РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді Чулуп О.С.

при секретарі Гречко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2,

третя особа-служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради,

про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа-служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон, неповнолітньої дитини ОСОБА_3 19.01.2006р року народження. Позивач вказує, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 18.07.2003р. по 08.06.2012р., від шлюбу у сторін є син ОСОБА_3, 19.01.2006р.н., який проживає разом з позивачем. Дід та тітка позивача мешкають у Ізраїлі, та неодноразово запрошували позивача та її сина ОСОБА_3 в гості на оздоровлення. Позивач кілька разів зверталася до відповідача, з приводу надання дозволу на тимчасовий виїзд сина за межі України до держави Ізраїль на період до досягнення ним повноліття та оформлення всіх необхідних документів. Згодом позивач вимоги уточнив, просив надати дозвіл на тимчасове вивезення дитини за межі державного кордону України до Республіки Ізраїль на пів року від дня набрання рішення законної сили. В судовому засідання представник позивача вимоги підтримав.

Відповідач позов не визнав.В письмовому поясненні на позов вказав, що не вважає за можливе щоб його син їхав до країни Ізраіль, оскільки ця країна перебуває в стані війни вже близько 40 років, там ведуться бойові дії, і він переживає за безпеку свого сина. Відповідач вказав, що для його дитини було б корисніше поїхати до свого батька в Республіка Білорусь, де він проживає.

Третя особа у судове засідання не зявилася, надала заяву в якій просить розглянути справу за їх відсутності, та врахувати права, свободи та законні інтереси дитини.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом досліджено свідоцтво про народження №012005 від 01.02.2006 року за яким ОСОБА_3 народився 19.01.2006р., батько ОСОБА_2, мати ОСОБА_4.

Судом досліджено свідоцтво про одруження №073661 від 18.07.2003р. за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб 18.07.2003р..

Судом досліджено рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 28.05.2012р. за якою шлюб, зареєстрований 18.07.2003р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвати.

Судом досліджено свідоцтво про шлюб №085529 від 18.08.2012р. за яким ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 18.08.2012р., про що в книзі реєстрацій шлюбів зроблено запис №308.

Відповідно до статті 15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Також суд враховує засади, викладені в принципі 6 Декларації прав дитини, де йдеться про те, що дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і зрозумілості. Вона повинна, коли це можливо, виростати на утриманні і за відповідальністю своїх батьків, і у будь-якому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до положення ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в країну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

В свою чергу, згідно з п.2,4 Постанови КМУ від 27.01.1995р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Посилання позивача при її зверненні до суду про необхідність спілкування дитини зі своїми родичами, та долучення дитини до надбань світової культури не може йти застосовуватись всупереч правам батьків на участь у вихованні дитини.

Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що при постановленні рішення суду щодо надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька в ньому повинно бути зазначено дозвіл на виїзд (одноразовий) із зазначенням держави та визначенням початку й закінчення терміну виїзду. Дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон носить разовий характер, дається для конкретної поїздки та визначений термін. Відтак, сама вимога позивача по змісту не відповідає вимогам закону, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215, 228 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1 за кордон України, а саме до Республіки Ізраїль, на шість місяців з дня набрання рішення законної сили - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя