Справа № 148/597/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

з участю представника відповідача Глізнецова В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Тульчинської районної державної адміністрації, Печерської сільської ради Тульчинського району про визнання права на земельну частку (пай) та виділення земельної частки (паю).

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Тульчинської РДА, Печерської сільської ради Тульчинського району про визнання права на земельну частку (пай) та виділення земельної частки (паю), мотивуючи свої вимоги тим, що вона, в період з 1998 р. по 2004 р. працювала у ТОВ «Петрашівське» с. Петрашівка, Тульчинського району, Вінницької області (правонаступник КСП «Урожай» с. Петрашівка, Тульчинського району, Вінницької області).

В 1998 році, вона стала членом товариства, проте її не було включено у список осіб, які мають право на земельну частку (пай) при проведенні розпаювання і відповідно, вона не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), чим, було порушено її право на земельну частку (пай).

Вважає, що відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», вона має право на земельну частку (пай).

В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 8 99-1V, вказується, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Також ч. З ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до п. З Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122, у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку.

В силу ст. 5 цього ж Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку - пай особи, яка є членом КСП не може позбавити її права на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу.

В зв'язку з цим, просять суд, винести рішення яким визнати за нею право на земельну частку (пай) та виділити земельну частку (пай) із земель запасу Печерської сільської ради.

В судове засідання, належним чином повідомленні позивач та представник позивача не з'явились, направивши суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягають з обставин викладених в позовній заяві.

Представник відповідача Тульчинської РДА, Глізнєцов В.М., який діє за довіреністю, позовні вимоги не визнав. В поданих запереченнях та в судовому засіданні свою правову позицію аргументував тим, що в поданій заяві позивач посилається на Указ Президента України від 08.08. і 995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», згідно п. 2 якого, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які рані ще працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Відповідно до інформації відділу Держземагенства України у Тульчинському районі № 14-28-0.0-1338/2-15 від 01.04.2015 року, державний акт на право колективної власності реформованого КСП «Хлібороб» с. Петрашівка. серії НОМЕР_1, зареєстрований 15.05.1996 року.

В заяві позивач посилається на те, що на початок розпаювання земель (лютий 1998 року) вона була членом ТОВ «Петрашівське», і її не було включено до списку осіб, які мають право на отримання земельного паю, однак будь-якого доказу з приводу паювання земель у зазначений період не надає.

Таким чином, жодних доказів того, що на час проведення розпаювання земель, позивач була членом колективного сільськогосподарського підприємства і має право на земельну частку (пай) не надано, що є підставою для відмови в позові.

Представник відповідача - Печерської сільської ради, в судове засідання не з'явився направивши на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. А також послались на те, що не заперечують щодо задоволення позовних вимог.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд встановив:

Відповідно до копії трудової книжки наданої позивачем до матеріалів справи, 27.03.1998 року, вона, згідно рішення правління, прийнята в члени КСП «Урожай» с. Петрашівка, Тульчинського району. (а.с. 7-8).

1.12.2004 року - звільнена з членів СТОВ «Урожай» с. Петрашівка.

На підставі архівної довідки від 15.04.2015 року, виданої завідувачем архівного сектору Тульчинської РДА вбачається, що 17.02.1996 року на звітних зборах уповноважених членів КСП «Хлібороб» с. Петрашівка, було затверджено списки членів колективного сільського господарського підприємства, які мають право на отримання сертифікатів паю володіння землею, що підтверджується також протоколом зборів № 1. (а.с. 51-54).

15.05.1996 року Печерською сільською радою народних депутатів КСП «Хлібороб» с. Петрашівка, Тульчинського району було видано державний акт серії НОМЕР_1 на право колективної власності на землю. (а.с. 61-65).

В серпні 1997 року КСП «Хлібороб» с. Петрашівка перейменовано в КСП «Урожай», що підтверджується архівною довідкою № 36/1 від 15.04.2015 року. (а.с. 66-67).

Відповідно до вимог п. 1 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціями» передбачено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Пунктом 2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як вбачається із досліджених в судовому засіданні доказів, позивач не була членом КСП «Хлібороб» с. Петрашівка, Тульчинського району на момент паювання земель і прийняття загальними зборами рішення про паювання та затвердження списків пайовиків, а відтак обґрунтовано не була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Таким чином, вирішуючи вимоги позивача, судом враховано положення ст. 3 ЦПК України, якою визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10, 11 ЦПК, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, в зв'язку із відмовою в позові, судові витрати понесенні позивачем по оплаті судового збору мають бути залишенні за стороною.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-60, 64, 88, 169, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до Тульчинської районної державної адміністрації, Печерської сільської ради Тульчинського району про визнання права на земельну частку (пай) та виділення земельної частки (паю) відмовити.

Судові витрати з оплати судового збору залишити за стороною.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.05.2015 року.

Суддя: