Справа № 159/867/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Наваляний Т.Д.
Провадження № 22-ц/773/1290/15 Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю представника відповідача Зленка Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "Дельта Банк" про захист прав споживача та стягнення коштів за договором банківського вкладу за апеляційною скаргою відповідача ПАТ "Дельта Банк" на рішення Ковельського міськрайонного суду від 22 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Ковельського міськрайонного суду від 22 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Постановлено стягнути з ПАТ «Дельта-Банк» на користь ОСОБА_2 кошти за договором банківського вкладу (депозиту) «Повертайся» у доларах США № 004-02504-151014 від 15.10.2014 року в сумі 47870 (сорок сім тисяч вісімсот сімдесят доларів США 89 центів.

В апеляційній скарзі представник відповідача Зленко Т.О., покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору № 004-02504-151014 банківського вкладу (депозиту) «Повертайся» у доларах США, укладеного 15.10.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, остання розмістила вклад в іноземній валюті в сумі 52000 доларів США на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1, відкритий відповідачем на умовах процентної ставки на суму вкладу 8 % річних. Пунктом 1.3 Договору визначено, що вклад розміщається на строк по 13 січня 2015 року включно.

У даному судовому засіданні встановлено, що 15.01.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки НОМЕР_3 Ощадна картка № 1 та відкриттям поточного рахунку НОМЕР_2 (а. с. 8).

Відповідно до наданої виписки ПАТ «Дельта Банк» вбачається, що кошти на поточному рахунку ОСОБА_2 наявні (а. с. 123).

Як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2, що підтверджується поясненнями представника відповідача Зленко Т.І., позивач не мала можливості зняти наявні кошти в повному обсязі у зв'язку з встановленням лімітів на зняття готівки з карткових рахунків.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 2 статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Виходячи з п.1.10 укладеного з ОСОБА_2 договору, вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, зазначеного в п. 1.3. даного договору, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки НОМЕР_2, відкритий в установі банку.

Згідно п.1.3. Договору вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6 Договору та по 13 січня 2015 року.

Із наданого представником банку реєстру звернень, копій письмових звернень ОСОБА_2, які наявні в банку і надані представником в даному судовому засіданні, позивач починаючи з 13.01.2015 року зверталася з заявами про повернення депозитного вкладу, 10.02.2015 року подала заяви Голові ради Директорів Банку про неповернення коштів та порушення банком вимог законодавства України, однак коштів не отримала (а. с. 197, 186-196).

Згідно з довідкою від 12.02.2015 року позивачеві не повернуто по закінченню строку депозитного вкладу 55 928.69 доларів банківського вкладу (а. с. 11).

Виходячи з положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормою ст. 1074 ЦК України заборонено обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті вкладнику грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції, давши вірну оцінку обставинам справи, прийшов до правильного висновку, що відмова банку у поверненні грошових коштів з банківського вкладу ОСОБА_2 суперечить вимогам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору та порушує права позивача, а тому обґрунтовано задоволив позовні вимоги частково, врахувавши при цьому суму виплачених відповідачем коштів в розмірі 200000 грн. виходячи із офіційного курсу гривні щодо іноземної валюти, встановленого НБУ на день запровадження тимчасової адміністрації - на 03.03.2015 року, як це передбачено ч. 5 ст. 26, ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закону).

Висновок суду про наявність підстав для стягнення в користь ОСОБА_2 коштів депозитного владу узгоджується з положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги про те, що після перерахування банком коштів з депозитного рахунку та зарахування цих коштів на власний поточний рахунок ОСОБА_2 зобов'язання банку по поверненню вкладу вважаються виконаними в повному обсязі не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

За умовами укладеного сторонами договору банківського вкладу вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, зазначеного в п. 1.3. даного договору, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки НОМЕР_2, відкритий в установі банку (п.1.10). З виписки за операціями по картковому рахунку (а. с. 123) вбачається, що кошти перераховані на поточний рахунок позивача відповідно до умов договору від 15.10.2014 року. Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції з пояснень представника відповідача, позивач не має реальної можливості зняти ці кошти з поточного рахунку через касу банку готівкою та проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки за відсутності коштів у касі банку, а тому зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаними в день перерахування коштів на поточний рахунок вкладника.

Така правова позиція викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-140цс13 від 25 грудня 2013 року.

Покликання апелянта на постанову Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», п. 1 якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, на підставі якої банк не вправі був здійснювати видачу коштів з поточного рахунку є безпідставними, оскільки зазначена і подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Разом з тим, як встановлено судом, позивач не мала можливості отримати кошти з власного поточного рахунку навіть і в розмірі відповідно до встановлених обмежень Національним банком України (15000 грн. на добу). Дана обставина представником банку не спростована.

Твердження апелянта про те, що в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно, а тому відповідно до Закону під час тимчасової адміністрації зокрема, не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку і т.д. є безпідставним, оскільки відповідно до ч. 6 статті 36 цього Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється, зокрема, на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Договір банківського вкладу припинив свою дію 13.01.2015 року, а тимчасову адміністрацію було запроваджено з 03 березня 2015 року (після закінчення дії договору), а тому встановлені ч. 1 ст. 36 вказаного Закону не поширюються на договір банківського вкладу, укладеного банком з ОСОБА_2

Крім цього, інші доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог Закону є безпідставними з огляду на таке.

За змістом ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цимКодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов'язання (ст. 610 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

За змістом ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Таким випадком, зокрема, є й визначені Законом наслідки запровадження тимчасової адміністрації в банку, про що було вказано вище (ст. 36), де також у п. ч. 1 ст. 2 цього Закону дано визначення терміну недоступність вкладів неможливість отримання вкладником під час виведення неплатоспроможного банку з ринку вкладу, включаючи відсотки за ним, протягом семи робочих днів з дня закінчення строку дії договору (або з дня запровадження тимчасової адміністрації, якщо договір закінчився до цієї дати) або з дня вимоги (за вкладами на вимогу, за поточними чи картковими рахунками), здійсненої протягом дії тимчасової адміністрації.

Водночас главою 50 ЦК України встановлені підстави припинення зобов'язання, зокрема: виконанням, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання, смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи, а також на інших підставах, встановлених договором або законом.

Так, згідно із ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами меншою 200 тис. грн.

Отже, проаналізувавши вищенаведені норми права, можна дійти висновку про те, що законодавством визначено спеціальний позасудовий порядок припинення зобов'язань банку перед вкладниками за умови відшкодування їм коштів за вкладами державою в особі Фонду, однак встановлена цим Законом гарантія обмежена в сумі, а жодними іншими нормативно-правовими актами не забезпечуються права вкладників на видачу тієї суми належних їм грошей, що перевищує виплачену Фондом.

Разом із тим не існує й такого закону, який би передбачав наслідком запровадження тимчасової адміністрації безпосереднє та в повному обсязі звільнення банку від виконання своїх зобов'язань у договірних відносинах із вкладниками, а ст. 52 Закону визначає лише черговість та порядок задоволення вимог до банку (спрямування уповноваженою особою Фонду коштів), де вказується, що вимоги вкладників фізичних осіб у частині, яка перевищує суму, виплачену Фондом, віднесені до четвертої черги кредиторів та можуть бути задоволені за кошти, які одержить уповноважена особа в результаті ліквідації та реалізації майна банку, і це означає, що а ні сам Фонд в особі держави, а ні банк в добровільному порядку повернення вкладнику решти коштів не гарантують, інакше кажучи, відсутні реальні засоби захисту, окрім судового, які б насправді забезпечили реалізацію та здійснення такого права особи, що відповідно порушує право на ефективний захист згідно зі ст. 13 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, під час тимчасової адміністрації їх положення дозволяють банку не здійснювати моментального задоволення вимог вкладників і інших кредиторів банку, як це визначає ст. 1075 ЦК України у спірних правовідносинах, що вказує на відсутність у особи можливості негайно та протягом деякого часу скористатися належними їй коштами, однак не може підтверджувати втрату права на них взагалі, тому за наявності фактів існування зобов'язання між сторонами, порушеного права вкладника на безперешкодне розпорядження грошима та причетності до такого порушення банку, який не видає йому залишок коштів на рахунку, а також ст. 3 ЦПК України і ст. 15 ЦК України, виключається відмова судом у його захисті.

Однак не можна вважати відмовою у праві на захист цивільного права особи, наявність узгодженого Законом та встановленого державою порядку, який стосується забезпечення відшкодування вкладникам Фондом замість банків суми коштів за вкладами, граничний розмір яких не може бути вище ніж 200 тис. грн., при цьому вирішення спірних питань з приводу гарантованих Фондом коштів вкладників у межах суми відшкодування здійснюється в порядку, передбаченому ст. 54 Закону.

На даний час діяльність тимчасової адміністрації банку-боржника не дозволить примусово стягнути кошти з нього безпосередньо, проте не виключає можливості задоволення вкладником своїх вимог, в тому числі й за рахунок проведення взаємозаліку та отримання у власність заставного майна, підписання поруки, списання коштів з рахунку вкладника на погашення кредиту, отримання права вимоги до позичальника, чи інших визначених законодавством дій, які має право вчиняти від імені неплатоспроможного банку уповноважена особа Фонду, не чекаючи обов'язково при цьому четвертої черги (виключно за рахунок коштів, які можуть бути одержані в результаті ліквідації та реалізації майна цього банку), в зв'язку із чим наявність судового рішення про стягнення з банку частини неповернутої Фондом суми коштів за договором банківського рахунка, повинна забезпечити гарантії цивільних прав та обов'язків сторін, а також право особи на справедливий судовий розгляд, визначене ст. 6 Конвенції про захист прав людини.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ПАТ "Дельта Банк" відхилити, рішення Ковельського міськрайонного суду від 22 червня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: