Провадження №2/748/141/15
Єдиний унікальний № 748/159/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2015 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді Меженнікової С.П.,

при секретарі Гримайло Л.І.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади села Пакуль в особі Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, як за спадкоємцем за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі ОСОБА_4, мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки правоустановлюючі документи на будинок на спадкодавця не видавалися, тому вона позбавлена можливості оформити право власності на даний будинок.

Позивач в судове засідання не з"явилася, надала повноваження на представлення її інтересів своєму представнику - ОСОБА_1(а.с.32)

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Після оголошеної перерви в судове засідання не з"явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов просить задовольнити.

Відповідач - територіальна громада села Пакуль в особі Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, позов визнають.

Співвідповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилася, надіслала через пошту заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позову не заперечує.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року (№ 6-54цс12), прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, в якій зазначено, що відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об"єкт нерухомого майна, збудований до набрання зазначеним Законом чинності, не породжує в особи цього права, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" об'єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно з п. 20 "Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів", затверджених постановою Держкомзему Союзу Радянських Соціалістичних Республік від 25 травня 1990 року № 69, у рядку "суспільна група господарства" записується станом на 1 січня відповідного року одна з наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство особи, зайнятої індивідуальною трудовою діяльністю; селянське господарство; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася в залежності від зайняття голови господарства (сім'ї).

Поняття суспільної групи господарства було припинено 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки № 885-XII було введено в дію Закон України "Про власність".

До правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом України "Про власність" застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору та майно господарств інших суспільних груп, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність відповідного господарства, а саме: право власності на майно, яке належало двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Судом встановлено, що згідно довідки виконкому Пакульської сільської ради №86 від 04.02.2015 року, виданої на підставі записів у погосподарській книзі, житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до категорії „колгоспний двір", і головою колгоспного двору станом на 01.07.1990 року та станом на 15.04.1991 рік була ОСОБА_5, а членами колгоспного двору були: ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.42).

Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об"єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 « Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР №885-ХІІ був введений в дію Закон України " Про власність".

Таким чином, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4, мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/3 частині.

Згідно записів у копії свідоцтв про смерть серії НОМЕР_1, серії НОМЕР_2, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2, а ОСОБА_5, відповідно до актового запису про смерть №20 - 14 квітня 2004 року(а.с.9,71,85).

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилась до набрання чинності новим Цивільним кодексом України, тому, виходячи з Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України та постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року, до даних правовідносин застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до наданої інформації Державним нотаріальним архівом Чернігівської області ( а.с.96), спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась.

Довідкою виконкому Пакульської сільської ради №142 від 19.02.2013 року (а.с.88) підтверджено фактичне прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка ОСОБА_6, що узгоджується з положеннями ст.549 ЦК УРСР (в редак.1963 року), яка була чинною на час відкриття спадщини, оскільки вона протягом шести місяців після смерті чоловіка була зареєстрована та проживала у спадковому будинку, що свідчить про факт вступу спадкоємця в управління і володіння спадковим майном. Факт перебування їх у шлюбі підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 (а.с.70).

Відповідно до наданої інформації з Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с.97), спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 не відкривалась. З довідки Михайло Коцюбинської селищної ради №98 від 23.03.2015 року вбачається, що на день її смерті з нею були зареєстровані та проживали донька ОСОБА_10, зять ОСОБА_11 та онуки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 ( а.с.105).

Згідно копії спадкової справи, яка надійшла з Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с.27-28), після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, спадщину за правом представлення прийняла її внука ОСОБА_2, позивач по справі. Іншій спадкоємець - ОСОБА_3 від спадщини відмовилася, про що надала відповідну заяву, а отже, відповідно до ст.1275 ЦК України, позивач ОСОБА_2 має право на все спадкове майно спадкодавця ОСОБА_4.

Факт того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_4 є однією і тією ж особою, а також, що ОСОБА_2 є онукою спадкодавця ОСОБА_4 встановлено рішенням Чернігівського районного суду Чернігівсьокї області від 05.09.2014 року (справа №748/1619/14), тому дані обставини доказуванню не підлягають.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 успадкувала 2/3 частини вказаного вище домоволодіння, з яких 1/3 частина належала спадкодавцю як члену колгоспного двору і 1/3 частина перейшла до неї в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Інша 1/3 частина спірного будинку не відноситься до спадкового майна ОСОБА_4, а тому спадкуванню позивачем ОСОБА_2 не підлягає.

Вартість указаного житлового будинку становить відповідно до технічного паспорту 63709 грн, що підтверджується копією технічного паспорта (а.с.48-53).

Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна.

З довідки Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації за № 16 від 31.01.2015 року вбачається, що право власності на будинок по АДРЕСА_1, не зареєстровано (а.с.25).

Відсутність правовстановлюючого документу на спірний будинок на ім"я спадкодавця, унеможливлює реалізацію спадкоємцем ОСОБА_2 законного права, окрім як в судовому порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що за позивачем ОСОБА_2, як спадкоємцем за правом представлення після смерті ОСОБА_4, можливо визнати право власності на 2/3 частини спірного домоволодіння.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 60,61, 208, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 120, 123, 549 ЦК в редакції 1963 року України, ст.ст. 1266, 1268, 1269,1275 ЦК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до територіальної громади села Пакуль в особі Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.П. Меженнікова