Справа № 740/1555/13-ц Провадження № 22-ц/795/15/2015 Головуючий у I інстанції -Скалозуб О. М. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Євстафіїва О.К.

при секретарі - Поклад Д.В.,

за участю: сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна та поділ майна в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання у зв»язку з припиненням шлюбних відносин та визнання майна особистою приватною власністю,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 20.08.2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна та поділ майна в натурі та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання у зв'язку з припиненням шлюбних відносин та визнання майна особистою приватною власністю задоволено частково.

Визнано об'єктами права спільної сумісної власності подружжя гараж НОМЕР_3 в авто гаражному кооперативі «Авіатор», який знаходиться в місті Ніжин, вулиця Брюховця, № 6 та автомобіль Mercedes-Benz C 180, 2002 року виговлення, сірого кольору, кузов № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1 та виділено у власність по 1/2 частині зазначеного майна.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 нежитлову будівлю «магазин» та земельну ділянку розміром 0,0441 га земель житлової та громадської забудови, комерційного використання, які знаходяться по вул. Шевченка, 7, м. Ніжин.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3, а саме про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя нежитлову будівлю «магазин» та земельну ділянку розміром 0,0441 га земель житлової та громадської забудови, комерційного використання, які знаходяться по вул. Шевченка, 7, м. Ніжин, визнання права власності на 1/2 частину вказаної будівлі та земельної ділянки і їх поділ в натурі з виділенням їй 1/2 частини вказаного майна та поділ в натурі гаража НОМЕР_3 в автогаражному кооперативі «Авіатор», і автомобіля Mercedes-Benz C 180, та в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, а саме про встановлення факту окремого проживання у зв'язку з припиненням шлюбних відносин та визнання майна особистою приватною власністю: гаража НОМЕР_3 в авто гаражному кооперативі «Авіатор» і автомобіля Mercedes-Benz C 180 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1593,09 грн. судового збору та витрат пов'язаних із проведенням судових експертиз.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6654,04 грн. судового збору та витрат пов'язаних із проведенням судової експертизи.

Остаточно шляхом проведення взаємозаліку стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5060 грн. 95 коп.

Рішенням апеляційного суду від 03.07.2015 року рішення Ніжинського міськрайонного суду від 20.08.2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину нежитлової будівлі та поділ в натурі та в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання у зв»язку з припиненням шлюбних відносин та визнання майна особистою приватною власністю, судових витрат скасовано.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання нежитлової будівлі об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину та поділ в натурі задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 29/100 частин нежитлової будівлі „ магазин" , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на 29/100 частин земельної ділянки комерційного призначення площею 0,0441 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Виділено ОСОБА_3 в нежитловій будівлі у прибудові А1-1 за адресою: АДРЕСА_1, як першому співвласнику 29/100 частини, згідно висновку експерта від 04.06.2015 року № 3849/3850/1424, а саме приміщення 2-1 площею 54,4 кв. м., приміщення 2-2 площею 7,8 кв. м., приміщення 2-3 площею 2,0 кв. м., разом площею 64,4 кв. м..

Виділено ОСОБА_2 в нежитловій будівлі у прибудові А1, прибудові а3 за адресою: АДРЕСА_1, як другому співвласнику 71/100 частини, згідно висновку експерта від 04.06.2015 року № 3849/3850/1424, а саме приміщення 1-1 площею 4,2 кв. м., приміщення 1-2 площею 3,8 кв. м., приміщення 1-3 площею 50,8 кв. м., приміщення 1-4 площею 12,2 кв. м., приміщення 1-5 площею 15,2 кв. м., приміщення 1-6 площею 3,0 кв. м. , приміщення 1-7 площею 1,6 кв. м. , приміщення 1-8 площею 1,4 кв. м. , приміщення 1-9 площею 50,9 кв. м. , а разом площею 143,1 кв. м.

За отримання надлишку при розподілі нежитлової будівлі «магазин» розташований за адресою: АДРЕСА_1 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 15105,00 грн.

За отримані у власність 29/100 частин земельної ділянки комерційного призначення площею 0,0441 га., вартість якої визначена будівельно-технічною експертизою № 1249-1253/13-24, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12136,79 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання у зв»язку з припиненням шлюбних відносин та визнання майна особистою приватною власністю відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в повернення судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції 2124,82 грн.

В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду від 20.08.2014 року залишено без зміни.

В липні 2015 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява від ОСОБА_3 щодо ухвалення додаткового рішення на підставі ст. 220 ЦПК України. В обґрунтування заяви посилається на те, що апеляційний суд не вирішив питання про всі судові витрати, які понесені ОСОБА_3 при розгляді даної справи, а саме витрати пов»язані із проведенням судових експертиз.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає відхиленню з наступних підстав.

Перелік обставин, які можуть бути підставою для ухвалення додаткового рішення міститься в ч.1 ст. 220 ЦПК України.

Згідно п.п.1, 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Колегія суддів відхиляє посилання заявника про невирішення питання щодо стягнення витрат пов»язаних із проведенням судових експертиз.

Досліджуючи матеріали справи встановлено, що платіжні доручення № 134 від 22.10.2013 року на суму 588,00 грн. (а.с. 57 т. 5), № 111 від 13.06.2013 року на суму 10098,00 грн. (а.с. 58 т. 5), б/н від 08.12.2014 року на суму 3936,00 грн. (а.с. 59 т. 5) за проведення судової автотоварознавчої експертизи, судової будівельно-технічної та додаткової експертиз не надавалась в якості доказів на підтвердження понесених позивачем судових витрат і тому не були предметом розгляду питання при розподілі понесених судових витрат.

Крім того, в мотивувальній частині рішення апеляційного суду від 03.07.2015 року зазначено, що вимоги сторін про стягнення витрат за проведення експертиз та інших витрат по справі, є не обґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні оригінали платіжних документів, а надані до матеріалів справи квитанції стосуються експертиз і досліджень, які судом не прийняті до уваги, як належні докази.

За ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що по даній справі відсутні підстави передбачені ч.1 ст. 220 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення, а відтак згідно ч.5 ст. 220 ЦПК України у задоволенні заяви ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 220, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: