АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/689/15
Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого : Пономаренко Ю.А.,

суддів : Черкасова В.В.,

Кукліної Н.О.,

при секретарі Лашаковій Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Комінтернівський районний відділ у м. Харкові ГУМВСУ в Харківській області про усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, виселенням без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Комінтернівський районний відділ у м. Харкові ГУМВСУ в Харківській області про усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселенням без надання іншого житлового приміщення, та зняття з реєстрації, в якому просить виселити відповідачів з житлового приміщення - квартири НОМЕР_1, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та зобов'язати Комінтернівський районний відділ у м. Харкові ГУМВСУ в Харківській області зняти відповідача ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що квартира НОМЕР_1, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 належить йому на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.09.2014 року. В квартирі зареєстровані з 06.05.1968 року позивач та його дружина - ОСОБА_5 , а з 12.01.1993 року сини - ОСОБА_6, та ОСОБА_3. Син - ОСОБА_3 в квартирі не мешкав, а у листопаді 2013 року за згодою позивача він та його дружина ОСОБА_4 з донькою Дариною, ІНФОРМАЦІЯ_1 вселилися в квартиру. З того часу відповідачі проживають в спірній квартирі. Позивач вказував, що відповідачі ведуть антисоціальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями та порушують громадський порядок і умови нормального співжиття, не приймають участь у витратах по проведенню ремонту в квартирі, не сплачують комунальні послуги. Відповідачі застосовують фізичне насильство відносно позивача та його дружини. Систематичне порушення правил співжиття робить неможливим для нього проживання з відповідачами в одній квартирі, а тому, посилаючись на статті 116, 157 ЖК України, просить виселити їх із займаного житлового приміщення. Крім того, позивач просить зобов'язати Комінтернівський районний відділ у м. Харкові ГУМВСУ в Харківській області зняти відповідача ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказав, що оскаржуване рішення вважає незаконним та необґрунтованим та, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду 1 інстанції та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, посилався на те, що позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідачами були вчинені протиправні дії, які дають підставу для їх виселення з підстав встановлених ст. 116 ЖК України та до відповідачів застосовувалися заходи запобігання або заходи громадського впливу.

Судова колегія вважає, що такі висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

Матеріали справи містять дані про те, що квартира НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.09.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки № 368 ОСББ "Домобудівельник-1" від 20.01.2014 року в спірній квартирі НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач - ОСОБА_4, його дружина - ОСОБА_5 та сини - ОСОБА_6, ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в спірній квартирі з 1993 року.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом 1 інстанції правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований у спірному житловому приміщенні за згоди власника квартири, будь-якої угоди про порядок користування цим приміщенням між позивачем та відповідачем не укладалось, а тому відповідач ОСОБА_3 набув право користування цим житловим приміщенням. Відповідач ОСОБА_4 вселилась до спірної квартири за згодою позивача, про що він не заперечував при розгляді справи, таким чином, позивач визнав за нею право користування спірною квартирою.

Згідно ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 64 ЖК України визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.157 ЖК України, виселення членів сім'ї власника житла здійснюється за рішенням суду на підставах, визначених ч.1 ст.116 ЖК, тобто на підставах, аналогічних виселенню членів сім'ї наймача. До таких підстав закон відносить: а) систематичне руйнування або псування житлового приміщення, б) систематичне порушення правил співжиття, що виключає спільне проживання з порушниками інших осіб в одному житловому приміщенні.

Згідно ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно п.17 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зі змінами, передбачено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що виселення за цією нормою - крайня міра. Вона застосовується тільки до винних осіб, які систематично порушують або руйнують жиле приміщення. Під систематичністю розуміють скоєння двох або більше правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи раніше були застосовані міри попередження міліції або прокуратури.

Судова колегія погоджується з висновком суду 1 інстанції, що позивачем у відповідності до ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, які б давали підстави застосовувати положення ст.ст. 116, 157 ЖК України, а саме, що до відповідачів застосовувалися міри попередження.

Також, судова колегія вважає правильним висновок суду 1 інстанції, що несплата відповідачами, за комунальні послуги не може бути підставою для виселення відповідачів зі спірного житла.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції, щодо безпідставності позовних вимог про виселення відповідачів.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317,319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -