Справа № 188/317/15-ц
Провадження АДРЕСА_1/188/246/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Філіповій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області ( відповідач-1 ) та Петропавлівська районна державна лікарня ветеринарної медицини ( відповідач-2 ) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідачів. У позові зазначає , що у 1993 р. вона придбала в Петропавлівській ветеринарній станції ( на даний час Петропавлівська районна державна лікарня ветеринарної медицини ) квартиру АДРЕСА_1 і з того часу володіє та користується нею , що підтверджується копією виписки з наказу Петропавлівської ветеринарної станції від 02.09.1993 р. № 61 " Про продаж квартир належних Петропавлівській держветмережі" , копією виписки з протоколу загальних зборів ветеринарних працівників держветмережі Петропавлівського району від 30.08.1993 р. , копією квитанції про прибутковий касовий ордер № 35 . При цьому вона не знада і не могла знати , що Петропавлівська ветеринарна станція не є належним власником , так як вона лише на даний час дізналася , що відсутній правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно.

Таким чином , з 1993 р. вона відкрито та безперервно володіє і користується квартирою АДРЕСА_1 , проживає та зареєстрована з вказаною адресою , що підтверджується довідкою Хорошівської сільської ради від 10.02.2015 р. № 72 , рішенням виконавчого комітету Хорощівської сільської ради від 25.12.2015 р. № 28 , копією паспорта серії НОМЕР_1 виданого 20.06.1997 р. Петропавлівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області.

За час її проживання у вказаній квартирі ніхто її право володіння , користування не оспорив , скарг з боку мешканців с. Хороше немає.

Таким чином , , вже понад 20 років вона відкрито , безперервно володіє і користується квартирою АДРЕСА_1 .

Проте , коли вона звернулася до компетентних органів для державної реєстрації вказаного нерухомого майна , оскільки має намір не лише володіти та користуватися майном , а й розпоряджатися ним на законних підставах , то їй було відмовлено в реєстрації з мотивів відсутності правовстановлюючих документів на її ім"я.

Просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 42.4 кв. м. , допоміжна площа 36.5 кв. м.

Під час підготовки справи до розгляду вирішити питання про виклик свідків ( П.І.Б ,адресу зазначає) .

Сторони в судове засідання не з'явилися . В своїх заявах просять суд справу заслухати у їхню відсутність. Позивач позов підтримує . Відповідачі позов визнають .

Відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню .

Звертаючись до суду з даним позовом , позивач керувалася нормами ст.344 Цивільного кодексу України та виходила з доведеності позовних вимог , А саме , акцентує увагу , що з 1993 р. вона добросовісно заволоділа чужим майном, а саме спірною квартирою та продовжує відкрито, безперервно володіти цією квартирою протягом більш, ніж десять років, а тому вважає , що позовні вимоги є законним та обгрунтованими .

Однак , суд не погоджується з такими обгрунтуваннями виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи , що у справі є заява позивача ОСОБА_1 на ім"я трудового колективу держветспеціалістів Петропавлівського району . В даній заяві остання просить дозволу на продаж квартири за адресою - АДРЕСА_2 по балансовій вартості , яка належить Петропавлівській станції по боротьбі з хворобами с/г тварин.

Згідно виписки із протоколу загальних зборів ветеринарних працівників держ вет мережі Петропавлівського району від 30.08.1993 р. було прийнято наступне рішення : " Продати квартиру завідуючій Хорошівської ветлікарні ОСОБА_1 , яка знаходиться за адресою - с. Хороше по балансовій вартості - 95586 крб.".

Квитанцією до прибуткового касового ордеру від 08.01.1993 р. № 35 від ОСОБА_1 на підставі приватизації квартири прийнято 99586 ( дев"яносто дев"ять тисяч п"ятьсот вісімдесят шість ) крб.

В довідці Хорошівської сільської ради Петропавлівського раойну Дніпропетровської області від 10.02.2015 р. № 72 зазначається , що позивач ОСОБА_1 дійсно володіє квартирою АДРЕСА_1 з вересня місяця 1993 року. Житлова площа , якої становить 42.4 кв.м. , допоміжна 36.5 кв. м.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Таким чином, в розумінні вказаної статті ЦК України, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, тривалості та безтитульності володіння.

У відповідності до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовиввся від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

У технічному паспорті КП Павлоградське МБТІ ( інвентаризаційна справа №400 ) від 24.10.2014 р. зазначається , що замовником технічної інвентаризації на будинок по АДРЕСА_2 є Петропавлівська районна державна лікарня ветеринарної медицини Головного Управління ветеринарної медицини Дніпропетровської областідержавної ветеринарної та фітосанітарної служби України.

Згідно експлікації , плану земельної ділянки громадського будинку спірна квартина АДРЕСА_1 входить в єдину забудову і значиться під літерою " А" .

Тобто з даного документу вбачається , що власником громадського будинку є відповідач-2.

Таким чином , суд приймає до уваги, те що позивачеві та відповідачам достовірно відомо про власника майна, а в матеріалах справи відсутні докази щодо відмови власника від права власності від нерухомого майна, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю.

Крім цього, відповідачі в своїх заявах вказують , що позов визнають . Вирішуючи питання щодо даної позиції відповідачів , суд бере до увагу наступне.

Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача ).

Представник відповідача-1 в своїй заяві зазначає , що визнає позов суду. Дана позиція відповідача-1 дає суду підставу вважати , що останній позов визнає , тобто не заперечує проти визнання права власності на спірне житлове приміщення за позивачем . Проте , суду не надано доказів про те , що спірна квартира не належить до комунальної власності територіальної громади і сільською радою не проводились заходи щодо реєстрації вищезазначеного майна як безхазяйного. Отже , визнання позову зазначеним відповідачем суперечить чинному законодавству.

Щодо визнання позову відповідачем-2 ?.

З матеріалів справи вбачається , що спірна квартира відноситься до службового жилого приміщення і вона була передана у користування позивачу ,яка перебуває у трудових взаємовідносинах з відповідачем .

Відповідно до ст.118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадян, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідач-2 є структурним підрозділом Головного управління ветеринарної медицини в Дніпропетровській області , яке є юридичною особою і є діючою організацією. Отже , визнання позову даною процесуальною стороною суперечить закону.

На думку суду , у сторін є реальна можливість укласти цивільно-правову угоду щодо договору купівлі-продажу спірного майна у відповідності до норм діючого законодавства ( ст. 328 ЦК України).

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 3 , 57,88, 174,212-214 ЦПК України , ст.344 , 397 ЦК України, ст.118 ЖК України , суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та Петропавлівська районна державна лікарня ветеринарної медицини про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - ВІДМОВИТИ в зв"язку з його безпідставністю.

Копію рішення невідкладно направити сторонам .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду

Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М. П. Полубан