АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5804/15 Справа № 202/1350/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення аліментів на час навчання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої повнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 5131,00 грн. щомісячно, починаючи стягувати від 26.02.2015 року за умови, що донька продовжуватиме навчання.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказує на те, що вона та відповідач з 14 грудня 1991 року по 18 вересня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого у них народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Вони із відповідачем не проживають разом. Дитина проживає разом із нею, та вона здійснює витрати на її утримання.

На даний час донька продовжує навчання на ІІІ курсі денної форми, групи 3Б01 ДВНЗ «Дніпропетровський коледж транспортної інфраструктури», на контрактній основі.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а вона не в змозі самостійно утримувати доньку, у звязку з тим, що має незначні доходи, а їй необхідні кошти на проїзд, проживання одяг, харчування, оплату навчання, підручники тощо. Навчаючись, донька також не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, що й зумовило необхідність звернення до суду.

Відповідач працює не приватному підприємстві художником-оформлювачем. За наявною у неї інформацією відповідач отримує місячну заробітну плату не менше 10000,00 грн.

З урахуванням чергового зростання цін щомісячні витрати на утримання доньки становлять 5131,00 грн., які вона просила стягнути з відповідача на період навчання доньки у вищому навчальному закладі.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1500 (однієї тисячі пятсот) грн. щомісячно, починаючи стягнення з 04.02.2015 року та на весь час навчання ОСОБА_4, але не більш ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення платежу аліментів за один місяць.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, вважає рішення незаконним та необґрунтованим у частині відмови у задоволені інших позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.12.1991 року по 18.09.2002 року.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає разом із позивачкою в м. Дніпропетровську по пр. Миру, 18/51.

ОСОБА_4 є студенткою ДВНЗ «Дніпропетровський коледж транспортної інфраструктури», навчається на ІІІ курсі денної форми, у групі 3Б01, на контрактній основі.

Позивачка ОСОБА_5 не працює, та перебуває на обліку в Лівобережному районному центрі зайнятості, як безробітна з 11.02.2015 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з матеріального становища сторін, того, що відповідач може надавати допомогу доньці на період її навчання, оскільки є працездатним, а також врахував, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами, та мети зобов'язання щодо утримання.

Вказані висновки зроблені судом без порушення норм матеріального і процесуального права, відповідають обставинам справи і підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу а, згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Висловлюючи незгоду із вказаним розміром присуджених аліментів, позивачка в апеляційній скарзі не зазначила конкретних обставин, які б свідчили про те, що відповідач дійсно може надавати таку матеріальну допомогу, а визначений судом розмір аліментів є замалим, а її вимога про визначення аліментів у твердій грошовій сумі - 5131,00 грн. проти ричить ст.200, 184 Сімейного Кодексу України.

Посилання апелянта на те, що суд необґрунтовано відмовив їй у задоволені позову про стягнення аліментів за минулий час, на підставі ст. 191 ЦК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, відповідно до вимог вказаної статті - аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх отримувати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати, будь-які докази вказаного в матеріалах справи відсутні,не міститься на них посилання і в апеляційні скарзі ОСОБА_2

Посилання апелянта на те, що суд не дав належної оцінки наявним у справі доказам та що оцінка доказам дана неправильно - не являються підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції, який у рішенні дав оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку у їх сукупності.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: