Справа № 473/2856/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання Фінько О.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенськ Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2014 року позивач ОСОБА_4, який є спадкоємцем за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 діда ОСОБА_5 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про встановлення факту прийняття ним спадщини, визнання права власності на нерухоме майно - 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на житловий будинок, який належав останньому за життя на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Вознесенською державною нотаріальною конторою 27 квітня 1972 року, зареєстрованого в реєстр за №1235, та договору дарування, посвідченого Вознесенською державною нотаріальною конторою 08 лютого 1971 року, зареєстрованого в реєстрі за №459.

Відповідно до змісту заповіту від 30 вересня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського нотаріального округу Миколаївської області, спадкодавець заповідав належний йому житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 - позивачу ОСОБА_4 Право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 мала непрацездатна дружина спадкодавця ОСОБА_6 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і спадкоємцями за законом після її смерті є троє дітей померлої, у тому числі, син померлої, його батько, відповідач по справі, який єдиний серед спадкоємців за законом першої черги прийняв спадщину.

Посилаючись на те, що він після смерті діда прийняв спадщину шляхом оперативного управління нею відповідно до статті 549 ЦК УРСР, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 15 квітня 2015 року була прийнята зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом до спільного розгляду позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги збільшивши їх розмір, просить визнати за ним право власності на 5/6 частин будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом. Зустрічний позов визнав частково, в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1, яку відповідач успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_6.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, вказуючи, що позивач не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5. Зустрічний позов підтримали у повному обсязі, вказуючи на те, що після смерті батька ОСОБА_5 спадщину успадкувала його дружина ОСОБА_6 Після її смерті єдиним спадкоємцем за законом є він, який прийняв спадщину шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування " відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст.524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Так в судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5. 30 вересня 1996 року він склав заповіт який нотаріально посвідчений за реєстраційним номером 1632, яким вчинив розпорядження: належний йому житловий будинок та земельну ділянку по по АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_4. Позивач є згідно зі статтею 534 ЦК УРСР спадкоємцем за заповітом, згідно статті 535 УРСР право на обов'язкову долю в спадщині мала непрацездатна дружина померлого - ОСОБА_6, яка на час смерті спадкодавця була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

За даними Першої вознесенської державної нотарільної контори станом на 16.06.2015 року спадкову справу після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, не заведено.

Однак в судовому засіданні було встановлено, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 звернувся до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті ОСОБА_5. Відповідно до п.2.1. гл.10 ч.2 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" у випадку фактичного прийняття спадщини спадкова справа заводиться на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Також в судовому засіданні було встановлено, що до Першої вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області 11.06.2015 року звернувся ОСОБА_2 з заявою про відкладення видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після смерті ОСОБА_5.

Керуючись п.4.13 гл.10.ч.2 "Порядку вчинення вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 була зупинена, до вирішення справи судом. (лист державного нотаріуса Першої вознесенської державної нотаріальної контори від 16.06.2015 року № 593/02/31).

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки можливість оформлення спадкових прав ОСОБА_4 в нотаріальному порядку не втрачена, а лише відстрочена до вирішення справи судом стосовно спадкових прав іншого спадкоємця, то суд не вбачає підстав для судового втручання та захисту прав позивача ОСОБА_4 Тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом необхідно відмовити.

Що стосується позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті дідуся ОСОБА_5,

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Ч. 1 ст.259 ЦПК України передбачає те, що у рішенні суду про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Звертаючись до суду з позовом, позивачем зазначена мета встановлення факту - спадкування за заповітом. Однак враховуючи те, що встановлення факту прийняття спадщини не буде мати юридичних наслідків для позивача з огляду на те, що його право на спадкування може бути оформлено в нотаріальному порядку, то суд також приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту прийняття спадщини.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, то суд вважає, що є підстави для часткового задоволення позовних вимог.

В частині встановлення факту прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_5 - необхідно відмовити, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 на момент смерті ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована разом з ним, що також підтверджується письмовими доказами, що свідчить про те, що вона прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном та не потребує додаткового підтвердження даної обставини в судовому порядку.

Згідно статті 535 УРСР право на обов'язкову долю в спадщині, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 мала непрацездатна дружина померлого - ОСОБА_6, яка на час смерті спадкодавця була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. В даному випадку спадкоємці, що мають право на обов'язкову частку спадкують незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

В судовому засіданні було встановлено, що у померлого було троє дітей, вказане підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.163-168) та свідоцтвом про народження (а.с.7), які разом із дружиною, за відсутності заповіту, були б спадкоємцями за законом першої черги згідно із статею 529 ЦК УРСР (всього четверо) і відповідно обов'язкова доля непрацездатної дружини померлого складає 1/6 частка (1/4 х 2/3 частки).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Після її смерті в Першій Вознесенській державній нотаріальній конторі Миколаївської області заведена спадкова справа № 216/2013 за заявою про прийняття спадщини від ОСОБА_2.

Однак 16 червня 2015 року державним нотаріусом Першої вознесенської державної нотаріальної контори була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до якої спадкоємцю ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок було відмовлено. Вказана відмова була обгрунтована тим, що у спадкоємця відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно, та документи, що надані спадкоємцем містять розбіжності та протиріччя.

Згідно ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже право ОСОБА_2 підлягає захисту в судовому порядку шляхом постановлення рішення про визнання права власності по праву спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_6. Та до складу спадщина, яка відкрилася після її смерті входить 1/6 частка житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки була набута спадкодавцем ОСОБА_6 на законних підставах та з дотриманням порядку, встановленого законодавством.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Вознесенську на 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з часу виготовлення рішення суду в повному обсязі.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 10 вересня 2015 року.

Суддя М.М. Ротар