АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ 1 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Деркач Н.М.

за участю секретаря - Ялової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, який ними було уточнено під час розгляду справи / а. с. 1-5,127-128 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилались на те, що 01.08.2013 року відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Вольво 740», реєстраційний номер НОМЕР_1, скоїв дорожньо-транспортну пригоду в м. Дніпропетровську на пр. Газети «Правда», де виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення із зустрічним автомобілем «Форд Фокус», держномер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_3 ,з яким в автомобілі знаходилась і пасажирка - позивачка ОСОБА_4

Винним в скоєнні ДТП визнано відповідача ОСОБА_2, який порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

В результаті ДТП автомобілю «Форд Фокус», належному позивачеві ОСОБА_3, були спричинені технічні ушкодження, а позивачу матеріальна шкода.

Приватне акціонерне товариство «СК «Провідна» (далі ПрАТ «СК»Провідна»), яким була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2, виплатило ОСОБА_3, у межах страхового ліміту, 50000 грн. страхового відшкодування, проте ця сума не покрила вартість відновлювального ремонту автомобіля.

Крім того, в момент ДТП, позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження, тобто завдано шкоду здоров'ю, у зв'язку з чим позивачі змушені були пройти лікування у відповідних лікувальних установах.

В результаті неправомірних дій відповідача позивачі зазнали моральних страждань, оскільки було ушкоджено їх здоров'я, травми голови спричинили постійні головні болі, що впливає на настрій та взаємостосунки з членами родини і оточуючими, порушені нормальні життєві зв'язки через неможливість активного життя, їм були спричинені душевні та моральні страждання, а позивач ОСОБА_3 ще й позбавлений можливості користуватися автомобілем, що призвело до зміни нормального та звичайного ритму життєвого укладу, позбавлений можливості вести мобільний спосіб життя.

За таких обставин, позивачі просили суд відшкодувати шкоду, завдану їм в результаті ДТП, стгнувши з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 47422,43 грн. на відшкодування матеріальної шкоди і 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_4 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Також, позивачі просили суд відшкодувати і судові витрати за рахунок відповідача / а. с. 1-5,127-128 /.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2014 року позовні вимоги задоволені частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь: ОСОБА_3 47422,43 грн. у відшкодування матеріальної шкоди і 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 494,22 грн. у відшкодування сплаченого судового збору, а в решті позовних вимог відмовлено.

Суд відмовив ОСОБА_4 в її позовних вимогах / а. с. 132-135 /.

З рішенням суду, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, не погодився відповідач ОСОБА_2, який звернувся до суду з апеляційною скаргою, де просив змінити рішення суду в оскаржуваній ним частині, визначивши розмір матеріальної шкоди в сумі 11996,22 грн., а моральної шкоди - 500 грн. Щодо розмірі судових витрат, то відповідач просив визначити його пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Як на підстави своєї апеляційної скарги відповідач посилається на те, що рішення суду, в оскаржуваній ним частині, є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, відповідач вважає, що суд не в повній мірі з'ясував обставини справи, які мають суттєве значення для правомірного її вирішення / а. с.139-142 /.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2014 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2014 року залишене без змін / а. с. 160-163 /, але ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року ухвала апеляційного суду від 15.05.2014 року, в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2, скасована і справа в цій частині передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції / а. с. 194-196 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині стягненого розміру матеріальної шкоди та судового збору з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в силу ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.08.2013 року відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Вольво 740», реєстраційний номер НОМЕР_1, скоїв дорожньо-транспортну пригоду в м. Дніпропетровську на пр. Газети «Правда», де виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення із зустрічним автомобілем «Форд Фокус», держномер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_3 з яким в автомобілі знаходилась і пасажирка - позивачка ОСОБА_4

Винним в скоєнні ДТП визнано відповідача ОСОБА_2, який порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 13.08.2013 року, протоколом про адміністративне правопорушення від 04.09.2013 року та постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2013 року, але у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративно відповідальності, адміністративне провадження у відношенні відповідача закрите / а. с. 89-90,88,43 /

В результаті ДТП автомобілю «Форд Фокус», належному позивачеві ОСОБА_3, були спричинені технічні ушкодження, а самому позивачу спричинена матеріальна та моральна шкода.

