Справа № 461/5320/14 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/642/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря - Іванової О.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року у справі: за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі територіального відособленого безбалансового відділення №10013/0289 філії Львівського обласного правління АТ "Ощадбанк" про розірвання договорів банківського вкладу, стягнення грошових сум, за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі територіально відособленого безбалансового відділення №10013/0289 філії Львівського обласного правління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_5 про визнання договорів нікчемними -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням первісний позов задоволено повністю.

Розірвано договори на вклад "Депозитний" №2829 від 05.08.2013 року та №233454 від 08.09.2013 року, укладені між ОСОБА_5 та ПАТ "Державний ощадний банк України".

Стягнуто з ПАТ "Державний ощадний банк України" на користь ОСОБА_5 за договором №2829 від 05.08.2013 року вклад в сумі 4350 доларів США (за курсом НБУ - 49894,5 грн.) і 2470,12 грн. процентів на вклад, а за договором №233454 від 18.09.2013 року - вклад в сумі 3820 доларів США (за курсом НБУ - 43815,4 грн.) і 1825,84 грн. процентів на вклад.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ПАТ "Державний ощадний банк України" про визнання договорів на вклад "Депозитний" №2829 від 05.08.2013 року та №233454 від 18.09.2013 року нікчемними.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення оскаржило ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівського обласного управління АТ ""Ощадбанк". Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у первісному позові, задоволенні зустрічних позовних вимог. Зазначає, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам, судом неправильно застосовано норми матеріального права і порушено норми процесуального права. Зокрема посилається на те, що між позивачем і банківською установою договірних відносин не існувало, надані ОСОБА_5 документи не є банківськими документами, неправомірні дії працівника банку є його особистою ініціативою, за що він має нести відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників апелянта ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на підтримання скарги, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Частиною першою статті 1059 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності та звичаями ділового обороту.

Встановлено, що 05.08.2014 року між ОСОБА_5 і ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі АТ "Ощадбанк" укладено договір вкладу "Депозитний" №2829 за умовами якого вкладник внесла, а банк прийняв на депозитний рахунок 4350 доларів США строком на тринадцять місяців з кінцевим терміном повернення 05.09.2014 року з процентною ставкою у розмірі 6,5% річних. 18.09.2013 року сторони уклали ще один договір вкладу "Депозитний" №233454 на суму 3820 доларів США строком на тринадцять місяців з кінцевим терміном повернення 18.10.2014 року.

На підтвердження внесення ОСОБА_5 грошових сум до банківської установи, відповідач видав ОСОБА_5: 05.08.20013 року - заяву на прихід готівки №23047 в сумі 4350 доларів США, а 18.09.2013 року - заяву на видачу готівки №123047 в сумі 3820 доларів США.

Висновок суду першої інстанції про додержання сторонами правочину письмової форми у спосіб, передбачений ч. 1 ст. 1059 ЦК України, є вірним і відповідає як матеріалам справи, так і нормам матеріального права.

При цьому колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги про нікчемність правочину унаслідок недодержання письмової форми є безпідставними.

Відповідно до п. 3 глави 2 Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Національного банку України N 337 від 14.08.2003 року приймання готівки в іноземній валюті від клієнтів фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки та переказу без відкриття рахунку, здійснюється лише за таким прибутковим касовим документом, як заява на переказ готівки.

Пунктом 8 глави 2 даної Інструкції визначено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційним час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Оцінюючи надані ОСОБА_5 документи на підтвердження внесення грошових коштів колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ці документи за своєю суттю відповідають наведеному вище нормативному акту Національного банку України, так як зміст і заяви на прихід готівки №23047 від 05.08.20013 року (а.с. 9), і заяви на видачу готівки №123047 від 18.09.2013 року (а.с. 12) свідчить про те, що платник ОСОБА_5 внесла на депозит у ТВБВ №10013/00332 4350 доларів США і 3820 доларів США відповідно. Ці фінансові документи підписані як вкладником, так і уповноваженою особою банку. Отже, основні і необхідні реквізити даних документів додержані. Різна назва документів, як і відсутність відписку штампа не спростовує внесення позивачем цих коштів.

Не суперечить змісту даних правочинів той факт, що грошові кошти були внесені ОСОБА_5 на депозитні рахунки за рахунок попередніх договорів із цією ж банківською установою.

Зі змісту ст. 1061 ЦК України випливає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Частиною другою ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним порушенням є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Так як відповідач відмовився виконати зобов'язання за договорами банківського вкладу, що істотно позбавило ОСОБА_5 того, на що вона розраховувала при укладенні договорів вкладів, то рішення суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання договорів банківських вкладів "Депозитний" №2829 від 05.08.2013 року та №233454 від 08.09.2013 року є правильним.

Статтею 201 ЦПК України передбачені підстави для зупинення провадження у справі. Однією із таких підстав є неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства (п. 4 ч. 1 даної статті).

Суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі так як відсутні підстави до висновку про неможливість її розгляду без вирішення кримінальної справи про обвинувачення працівника банку у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Таким чином колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність його висновків і тому рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: