АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

21 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.,

при секретарі: Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора міста Києва до Київської міської ради, ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 року заступник прокурора м. Києва звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 24.12.2009 року № 1147/3216 «Про передачу громадянці ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1»; визнати недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку вартістю 387073,79 грн., серії НОМЕР_1, зареєстрований 28.04.2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 04-7-02485.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до земельно-кадастрової інформації на земельну ділянку остання відносилась до земель рекреаційного призначення, проте у порушення норм ст. 51, ч.2 ст.52 ЗК України її було передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто для потреб, не пов'язаних з рекреаційними. Проект землеустрою не погоджено природоохоронним органом, чим порушено вимоги ст.118, 186-1 ЗК України. Обов'язкова державна експертиза проекту відведення земельної ділянки не проведена, чим порушено вимоги ч.8 ст.118 ЗК України, ст.9, ч.4 та 5 ст.35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Оскільки рішення Київської міської ради від 24.12.2009 №1147/3216 прийнято з порушенням вимог законодавства, у відповідності до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» останнє підлягає визнанню незаконним в судовому порядку. У зв'язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку видано на підставі незаконного рішення Київської міської ради від 24.12.2009 р. №1147/3216, він підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Свої доводи мотивує тим, що судом неправильно застосовано норми ст.20,21, 50, 51, 92, 83, 84, 116, 141, 149, п.7 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.212, ст.213 ЦПК України, з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи. Висновки суду щодо дотримання Київською міською радою вимог законодавства при прийнятті оспорюваного рішення є помилковим та суперечить доказам, наявним в матеріалах справи. У порушення вимог ст.212 ЦПК України судом невірно встановлено процесуальний статус спірної земельної ділянки, надано неналежну оцінку допустимості та достовірності кожного доказу окремо та в їх сукупності, та, як наслідок, необґрунтовано надано перевагу одним доказам перед іншими та прийнято незаконне рішення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4, а також представник третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, суддю-доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Київської міської ради від 24 грудня 2009 року №1147/3216 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією адресою, за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування (а.с.15).

На підставі цього рішення, Київською міською радою 28 квітня 2010 року ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.11).

17 травня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого продавець передає у власність, а покупець приймає у власність земельну ділянку, площею 0,10 га, розташовану у АДРЕСА_1 (а.с. 67-68).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель рекреаційного призначення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при ухваленні рішення не враховано вимоги п.4 ст.20 ЗК України та помилково взято до уваги рішення Київської міської ради №59/2127 від 17.09.2009 р. «Про затвердження містобудівних обґрунтувань», як на законну підставу визначення категорії земельної ділянки «житлова та громадська забудова», є необґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно з пунктами «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

У пояснювальній записці до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 зазначено, що згідно земельно-кадастрової інформації запроектована земельна ділянка входить до складу земель, наданих Управлінню внутрішніх справ Київської області для організації реабілітаційного центру відповідно до розпорядження Ради Міністрів УРСР від 14.03.91 №72-р. Оскільки державний акт,який посвідчує право користування земельною ділянкою у відповідності з положеннями законодавства, не було видано і право користування землею за законом не виникло, земельну ділянку передбачається передати за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування (а.с.19).

Містобудівне обґрунтування про внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів для відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2, містить висновки про можливість освоєння земельної ділянки за умови прийняття рішення про внесення змін до Генерального плану міста в частині переведення ділянки з рекреаційної зони до території житлової садибної забудови (а.с.122-181).

Відповідно до висновку Київської міської санепідемстанції від 27.11.2009 року щодо вибору (відведення) земельної ділянки під забудову, замовником розроблено містобудівне обґрунтування внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів містобудування - будівництво житлових будинків, господарських будівель і споруд, яке погоджено КО «Центр містобудування та архітектури» лист від 25.09.09 р.№15-3226 (а.с.32).

Відповідно до рішення Київської міської ради «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» № 58/2127 від 17 вересня 2009 року були затверджені містобудівні обґрунтування згідно з додатком, крім того вказаним рішенням були внесені зміни до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затверджених рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, та «Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року», затвердженої рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 № 806/338, відповідно до пункту 1 цього рішення.

Пункт 16 додатку до вказаного рішення містить дані про затвердження містобудівного обґрунтування щодо внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів для відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд на вул..Вишгородській в Оболонському районі (а.с.89-90).

Таким чином, згідно з рішенням Київської міської ради «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» № 58/2127 від 17 вересня 2009 року, яке є чинним та ніким не оскаржено, спірна земельна ділянка на час її надання у власність ОСОБА_6 не відносилась до земель рекреаційного призначення.

Не спростовують висновки суду першої інстанції й посилання в апеляційній скарзі на дані статистичної звітності за формою №6-зем.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основних цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі оздоровчого призначення, землі рекреаційного призначення, землі історико-культурного призначення, землі лісогосподарського призначення, землі водного фонду, землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно із ч. 2 ст. 19 ЗК України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зазначеними нормами повноваження щодо визначення категорії земельної ділянки, надано саме органам місцевого самоврядування, шляхом прийняття рішення про затвердження документації із землеустрою, а виключними підставами для внесення відомостей про категорію земельної ділянки до Державного земельного кадастру України є документація із землеустрою.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про землеустрій», у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до статті 123 ЗК України розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

З матеріалів справи вбачається, що проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 спірної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, було погоджено із Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - висновок № 09-2563-В, Київською міською санепідемстанцією - висновок №1909 від 24.11.09 р., Головним управлінням екології та охорони природних ресурсів, Головним управлінням охорони культурної спадщини, Головним управлінням земельних ресурсів.

Виконуючи доручення Київської міської ради від 1 жовтня 2008 року № 29/233-Ш-21023 Головне управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надало висновок, в якому не заперечувало проти відведення земельної ділянки в установленому законодавством порядку для будівництва та обслуговування садибного житлового будинку, господарських будівель та споруд, без права забудови до погодження та затвердження проектної документації у встановленому законодавством порядку.

Головне управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не заперечувало проти використання земельної ділянки за вищевказаною адресою.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 29 жовтня 2014 року, у справі № 6-164цс14, наявність висновку Головного управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради є достатнім для погодження проекту відведення земельної ділянки й не потребує подальшого його погодження, оскільки відповідно до Положення про Головне управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 18 червня 2009 року № 632/1688 (яке було чинним на момент погодження проекту відведення) до повноважень Головного управління віднесено погодження проектів відведення земельних ділянок.

Встановивши, у даній справі, що Головне управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) погодило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною вище адресою, згідно чинного законодавства, суд дійшов правильного висновку про недоведеність прокурором своїх вимог в частині віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель рекреаційного призначення.

Отже, правильно встановивши характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржуване рішення Київської міської ради від 24 грудня 2009 року № 1147/3216 було прийнято відповідно до вимог чинного на момент його прийняття законодавства. Встановивши ці обставини у справі, суд дійшов також правильного висновку, що і підстав для визнання недійсним державного акта на право власності не має.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують, тому судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/6743/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.