Відповідно до звіту № 06/08/13-2 проведеної оцінки вартості шкоди спричиненої власнику автомобіля «Ford Focus C-Max» (держреєстраційний номер НОМЕР_2) від 06.08.2013 року - вартість матеріальної шкоди складає 96917 грн. / а. с. 107-116 /.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована ПрАТ «СК»Провідна», що підтверджується страховим полісом № АВ/8860580 від 21.01.2013 року / а. с. 44 /. ПрАТ «СК»Провідна» виплатила ОСОБА_3, у межах страхового ліміту, 50000 грн. страхового відшкодування / а. с. 45,46 /.

Внаслідок даної ДТП позивачу ОСОБА_3 були спричинені тілесні ушкодження (закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку) у зв'язку з чим він змушений був лікуватися і вартість його лікування склала 505,43 грн. /47-48 /.

Згідно ст. 1188 ЦК України - шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1194 ЦК України - особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При вище викладених обставинах справи та виходячи з вимог зазначених норм матеріального права, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП встановлена в повному обсязі і рішення в цій його частині є правильним, з чим погодився і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що зазначив в своїй ухвалі від 17.12.2014 року / а. с. 195 /.

Разом з тим, не є вірним висновок суду першої інстанції в частині відшкодування матеріальної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що, заявляючи в березні 2014 року про збільшення розміру позовних вимог / а. с. 127-128 /, позивач вказував, що його транспортний засіб вважається таким, що є фізично знищеним (цей факт представник позивача підтвердив і суду апеляційної інстанції), але суд першої інстанції не прийняв до уваги цю обставину.

Отже, ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції не прийняв до уваги, що порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завданку шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема звіту № 06/08/13-2 проведеної оцінки вартості шкоди спричиненої власнику автомобіля «Ford Focus C-Max» (держреєстраційний номер НОМЕР_2) від 06.08.2013 року та звіту № 128 стосовно ринкової вартості деталей, вузл та агрегатів транспортного засобу «Ford Focus C-Max» (держреєстраційний номер НОМЕР_2) від 25.10.2013 року / а. с. 117-120 / (з висновками яких погодились обидві сторони), - ринкова вартість автомобіля становить 96917 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 212316,96 грн., а залишкова вартість автомобіля становить 23500 грн. / а. с. 107-116,117-120 /.

За таких обставин, як позивач, так і відповідач поголились з тим, що автомобіль позивача в результаті ДТП є фізично знищеним.

Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п.15 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2014 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», - якщо транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та витрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартість транспортного засобу на момент пошкодження.

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України, тобто з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 3 (з послідуючими змінами та доповненнями), - постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач визнав, що його автомобіль в результаті ДТП є фізично знищеним, з чим погодився і відповідач.

Позивач пояснив суду, що автомобіль ним не відремонтований і залишки цього автомобіля знаходяться в його розпорядженні.

Як позивач, так і відповідач погодилися з тим, що залишкова вартість автомобіля становить 23500 грн.

Позивач ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовними вимогами про відшкодування шкоди спричиненої в результаті ДТП, не ставив перед судом питання про передачу залишків автомобіля відповідачу після відшкодування останнім спричиненої шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 також не звертався до суду з відповідною заявою про передачу йому якогось конкретного майна (деталей, вузлів автомобіля тощо).

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі, не постановив рішення щодо повернення йому деталей автомобіля позивача, які ушкоджені (що не можуть використовуватися за призначенням), але мають певну цінність, - то ці посилання не можуть бути прийняті до уваги, з наступних підстав.

Відповідно ст. 10 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач лише в апеляційній скарзі поставив питання про не повернення йому деталей автомобіля позивача, які ушкоджені (що не можуть використовуватися за призначенням), але мають певну цінність, - при цьому не зазначив, які деталі повинні бути йому повернені. З клопотанням (зачвою) до суду першої інстанції, щодо визначення цінності цих деталей (залишкової їх вартості тощо), - відповідач не звертався.

