Справа № 461/6984/15 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/5503/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів : Приколоти Т.І., Тропак О.В.

при секретарі - Івановій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2, ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Ідея Банк» до ОСОБА_2, ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави повернуто позивачу в частині вимог до фізичної особи ОСОБА_2 та відмовлено у відкритті провадження в частині вимог до юридичної особи ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» з роз'ясненням права звернення до суду за місцем проживання відповідача, фізичної особи, за територіальною підсудністю, та до господарського суду, в частині вимог до юридичної особи ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс».

Повернуто ПАТ «Ідея Банк» 622,87 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалу суду оскаржив ПАТ «Ідея Банк», просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду. Зазначає, що у відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15-16, частини другої статті 118 ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема це можуть позови банку до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту.

Крім того, апелянт зазначає, що судом не вірно зазстосовано вимоги ст. 16 ЦПК України в частині вимог до юридичної особи.

В судове засідання сторони не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку. Причини своєї неявки суду не повідомили. Тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ПАТ «Ідея Банк» звернулося в Галицький районний суд м. Львова з позовом до ОСОБА_2 (місце його реєстрації є: Полтавська область, АДРЕСА_1) та ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» (місцезнаходженням якого є м. Львів вул. Валова, 11, що відноситься до території Галицького району м. Львова) про звернення стягнення на предмет застави та просив в рахунок погашення кредитних зобов'язань звернути стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ 211540, 2012 р.в., а також стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 100 грн.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем заявлено позовні вимоги до відповідачів, які не пов»язані між собою нерозривно і мають різний предмет та, відповідно, різні підстави для їх вирішення. Вимога про звернення стягнення на предмет застави стосується лише відповідача ОСОБА_2 і виникає з правовідносин між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 на підставі укладених між ними 04.03.2013 р. кредитного договору та договору застави транспортного засобу, а тому повинна розглядатись судом цивільної юрисдикції із дотриманням загальних правил територіальної підсудності, - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача ОСОБА_2 Вимога про стягнення коштів за договором поруки стосується лише поручителя, яким є юридична особа, і виникає із господарських правовідносин, а тому така вимога повинна розглядатись у порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам процесуального закону та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 01.07.2015 року (Справи №6-745цс/15, №6-467цс/15).

Пунктом 4 частини 3 статті 121 ЦПК України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому суду.

Якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала (ст.115 ЦПК).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд України у постанові від 01.07.2015 року зазначив, що «відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об»єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об»єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов»язаних між собою.

Відповідно до роз»яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України №2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз»яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об»єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов»язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об»єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об»єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об»єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства».

З урахуванням того, що суд першої інстанції правильно відмовив у відкритті провадження в частині вимог позивача до ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», оскільки такий позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, то решта вимог, які звернені і стосуються лише зобов»язань відповідача ОСОБА_2, а саме: стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави / рухомого майна /, не можуть залишатись в провадженні Галицького районного суду м.Львова, оскільки за загальним правилом територіальної підсудності (ст.109 ЦПК України) позов в цій частині позивач повинен подати до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування відповідача ОСОБА_2, яким є: Полтавська область, АДРЕСА_1, і яке, як правильно визначив суд першої інстанції, не відноситься до територіальної підсудності Галицького районного суду м.Львова.

У зв»язку з наведеним, безпідставними є доводи апелянта про неправильне застосування судом вимог ст. 16 ЦПК України.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі районним судом не було порушено норм процесуального закону, які регулюють правила підсудності та підвідомчості справ, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: