УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя в складі:

головуючого судді Кашицької С. А при секретарі Сініловій Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі заяву Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про скасування судового наказу про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2015 року Іллічівським райсудом м.Маріуполя за заявою ОСОБА_1 видано судовий наказ № 264/5244/15-ц про стягнення з приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на її користь заборгованості по заробітній платі в сумі 7302,93 грн. та судового збору на користь держави в розмірі 121,80 грн.

ПрАТ «Азовелектросталь» звернулось до суду із заявою про скасування судового наказу, посилаючись на те, що наданий заявником в якості доказу наявності заборгованості у розмірі 7302,93 грн. розрахунковий лист не може бути доказом наявності чи відсутності заборгованості з боку ПрАТ «Азовелектросталь». Також зазначає, що між сторонами мається спір щодо розміру заборгованості з заробітної плати.

Частиною 6 ст. 105-1 ЦПК України визначено, що неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду заяви про скасування судового наказу, не перешкоджає розгляду такої заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява ПрАТ «Азовелектросталь» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.1. ч.1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 98 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу зокрема має бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

Викладене також узгоджується із позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», яка закріплена у п. 12 постанови № 14 від 23 грудня 2011 року, з якої вбачається, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості.

Так, на підтвердження наявності заборгованості у ПрАТ «Азовелектросталь» з виплати заробітної плати перед ОСОБА_1, заявником було надано до суду копію розрахункового листа, із якої вбачається, що сума заборгованості з виплати заробітної плати за період з серпня 2014 року по січень 2015 року складає 7302,93 грн.

Дослідивши вказаний розрахунковий лист, у суду не виникло сумнівів з приводу зрозумілості та походження даного документу, і суд розцінює цей документ як належний і достатній доказ існуючої на той час заборгованості з виплати заробітної плати у ПрАТ «Азовелектросталь» перед ОСОБА_1 у розмірі 7302,93 грн.

Крім цього, у пункті 19 вказаної вище Постанови зазначено, що у заяві про скасування судового наказу має бути зазначено не лише про оспорення наказу, а й про обставини, які свідчать про повну чи часткову необґрунтованість вимог стягувача, а також посилання на докази, якими боржник обґрунтовує свої заперечення проти заявлених вимог. Самі докази можуть бути подані суду при розгляді заяви про скасування судового наказу.

Будь-яких обставин або доказів, які б свідчили про повну або часткову необґрунтованість вимог заявника та існування заборгованості у меншому розмірі, ніж було заявлено, представником ПрАТ «Азовелектросталь» не надано.

Згідно ч. 8-9 ст.105-1 ЦПК України за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу суд має право: 1) залишити заяву про скасування судового наказу без задоволення; 2) скасувати судовий наказ та роз'яснити, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову; 3) змінити судовий наказ. Про залишення заяви про скасування судового наказу без задоволення та про скасування судового наказу суд постановляє ухвалу, а в разі зміни судового наказу видає судовий наказ.

Таким чином, суд приходить до висновку, що судовий наказ винесено законно та обґрунтовано, а тому заяву ПрАТ «Азовелектросталь» про скасування судового наказу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 105-1, 293 ЦПК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2011 року, -

У Х В А Л И В :

Заяву Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про скасування судового наказу №264/5244/15-ц, виданого 14.08.2015 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя за заявою ОСОБА_1 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 7302,93 грн. та судового збору на користь держави в розмірі 121,80 грн. залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_2