Отже, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, які конкретно ушкоджені деталі, вузли (що не можуть використовуватися за призначенням), але мають певну цінність, повинні бути йому повернені та яка їх залишкова вартість тощо.

Згідно роз'яснень Вищого спеціалізова ного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п.14 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2014 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», - ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Оскільки, відповідач не звертався до суду з відповідною заявою, то у суду першої інстанції не було жодних правових підстав вирішувати питання про передачу відповідачу такого майна. До того ж, позивач також не просив суд передати відповідачеві фізично знищений автомобіль чи якісь деталі цього авто.

Таким чином, визначаючи розміру матеріальної шкоди, який повинен бути стягнений з відповідача на користь позивача, колегія суддів вважає за необхідне, виходити з вище зазначених обставин, що встановлені судом, та вимог матеріального закону, зокрема з ринкової вартості спірного автомобіля на момент його пошкодження (96917 грн.) із зарахуванням страхового відшкодування, що сплачене позивачу ПрАТ «СК»Провідна» (50000 грн.), та із зарахуванням вартості залишків автомобіля, який залишився у позивача (23500 грн.).

Отже, розмір матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ушкодження автомобіля позивача в ДТП, який підлягає стягненню з відповідача на корить позивача, складає 23417 грн. (96917 грн. - 50000 грн. - 23500 грн. = 23417 грн.).

Також, відповідач повинен відшкодувати позивачу вартість лікування останнього, що складає 505,43 грн. / а. с. 47-48 /, проти відшкодування якої не заперечує відповідач.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 23922,43 грн. (23417 грн. + 505,43 грн. = 23922,43 грн.) у відшкодування матеріальної шкоди, а не 47422,43 грн., як було стягнено судом першої інстанції, тобто рішення суду від 28.03.2014 року в цій його частині - підлягає зміні.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що вирішуючи питання щодо розміру відшкодування шкоди спричиненої в результаті ДТП суду слід виходити з того, що винними в скоєнні ДТП є обидві сторони, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони спростовуються вище зазначеними доказами по справі та встановленими судом обставинами. Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив в своїй ухвалі від 17.12.2014 року, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП встановлена в повному обсязі і рішення в цій його частині є правильним / а. с. 195 /.

Щодо рішення суду першої інстанції, в частині відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 2000 грн., то воно є законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції, виходячи з дійсних обставин справи та вимог ст. ст. 23,1167 ЦК України, прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, розмір якої судом теж визначено правильно, виходячи з дійсних обставин справи та наслідків, які наступили для позивача в результаті ДТП.

Під час судового розгляду справи факт спричинення позивачу ОСОБА_3 моральної шкоди знайшов своє підтвердження, оскільки внаслідок даної ДТП позивач пережив стресову ситуацію, позивачу були спричинені тілесні ушкодження (закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку) у зв'язку з чим він постійно відчуває головні болі, які впливають на настрій та взаємостосунки з членами родини та оточуючими, змушений лікуватися, були порушені його нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного життя, позивач зазнав душевних страждань через те, що позбавлений можливості користуватися своїм транспортним засобом, це також призвело до змін нормального та звичного ритму і життєвого укладу позивача, позивач позбавлений можливості вести мобільний спосіб життя. Всі зазначені обставини спонукали до душевних страждань позивача.

Відповідно до ст. ст. 79,88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати по справі (судовий збір - а. с. 9,39) пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто лише в сумі 468,62 грн. (239,22 грн. - відшкодування судового збору за матеріальну шкоду і 229,40 грн. - відшкодування судового збору за моральну шкоду), а не 494,22 грн., як було стягнено судом першої інстанції. Отже, рішення суду першої інстанції, в частині визначено розміру у відшкодування сплаченого судового збору, підлягає зміні.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання і не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставини.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2014 року, в частині стягненого розміру матеріальної шкоди та судового збору, - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 23922,43 грн. (двадцять три тисячі дев'ятсот двадцять дві гривні 43 копійки) у відшкодування матеріальної шкоди та 468,62 грн. (чотириста шістдесят вісім гривень 62 копійки) у відшкодування сплаченого судового збору.

В іншій оскаржуваній частині рішення від 28.03.2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: