Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №К2Н4АU01170134 від 07 вересня 2007 року у розмірі 241500,67 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати.

На підставі протокольної ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року, за ініціативою суду, залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2. (а.с.37)

23 грудня 2014 року представник позивача ОСОБА_3 в судовому засідання подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до поданої заяви Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №К2Н4АU01170134 від 07 вересня 2007 року у розмірі 154 422,03 грн. (а.с.47-48)

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, пояснив, що 07 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір за №К2Н4АU01170134, відповідно до якого Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 69923,22 грн. на строк до 05 серпня 2014 року зі сплатою відсотків в розмірі 1,34 % за місяць у період сплати з " 10" по " 15" числа кожного місяця, а Позичальник зобов'язувався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом, а також комісії на умовах та в строки встановлені даним договором і виконати свої обов'язки за даним договором в повному обсязі. Позивач виконав свої зобов'язання в частині надання відповідачу кредитних коштів, в свою чергу відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання по кредитному договору в частині погашення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, що стало підставою для звернення до суду про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору. На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2010 року, частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, присуджено стягнути з відповідача на користь банку 46543,35 грн. за кредитним договором, однак тривале порушення відповідачем договірних зобов'язань та невиконання рішення суду, спонукало позивача отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. На підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2012 року, задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, а саме: легковий автомобіль - DAEWOO LANOS, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_1, на виконання рішення суду предмет застави реалізовано, а отримані від продажу автомобіля кошти в сумі 34500,00 грн. поступили на погашення заборгованості за кредитом, однак отриманих від реалізації предмету застави коштів недостатньо для погашення кредитної заборгованості, яка станом на 28 жовтня 2014 року складає 154 422,03 грн., добровільно погасити борг відповідач відмовляється, тому позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які долучено до справи (а.с.50-51), пояснив, після укладання кредитного договору певний період часу сплачував кошти на погашення кредиту, однак внаслідок складних життєвих обставин та важкого матеріального становища не зміг сплачувати щомісячні платежі, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, відповідач звернувся до банку, де йому запропонували передати автомобіль, який перебував в заставі банку, який самостійно здійснить продаж авто, а виручені кошти направить на погашення заборгованості, за вказаних обставин відповідач вважав, що він виконав зобов'язання по кредитному договору та банк не має до нього будь-яких майнових претензій, при цьому вказав, що згоди щодо ціни заставленого автомобіля між ним та банком досягнуто не було, про реалізацію автомобіля банк його не повідомив, як і про ціну продажу та наявність у нього заборгованості по кредиту. Крім того, при визначені розміру заборгованості по кредитному договору, позивачем не враховано наявність рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2010 року, яким присуджено відповідачу до сплати на користь позивача заборгованість по кредитному договору в розмірі 46543 грн.35 коп., яка погашена за рахунок коштів отриманих позивачем від реалізації належного відповідачу автомобіля, тому повторне звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості по кредитному договору, строк дії якого закінчився, суперечить вимогам чинного законодавства.

Третя особа - ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористалась.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3, відповідача, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 07 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір за №К2Н4АU01170134 (далі по тексту Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 69923,22 грн. на строк до 05 серпня 2014 року зі сплатою відсотків в розмірі 1,34 % за місяць у період сплати з " 10" по " 15" числа кожного місяця, а Позичальник зобов'язувався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом, а також комісії на умовах та в строки встановлені даним договором і виконати свої обов'язки за даним договором в повному обсязі. (а.с.9-10)

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено Договір поруки.

Одночасно, 07 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено Договір застави рухомого майна (далі по тексту - Договір застави) , предметом застави за цим Договором є автомобіль DAEWOO LANOS, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_1. (а.с.11-12)

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із. суті кредитного договору.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.

При вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов'язок позивальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту.

Виходячи з предмету позову, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" пред'явило вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованость за Кредитним договором №К2Н4АU01170134 від 07 вересня 2007 року у розмірі 241500,00 грн., яка виникла станом на 28 жовтня 2014 року, яка включає: заборгованість за кредитом - 30901,67 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 67866,89 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 5522,58 грн.; пеня за несвоєчасне викання зобов'язань за договором - 137209,53 грн.

Під час розгляду справи, представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до поданої заяви Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №К2Н4АU01170134 від 07 вересня 2007 року у розмірі 154 422,03 грн., мотивуючи підстави для подання заяви про зменшення позовних вимог представник позивача посилається на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2010 року, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення 87078,64 грн., а саме: стягнуто 46543,35 грн. за кредитним договором, а також на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2012 року, яким задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, предмет застави продано за 34500,00 грн., про що свідчить Довідка-рахунок від 11 липня 2013 року серія ААВ №281585, вказана сума 11 липня 2013 року поступила на погашення заборгованості за кредитом, тому з урахуванням наведеного станом на 28 жовтня 2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором №К2Н4АU01170134 від 07 вересня 2007 року складає 154 422,03 грн. (а.с.47)

Як з'ясовано судом під час розгляду справи, 02 грудня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва, в межах розгляду цивільної справи №2-3774/1-10, ухвалено рішення, на підставі якого позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на майно задоволено частково. Судом присуджено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 46543 грн. 35 коп. та судові витрати: судовий збір в розмірі 465 грн. 43 коп., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено. (а.с.43-44)

30 березня 2011 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва, апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - ОСОБА_4 відхилено. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2010 року залишено без змін. (а.с.47)

Згідно ст.19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойку), необхідні витрати та утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями п.23 Договору застави, звернення стягнення на предмет застави у випадках, передбаченим п.п.15.7.1, 15.7.2, 15.7.3, 15.8 цього Договору здійснюється відповідно до чинного законодавства України та цього договору. Якщо Заставодержатель у випадку порушення Заставодавцем умов Кредитного договору набуває права звернення стягнення на предмет застави, він може використати таке право у випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%; або несплати Позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; або іншого істотного порушення умов Кредитного договору.

23 липня 2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, в межах розгляду цивільної справи №2/0417/5302/2012, ухвалене заочне рішення, на підставі якого позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1 про звернення стягнення задоволено частково.

Звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна, а саме: автомобіль DAEWOO, модель LANOS 1.5., рік випуску 2007, тип ТЗ, легковий седан, № кузов/шасі: SUPTF69YD7W355240, реєстраційний номер АА 8290ЕВ, що належить на праві власності ОСОБА_1 для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" за кредитним договором №К2Н4АU01170134 від 07 вересня 2007 року в розмірі 125 152, 70 грн., та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судовий збір у розмірі 251 грн.53 коп., в решті позовних вимог відмовлено. (а.с.41)

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про заставу" звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса в установленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Згідно ст. 21 Закону України "Про заставу", реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором.

Згідно з ч.3 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів на реєстрацію обтяжень" обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження

Крім того, відповідно до ст.27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів на реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Таким чином, законодавством чітко визначена процедура звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку.

Разом з тим, Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" не долучено до матеріалів справи докази, які мали підтвердити той факт, що позивачем, як заставодержателем, дотримана визначена чинним законодавством процедура звернення стягнення на автомобіль DAEWOO, модель LANOS 1.5., рік випуску 2007, реєстраційний номер АА 8290ЕВ, що належить на праві власності ОСОБА_1, безпосередньо відсутні відомості про те, що позивачем

вносилися дані до Державного Реєстру обтяжень рухомого майна про заставу на автомобіль DAEWOO, модель LANOS 1.5., рік випуску 2007, реєстраційний номер АА 8290ЕВ, який був предметом застави згідно з умовами Договору застави рухомого майна від 07 вересня 2007 року, чи вносилися позивачем дані до Державного Реєстру обтяжень рухомого майна про звернення стягнення на предмет застави, чи проводилися публічні торги стосовно предмета застави, чи повідомлявся відповідач про початкову ціну предмета застави і про кінцеву суму реалізації автомобіля на публічних торгах в разі , якщо вони відбувалися.

Під час розгляду справи, судом задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 щодо витребування у позивача доказів, які мали підтвердити реалізацію транспортного засобу, що є предметом застави, на виконання вимог суду представником позивача надано наступні докази: розрахунок заборгованості, яка виникла у відповідача по кредитному договору за період з 01 вересня 2010 року по 19 січня 2015 року; платіжне доручення №1 від 11 липня 2013 року на суму 34500,00 грн., де в графі "призначення платежу" зазначено дослівно "ОСОБА_1, ИНН НОМЕР_2, баз.№К20ZLT, 8116" (а.с.56); Звіт про експертну оцінку транспортного засобу №б/н від 12 червня 2013 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля DAEWOO, модель LANOS 1.5., рік випуску 2007, реєстраційний номер АА 8290ЕВ, на дату оцінки складає 26000,00 грн. (а.с.57-63)

Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження реалізації транспортного засобу, що є предметом застави, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що достовірно підтверджують дійсну вартість реалізованого заставленого майна, відсутні відомості про зарахування коштів на загальну суму 34500,00 грн., отриманих від реалізації транспортного засобу, на особовий рахунок відповідача відкритий у ПАТ КБ "ПриватБанк", та у разі їх надходження, яка сума увійшла в рахунок погашення кредитного зобов'язання (погашення тіла кредиту, відсотків, комісії, штрафів, пені), що позбавляє суд надати належну оцінку вимогам позивача в частині визначення залишку боргу по кредитного договору, з урахуванням суми коштів отриманих від реалізації автомобіля, а відповідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано, розмір пені збільшується залежно від продовження порушення.

Згідно ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день виникає щодня на відповідну суму.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, пеня як правило застосовується у вигляді санкцій в разі прострочення виконання майнових (а не тільки грошових) зобов'язань, а її розмір визначається законом або договором у відсотковому відношенні до суми невиконаного зобов'язання чи невиконаної частини цього зобов'язання.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відносини між сторонами спору виникли на підставі Кредитного договору №К2Н4АU01170134 від 07 вересня 2007 року, на час звернення з цим позовом до суду строк дії договору закінчився, в межах даного спору позивачем не надано доказів, які мали підтвердити дійсний розмір заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, в той же час заходи цивільно-правової відповідальності, в даному випадку нарахування комісії та пені, які передбачені умовами кредитного договору, можуть бути застосовані до відповідача, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання (прострочення сплати кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами), обчислення за таких обставин пені має здійснюватись у встановленому договором розмірі саме за кожний день прострочення виконання грошового зобов'язання, в такому випадку має діяти презумпція зазначеного методу нарахування пені.

Дотримуючись положень ч.4 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, судом роз'яснювались представникам позивача наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій щодо надання допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, як це передбачено ст.59 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з чим за клопотанням представників позивача, які брали участь у судових засідання, які мали намір надати необхідні докази у справі, судом неодноразово оголошувались перерви в судових засіданнях, однак за час наданий судом представники позивача не виконали вимоги суду щодо надання доказів по справі в частині надання достовірних даних щодо розміру заборгованості, яка виникла у відповідача, з урахуванням попередньо винесених судових рішень, якими задоволено вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставлене майно.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести за допомогою належних та допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням положень ст.ст. 57 59 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, у зв'язку ухваленням судом рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 551, 589, 612, 615, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 19, 20, 44 Закону України "Про заставу", ст. 21, 24, 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", ст.ст.1, 4, 10, 11, 58, 60, 208, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я