Справа № 127/4215/15-ц Провадження № 22-ц/772/2178/2015Головуючий в суді першої інстанції Борисюк І. Е.
Категорія 27Доповідач Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого : Чорного В.І.

Суддів : Оніщука В.В., Чуприни В.О.

при секретарі : Франчук О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.07.2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 11 000 доларів США зі строком їх поверення до 25.07.2014 року. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання з повернення коштів не виконує, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача суму заборгованості (з урахуванням курсу НБУ) в розмірі 274 518, 18 грн. - основний борг та пеню за період з 25.07.2014 по 10.02.2015 року - 551 781, 53 грн., а всього 826 299,71 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики грошей від 15.07.2014 року в загальній сумі 546 491 грн., з яких: сума основного боргу - 11 000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 10.02.2015 року 273 245, 50 грн.; пеня - 273 245, 50 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2 416, 75 грн. Судовий збір в сумі 1 237, 25 грн. залишено за ОСОБА_3

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесульного права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 15.07.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 11 000 доларів США, які передані до моменту підписання даного договору, з умовою їх повернення до 25.07.2014 року.

Факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 11 000 доларів США підтверджується письмовим доказом - договором позики, та керуючись ст. 1047, 1049 ЦК України суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами виникли правовідносини із договору позики.

На думку колегії суддів, такий висновок відповідає обставинам справи, які підтверджені доказами та яким дана належна правова оцінка.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За договором позики одна сторона (позикодавець), як зазначено в ст. 1046 ЦК України, передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ч. 1 ст. 57 , ч. 1 ст. 58 ЦПК України.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу ( ст. 526 ЦК України).

Відповідачем не надано доказів належного виконання взятих на себе зобов'язань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення коштів, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що письмовий договір є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики і підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику. При цьому факт підписання договору саме ОСОБА_2 жодним чином не спростовано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором позики з урахуванням зменшеної суми неустойки, що не суперечить ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Тому, ухвалене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) В.І.Чорний

Судді: (підпис) В.В.Оніщук

(підпис) В.О.Чуприна

З оригіналом вірно: