ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1814/15-ц
провадження № 2/753/2465/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Набудович І.О.

за участю секретарів Івашків Р.В.,

Потапенко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи : ОСОБА_5, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання шлюбу, укладеного між її батьком та відповідачкою 17.10.2013 недійсним та анулювання актового запису про шлюб. В обгрунтування позову послалася на те, що позивач є донькою ОСОБА_7, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок онкологічного захворювання. Під час перебування батька на лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 1 вона дізналася, що її батько зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_4 Шлюб був зареєстрований у палаті КМКЛ № 1 у присутності представника Відділу РАЦСу та нотаріуса. Позивач, як спадкоємець першої черги, звернулася до приватного нотаріуса Синиці Т.В. із заявою про прийняття спадщини, яка повідомила, що відповідач ОСОБА_4 також звернулася з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 Позивач вважає, що відповідач не має права на спадщину, як спадкоємець після померлого ОСОБА_7, оскільки на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, попередній шлюб, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у 2006 році, розірваний не був, а, відтак, шлюб, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 17.10.2013 є недійсним з моменту його укладення. Просила суд визнати шлюб, укладений 17.10.2013 недійсним та анулювати актовий запис.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Позивач пояснила, що з батьком вона постійно підтримувала родинні стосунки, вони спілкувалися, проводили разом час. Влітку 2013 року здоров'я батька різко погіршилось, а згодом лікарі виявили у нього онкологічне захворювання. Позивач регулярно відвідувала батька, коли він знаходився у Київській міській клінічній лікарні № 1, купувала необхідні ліки. В один з візитів до батька вона зустрілась з ОСОБА_4, яка також відвідувала її батька та проводила час у його палаті. У жовтні 2013 року, коли вона зателефонувала ОСОБА_4 з проханням дати ключі від батькового гаража, та їй відповіла, що ключі не віддасть, оскільки у неї є на то свої причини. Зателефонувавши завідуючому відділенням лікарні, позивач дізналася, що до лікарні приходив нотаріус і представник органу РАЦС і батько оформив довіреність на автомобіль на відповідача та зареєстрував з нею шлюб.

Представник позивача послалась на те, що шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у 2006 році на території Німеччини є дійсним на території України, оскільки згідно з Гаазькою Конвенцією, до якої приєдналась Україна, документ, на якому поставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі учасниці цієї Конвенції. Конвенція скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Проте, на території України суди не приймають документи, завірені апостилем, що виконані в Німеччині, тому продовжує застосовуватись вимога дотримання процедури консульської легалізації. Після 20.07.2010 року необхідна апостилізація шлюбів, укладених на території Німеччини до вказаної дати. Згідно штампу дана легалізація шлюбу була проведена Генеральним консульством України в Мюнхені.

Відповідач позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що її та померлого пов'язували взаємні почуття, вони фактично підтримували шлюбні стосунки, а відповідач почала піклуватися про батька лише коли він захворів. Зазначила, що вона, як дружина, відвідувала з ним лікарів і доглядала його в лікарні, її син допоміг зібрати кошти на лікування. ОСОБА_7 свідомо запропонував надати довіреність на автомобіль та укласти шлюб, що відповідало його останній волі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позивач не надала належних доказів легалізації укладеного у Німеччині шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на території України. Крім того, зазначив про те, що позивач відповідно до ст. 42 СК України не має права на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним. Права її нічим не порушені, оскільки відповідач відмовлявся від спадщини і пропонував мирову угоду, а згідно діючого законодавства позивач не наділена виключним правом на отримання спадщини у повному обсязі.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В. в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність та зазначила, що заперечень на позов не має (а.с. 49, 75, 136).

Третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві в особі заступника начальника відділу надіслала письмове пояснення на позов зазначивши, що 17 жовтня 2013 року в Київській міській клінічній лікарні № 1 в присутності завідувача клінічної імунології ОСОБА_10 представником відділу було проведено державну реєстрацію шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Згідно актового запису про шлюб № 989 графа 11 заповнена підписами осіб, які реєстрували шлюб. Просив слухати справу за відсутності представника відділу (а.с. 53-54, 82-83, 135).

Третя особа ОСОБА_5 надіслала письмові пояснення, в який зазначила, що 04.05.2006 вона уклала шлюб з померлим ОСОБА_7, який був зареєстрований у м. Унтерхахінг (Федеративна Республіка Німеччина). Зазначила, що на момент смерті ОСОБА_7 шлюб між ними розірвано не було. Позовні вимоги позивача підтримала, просила їх задовольнити, справу просила розглянути у її відсутність (а.с. 65, 80).

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Позивач ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3) є донькою ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження від 05.01.1978 (а.с. 5).

17 жовтня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва була проведена державна реєстрація шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, про що складено актовий запис № 989 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 31.10.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7).

Позивач ОСОБА_3, звертаючись до суду з даним позовом, посилалась на недійсність шлюбу, укладеного 17 жовтня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в силу ст. 39 СК України, оскільки цей шлюб було укладено під час перебування її батька у іншому шлюбі з ОСОБА_5, зазначаючи при цьому, що спірним шлюбом порушуються її права, як спадкоємиці першої черги на спадкове майно, яке залишилося після смерті її померлого батька.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано свідоцтво про укладення 04 травня 2006 року у м. Унтерхахінг (Федеративна Республіка Німеччина) шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, засвідченого віддлом РАЦС м. Унтерхахінг Баварія (а.с. 15,16), повний витяг зі свідоцтва про реєстрацію цього шлюбу (а.с. 18-22), копію запису в Сімейній книзі (а.с. 96-100).

Факт укладення 04 травня 2006 року у м. Унтерхахінг (Федеративна Республіка Німеччина) шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підтверджується інформацією, наданою Міністерством закордонних справ України (а.с. 137-139).

Отже, судом встановлено, що 04 травня 2006 року між громадянами України ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відділом РАЦС міста Унтерхахінг було зареєстровано шлюб, про що у реєстрі записів про шлюб зроблено запис № 13/2006 від 04.05.2006.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо

громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Заперечуючи проти позову стороною відповідача було зазначено про те, що надані позивачем докази дійсності шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на території України не є належними і не свідчать про легалізацію на території України даного шлюбу, який було укладено у Німеччині.

Статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що документи видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

22 грудня 2003 року для України набула чинності Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, згідно з положеннями якої єдиною формальною процедурою для засвідчення офіційних документів є проставлення спеціального штампу «APOSTILLE» уповноваженим органом держави-учасниці Конвенції.

Відповідно до ст. 12 Конвенції її положення певний час не застосовувалися у відносинах України з Федеративною республікою Німеччина, а з 22 липня 2010 року дія Конвенції набула чинності у відносинах між Україною та Федеративною Республікою Німеччина.

Тобто, в Україні визнаються дійсними німецькі офіційні документи, які легалізовані в установленому порядку до 22 липня 2010 року та які засвідчені апостилем уповноваженим органом Федеративної Республіки Німеччина за умови, що вони використовувалися в Україні після 22 липня 2010 року.

Як вбачається з наданої Міністерством закордонних справ України відповіді № 71/ВАВ-17-572/1-3780-15 від 12.08.2015 згідно з інформацією Генерального консульства України в Мюнхені в Книзі реєстрації легалізованих документів виявлено запис про засвідчення в порядку консульської легалізації 15 травня 2008 року за № 572/1725-2008 документа про шлюб гр. ОСОБА_7 (а.с. 168).

Також, у матеріалах справи знаходиться відповідь Міністерства закордонних справ України № 71. ВАВ-19-572/1-3512-15 від 13.07.2015 на адвокатський запит, в якій зазначено, що свідоцтво про шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було засвідчене 15 травня 2008 року в порядку консульської легалізації в Генеральному консульстві України в Мюнхені відповідно до вимог діючого на момент вчинення цієї дії законодавства України, а тому визнається дійсним в Україні (а.с. 173-174).

Як вбачається з наданих Міністерством закордонних справ України відповідей у відділі РАЦС міста Унтерхахінг та в місцевому суді міста Унтерхахінг відсутні будь-які відомості щодо припинення чи розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 Вказані відомості надані Генеральному консульству України в Мюнхені за інформацією відділу РАЦС міста Унтерхахінг.

Також, з наданої Міністерством Юстиції України відповіді вбачається, що за інформацією головних територіальних управлінь юстиції в областях та у м. Києві при перевірці за період з 2006 року по 2014 рік у відділах державної реєстрації актів цивільного стану, розташованих на контрольованій території України, не виявлено актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_5, а також не встановлено факту надходження рішення суду про розірвання шлюбу зазначених осіб (а.с. 150-151, 164-165).

Таким чином, виходячи з встановлених обставин, суд приходить до висновку, що на час укладення оспорюваного шлюбу ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

Відповідно до ст. 25 Сімейного Кодексу України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно ст. 38 Сімейного Кодексу України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 39 СК України недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.

Статтею 43 СК України визначено, що розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.

Відповідно до ст. 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21.12.2007 року про «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що Згідно з СК шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС. Позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу таких істотних порушень умов вступу в шлюб, в силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст. 39 СК), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою; особою, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним.

Згідно ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

Разом з тим, стороною відповідача на підтвердження своїх заперечень та спростування заявлених позовних вимог не надано належних та допустимих доказів щодо припинення чи розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на момент укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Окрім цього, необгрунтованими є заперечення сторони відповідача щодо відсутності легалізації на території України шлюбу, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на території Федеративної Республіки Німеччина.

Доводи відповідача щодо відсутності права у позивача на позов про визнання спірного шлюбу недійсним та відсутності порушення її прав внаслідок укладення такого шлюбу, суд вважає безпідставними, оскільки у відповідності до ст. 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, тощо.

Враховуючи, що померлий ОСОБА_7 заповіту щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті не залишив, а отже відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Таким чином, у зв'язку з реєстрацією шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, який є недійсним, оскільки був зареєстрований з особою, яка одночасно перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі, у позивача, як у спадкоємця першої черги за законом, виникло право на звернення до суду з позовом про визнання такого шлюбу недійсним.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач також звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 Разом з тим, доводи про відмову відповідача від спадщини суд до уваги не приймає, оскільки доказів, які б свідчили про фактичну відмову від отримання спадкового майна відповідачем не надано.

Натомість, статтею 45 СК України недійсний шлюб (стаття 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов'язків подружжя, а також прав та обов'язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши наявні у справі докази, їх взаємний зв'язок у сукупності, беручи до уваги обставини, встановлені під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання шлюбу недійсним є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про анулювання актового запису про шлюб, суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки визнання шлюбу недійсним за рішенням суду є підставою для анулювання актового запису про такий шлюб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст. 25, 38, 39, 42, 43, 44, 45 СК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 17 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 989.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Данницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.О. Набудович