АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційними скаргами Маляра Максима Васильовича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» про визнання частково недійсним договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/3897/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Пасинок В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі по тексту - ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання частково недійсним договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі по тексту - ТОВ «Укрпромбанк») на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року залишено без задоволення.

Не погодившись із таким рішенням суду, Маляр М.В. в інтересах ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», а тому до моменту переходу прав вимоги позивачем даний кредит не обліковувався. Відповідно до витягу з додатку № 2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань від 30 червня 2010 року розмір невиконаного грошового зобов'язання за кредитним договором від 25 травня 2007 року станом на 01 червня 2010 року складав 114 421,02 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 868 006 грн. 32 коп. Згідно з витягом із акту звірки № 1 станом на 01 липня 2010 року за позичальником була наявна заборгованість у розмірі 875 411,74 грн. з яких: залишок кредиту - 99 257,00 доларів США; залишок прострочки кредиту - 2 934,00 доларів США; залишок відсотків кредиту - 1 091,91 доларів США; залишок прострочки відсотків кредиту - 6 628,41 доларів США; залишок комісії - в сумі 6529,78 гривень. Загальна заборгованість у гривневому еквіваленті - 875 411,74 грн. Вказані суми відповідають сумам заборгованості, які відображені розрахунку заборгованості, що долучався до матеріалів справи. За таких обставин суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю, пославшись на розбіжності сум заборгованості, вказаних в позовній заяві та досудових вимогах, що направлялися відповідачу.

Також, не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції змінити, а саме вказати в рішенні, що підставою для відмови позивачу в задоволені позову є сплив позовної давності. На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно не застосував позовної давності до вимог банку та не врахував, що строк виконання зобов'язання за кредитним договором настав 06 березня 2009 року.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Маляра М.В. в інтересах ПАТ «Дельта Банк» підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 травня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» (банк) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір №623/фкв-07, відповідно до якого позичальнику було надано кредит у розмірі 117 350,00 доларів США під 13 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк по 20 травня 2027 року (т.1, а.с.5-10).

Пунктом 2.4. кредитного договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше 489,00 доларів США по 20-е число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту.

Згідно з п. п. 2.6., 2.7 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 число кожного наступного місяця за місяцем нарахування.

Виконання зобов'язань за даним кредитним договором забезпечено іпотекою відповідно до укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 іпотечного договору № 623/Zфкві-07 від 25 травня 2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (т.1, а.с.157-160).

ТОВ «Український промисловий банк» були виконані умови кредитного договору та надано відповідачці грошові кошти в розмірі 117 350,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на вказану дату становило 592 617,50 грн. (т.1, а.с.174).

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань TOB «Український промисловий банк» на користь AT «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Український промисловий банк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінило ТОВ «Український промисловий банк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Український промисловий банк» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників АТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати (замість ТОВ «Український промисловий банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (т.1, а.с.161-172).

Згідно з п. 1.7 зазначеного договору кредитні та забезпечувальні договори (договори застави (іпотеки), поруки), укладені ТОВ «Український промисловий банк» з боржниками, права вимоги за якими передані в заставу Національному банку і забезпечують виконання ТОВ «Український промисловий банк» кредитних зобов'язань перед Національним банком, та підлягають передачі на підставі цього договору. Перелік кредитних та забезпечувальних договорів наведений у додатку № 2 до цього договору (т.1, а.с.164).

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з додатку № 2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань до переліку кредитних та забезпечувальних договорів входять кредитних договір № 623/фкв-07 та іпотечний договір № 623/Zфкві-07 від 25 травня 2007 року (т.1, а.с.173).

У червні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, яка відповідно до наданих ними розрахунків станом на 17квітня 2013 року становить 137 624,47 доларів США, що в гривневому еквіваленті на вказану дату становить 1 129 920,13 грн., з яких: тіло кредиту - 102 191,00 доларів США, що становить 816 812,66 грн.; відсотки - 35 433,47 доларів США, що становить 283 219,73 грн.,; комісія за ведення кредиту - 29 887,74 грн. (т.1, а.с.11).

В листопаді 2014 року ПАТ «Дельта Банк» подало до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором, яка станом на 03 листопада 2014 року становить 1 812 218,76 грн., з яких: 102 191,00 доларів США, що еквівалентно 1 323 443,35 грн., заборгованості по тілу кредиту, 35 433,47 доларів США, що еквівалентно 458 887,67 грн., заборгованості по процентам, та 29 887,74 комісії (т.1, а.с.139-140).

В свою чергу, ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта банк» від 30 червня 2010 року, укладений між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України, в частині передачі кредитних зобов'язань за кредитним договором № 623/ФКВ-07 від 25травня 2007 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» та зустрічного позову ОСОБА_3

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні вимог ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів щодо розміру заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором, враховуючи розбіжність сум заборгованості, вказаних в позовній заяві та досудових вимогах, що направлялись відповідачці.

Разом з тим, такі висновки не відповідають матеріалам справи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з додатку № 2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань від 30 червня 2010 року фактичний розмір невиконаного позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором від 25 травня2007 року у валюті кредиту станом на 01 червня 2010 року складав 114 421,02 доларів США, що в гривневому еквіваленті становив 868 006,32 грн. (т.1, а.с.173).

Відповідно до витягу із акту звірки № 1 підписаного ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» відповідно до п. 1.3. Регламенту щодо послідовності дій ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» в процесі прийому/передачі активів ТОВ «Укрпромбанк» відповідно до договору про передачу активів ТОВ «Укрпромбанк» від 30 червня 2010 року з метою підтвердження факту переведення прав вимоги Укрпромбанком та користь ДельтаБанку та фактичної заборгованості позичальників за кредитними договорами, станом на 01 липня 2010 року за позичальником була наявна заборгованість у розмірі 875 411,74 грн. з яких: залишок кредиту - 99 257,00 доларів США; залишок прострочки кредиту - 2 934,00 доларів США; залишок відсотків кредиту - 1 091,91 доларів США; залишок прострочки відсотків кредиту - 6 628,41 доларів США; залишок за комісією - в сумі 6529,78 грн. (т.1, а.с.175).

Вказані розрахунки відповідають сумам заборгованості, зазначеним в розрахунках, доданих до позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог. Так, відповідно до розрахунку, доданого до заяви про збільшення позовних вимог, заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 03 листопада 2014 року становить 1 812 218,76 грн., з яких: 102 191,00 доларів США заборгованості по тілу кредиту, що еквівалентно 1 323 443,35 грн., 35 433,47 доларів США заборгованості по процентам, що еквівалентно 458 887,67 грн., та 29 887,74 грн. комісії (т.1, а.с.139-140).

При цьому, відповідачка не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування наданих позивачем розрахунків.

Таким чином, установивши, що відповідачка неналежним чином виконує свої зобов'язання, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за недоведеністю.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором були заявлені зі спливом позовної давності.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Відтак, за договором про надання банківських послуг, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 Цивільного кодексу України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 Цивільного кодексу України).

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 лютого 2009 року ТОВ «Укрпромбанк» було направлено ОСОБА_3 вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі протягом 15 робочих днів з моменту надіслання банком даної вимоги, яка станом на 11 лютого 2009 року становила 154 242,00 доларів США та 903,00 грн. (т.1, а.с.66).

Таким чином, скориставшись своїм правом на дострокове повернення кредиту, ТОВ «Укрпромбанк» було перенесено строк виконання зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. При цьому, згідно з ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. А тому, строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості слід відраховувати з 06 березня 2009 року.

З позовом до суду ПАТ «Дельта Банк» звернулося лише 05 червня 2013 року, тобто з пропуском загальної позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відтак, у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» слід відмовити згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України за спливом позовної давності.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта банк» від 30 червня 2010 року сторонами не оскаржено, а тому, згідно з ст. 303 ЦПК України у колегії суддів відсутні підстави для перевірки правильності висновків суду в цій частині.

Враховуючи викладене, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволені цих позовних вимог з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу МаляраМаксима Васильовича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені цих позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І. Побірченко