АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4110/15 Справа № 175/4742/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А. М. Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м. Дніпропетровськ колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровськоі області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Каратаєвої Л.О., Петешенкової М.Ю.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди(а.с.4-6).

Позивач зазначав, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05 серпня 2014 року з вини водія ОСОБА_2, яка керувала автомобілем «Тойота Ауріс», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, технічно пошкоджено належний йому, ОСОБА_3, на праві власності автомобіль CHEVROLETTI NF 196, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, яким він керував.

Вина ОСОБА_2 встановлена постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.09.2014 року, яка притягнута до відповідальності за правопорушення, передбачене ст.122 КпАП України.

В порушення вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_2 здійснювала управління автомобілем без оформлення полісу обов'язкового страхування, що позбавило його можливості відновити автомобіль за рахунок страхового відшкодування відповідно до зазначеного Закону.

Належний йому автомобіль був застрахований згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №1-12, укладений 28.11.2013 року між ним та ПрАТ СК «ВУСО», куди він звернувся з заявою про покриття витрат на відновлення автомобіля. ПрАТ СК «ВУСО», за своїм вибором, для здійснення ремонту та відновлювальних робіт направила його автомобіль на СТО ФОП ОСОБА_4 Вартість ремонту та відновлювальних робіт, виконаних СТО, склала 21 034,69 грн., що підтверджується калькулаляцією №1 від 09.08.2014 року, рахунком №23 від 09.08.2014 року та актом виконаних робіт №3-2014 від 29.09.2014 року.

Згідно п.16.17. договору страхування ПрАТ СК «ВУСО», маючи за договором пропорційну відповідальність, за платіжним дорученням №10082 від 09.09.2014 року здійснила часткову оплату вартості робіт у розмірі 17 448,28 грн.

Сума вартості робіт СТО, що не покрита страховим відшкодуванням, та сплачена ним особисто, складає 3 586,41 грн.(21 034,69 грн.-17448,28 грн.).

Згідно акту автотоварознавчого дослідження №203-070814-УФ від 13.08.2014 року , складеного субєктом оціночної діяльності ОСОБА_5, величина втрати товарної вартості його автомобіля в результаті ДТП склала 5 985,20 грн., вартість проведеного автотоварознавчого дослідження склала 450,00 грн.

Також ОСОБА_3 зазначив, що в результаті ДТП йому та його родині завдана моральна шкода, основним обгрунтуванням якої є той факт, що в автомобілі перебувала вагітна дружина ОСОБА_6, яка відчула сильний шок і перебуває в постійному нервозному стані.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 10 021,61 грн., а саме: відшкодування вартості ремонтних та відновлювальних робіт автомобіля, що не покрита страховою виплатою ПрАТ СК «ВУСО», в розмірі 3 586,41 грн.; відшкодування суми витрати товарної вартості автомобіля у розмірі 5 985,20 грн.; відшкодування вартості проведеного автотоварознавчого дослідження у розмірі 450 грн. та витрати по справі.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року позов задоволено частково(а.с.78-81).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 10 021,61 грн., у тому числі: відшкодування вартості ремонтних та відновлювальних робіт автомобіля, що не покрита страховою виплатою ПрАТ СК «ВУСО», в розмірі 3 586,41 грн.; відшкодування суми витрати товарної вартості автомобіля у розмірі 5 985,20 грн.; відшкодування вартості проведеного автотоварознавчого дослідження у розмірі 450 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати з оплати судового збору за подання позовної заяви майнового характеру в сумі 243,60 грн.; витрати з оплати судового збору за відшкодування моральної шкоди в сумі 100 грн.; витрати з оплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 121,80 грн.

В іншій частині в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин щодо розміру вартості ремонту та відновлювальних робіт транспортного засобу позивача, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.85-88).

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушних, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

За положеннями ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, якою передбачені підстави звільнення від доказування, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою та не підлягають додатковому доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі(право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку(ч.2 ст.1187 ЦК України).

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди(ч.3 ст.386 ЦК України).

У п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

По справі встановлено, що 05.08.2014 року з вини водія ОСОБА_2, яка керувала автомобілем «Тойота Ауріс», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого технічно пошкоджено належний ОСОБА_3 на праві власності автомобіль CHEVROLETTI NF 196, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, яким він керував.

Факт належності вказаного автомобіля ОСОБА_3 на праві власності підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу(а.с.35).

Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.09.2014 року ОСОБА_2 визнана винною в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 05.08.2014 року, у зв'язку з чим притягнута до відповідальності за правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 425 грн.(а.с.8-9).

По справі встановлено, що станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Тойота Ауріс», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_2, у порядку, передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не була застрахована.

Із договору добровільного страхування наземного транспорту №1-12 від 28 листопада 2013 року вбачається, що ОСОБА_3 добровільно застрахував в ПрАТ СК «ВУСО» належний йому автомобіль CHEVROLETTI NF 196, державний реєстраційний номер НОМЕР_3(а.с.15-20).

Згідно даних калькуляції №1 від 09.08.2014 року, складеного ФОП ОСОБА_4, матеріальні збитки, заподіяні власнику транспортного засобу CHEVROLET LACETTI NF 196 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05.08.2014 року, складає 21 034,69 грн., що підтверджується вказаною калькуляцією №1 від 09.08.2014 року, рахунком №23 від 09.08.2014 року та актом виконаних робіт № 3-2014 від 29.09.2014 року(а.с.10-14).

Як видно із справи, на виконання зобов'язань за договором добровільного страхування наземного транспорту № 1-12 від 28.11.2013 року, ПрАТ СК «ВУСО» перерахувала на СТО ФОП ОСОБА_4, яким проведено ремонт зазначеного автомобіля, - 17 448,28 грн. за виконання відновлювальних робіт автомобіля CHEVROLET LACETTI NF 196 державний реєстраційний номер НОМЕР_3, що підтверджується платіжним дорученням № 10082 від 09.09.2014 року(а.с.21).

Суму 3 586,41 грн., різницю між фактичною сумою ремонту автомобіля та сплаченою страховиком ПрАТ СК «ВУСО» сумою, ОСОБА_3 сплатив ПП ОСОБА_4 згідно квитанції до прибуткового касового ордера №1/14 29 вересня 2014 року(а.с.22).

Крім того, із акту автотоварознавчого дослідження №203-070814-УФ від 13 серпня 2014 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5, вбачається, що втрата товарної вартості автомобіля CHEVROLET LACETTI NF 196 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05 серпня 2014 року, складає 5 985,20 грн.(а.с.23-34). За проведення зазначеного дослідження ОСОБА_3 сплатив 450 грн.(а.с.47).

При цьому, як видно із зазначеного акту автотоварознавчого дослідження №203-070814-УФ від 13 серпня 2014 року, останній щодо втрати товарної вартості автомобіля CHEVROLET LACETTI NF 196 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 складено з урахуванням положень, передбачених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року№ 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395.

Так, пунктом 8.6.2. Методики визначено перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Як видно із калькуляції №1 від 09.08.2014 року та акту виконаних робіт №3-2014 від 29.09.2014 року, складених ФОП ОСОБА_4, в ході проведення ремонтних робіт та заміни відповідних деталей автомобіля CHEVROLET LACETTI NF 196 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 потрібне було фарбування, яке проведено при ремонті, що відображено в зазначених калькуляції та акті(а.с.10-13), що впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу та свідчить про втрату товарної вартості, що підтверджується актом автотоварознавчого дослідження №203-070814-УФ від 13 серпня 2014 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5.(а.с.23-34).

Таким чином, встановивши вказані обставини та докази в їх підтвердження, та передбачений діючим законодавством обов'язок заподіювача шкоди відшкодувати завдану шкоду у повному обсязі, суд прийшов до правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 невідшкодовані матеріальні збитки у розмірі 3 586,41 грн. та 5 985,20 грн. за втрату товарної вартості автомобіля, а також витрати за проведення дослідження №203-070814-УФ від 13 серпня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль позивача надано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 лише 09.08.2014 року, тобто на п'ятий день після ДТП, та що представники відповідача не були присутні при складанні калькуляції робіт від 09.08.2014 року №1, не можуть бути взяті до уваги, оскільки доказів, передбачених ст.ст.57,58 УПК України, які б свідчили про невідповідність переліку пошкоджень автомобіля, наведених в зазначеній калькуляції, пошкодженням, виявленим в день дорожньо-транспортної пригоди, не надано та в ході розгляду справи перелік наведених в калькуляції робіт від 09.08.2014 року №1 не спростовано.

Посилання в апеляційній скарзі на завищення реального розміру вартості ремонту відновлювальних робіт та відсутність підстав для відшкодування втрати товарної вартості автомобіля, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі твердження спростовуються зазначеними доказами, яким суд дав оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат з оплати судового збору за відшкодування моральної шкоди в сумі 100 грн. та витрат з оплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 121,80 грн., суд не врахував наступне.

Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як видно із справи, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову(а.с.51), а рішенням суду в повному обсязі відмовлено в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди(а.с.78-81).

Отже, судовий збір, який сплачено позивачем за подання заяви про забезпечення позову в сумі 121,80 грн. та за позовну заяву стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 грн.(а.с.2-3), поверненню за положеннями ст.88 ЦПК України не підлягає.

Оскільки суд не взяв до уваги наведені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат з оплати судового збору за відшкодування моральної шкоди в сумі 100 грн. та витрат з оплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 121,80 грн. підлягає скасуванню на підставі п.4 ст.309 ЦПК України. В іншій оскаржуваній частині рішення суду підлягає залишенню без змін. З наведених мотивів апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат з оплати судового збору за відшкодування моральної шкоди в сумі 100 грн. та витрат з оплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 121,80 грн. скасувати. В іншій оскаржуваній частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-