців підлягає за правилами іншого виду судочинства, а тому оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні вказаних вимог підлягає скасуванню з закриттям провадження стосовно цих вимог, на підставі ч. 1 ст. 310 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги позивача фактично відтворюють обставини викладені в позовній заяві, а тому не спростовують наведені висновки суду.

Посилання в апеляційній скарзі КДЮСШ на незаконність розпорядження МОО ФСТ «Україна» про призначення позивача на посаду директора КДЮСШ, не можна прийняти до уваги при вирішенні даного спору, оскільки відповідно до положень ст. 24 КЗпП України трудовий договір з позивачем вважається укладеним оскільки останній приступив до виконання службових обов'язків, отримував відповідну заробітну плату.

Зазначення в апеляційній скарзі відповідача про безпідставне стягнення середньої заробітної плати на користь позивача, так як останній мав би заявити вимоги про стягнення заробітної плати, також не заслуговує на увагу. Так, позивач під час фактичного його відсторонення від роботи не працював і йому заробітна плата відповідно не нараховувалась, а тому стягненню підлягає саме середній заробіток як компенсаційна виплата, а не зароблена заробітна плата.

На підставі положень ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати. Суд не звернув уваги на те, що позивач при подачі позову, не сплачував судовий збір, оскільки він звільнений від його сплати за законом, то відповідно до положень ч. 2 ст. 88 ЦПК України, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача КДЮСШ в розмірі 730 грн. 80 коп., який складається з 243, 60 грн. судового збору за вимогу про допуск до роботи, 243,60 грн. за вимогу про стягнення заробітної плати, 243, 60 грн. за вимогу немайнового характеру про стягнення моральної шкоди.

Крім цього, суд стягнув з відповідачів КДЮСШ та МОО ФСТ «Україна» в солідарному порядку витрати позивача на правову допомогу в солідарному порядку. Проте, положеннями ст. 88 ЦПК України не передбачено розподілу судових витрат в солідарному порядку. До того ж, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача КДЮСШ, а не з двох відповідачів, як зазначив суд.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2015 року в частині задоволення позовних вимог та розподілу судових витрат змінити.

Зобов'язати Комплексну дитячо-юнацьку спортивну школу усунути перешкоди ОСОБА_2 у виконанні трудових обов'язків та допустити його до виконання трудових обов'язків на посаді директора Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи.

Стягнути з Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 16633 грн. 75 коп. без утримання податку та інших обов'язкових платежів, 500 грн. моральної шкоди та 1010 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи 730 грн. 80 коп. (сімсот тридцять грн. 80 коп.) судового збору в дохід держави.

Вказане рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання Державного реєстратора реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції в Миколаївській області скасувати реєстраційний запис від 15 травня 2014 року скасувати, провадження в частині вказаних позовних вимог закрити.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: