Справа № 495/1554/15-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

27 квітня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі - Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, виселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та виселити його із квартири; зобов'язати Білгород-Дністровський РВ ГУДМС України в Одеській області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 в рівних частках, а саме по 1/2 частині є власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на житло від 27 квітня 2005 року, видане Білгород-Дністровським органом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету міської ради.

28 листопада 2007 року позивач зареєструвала в належній їй квартирі свого чоловіка ОСОБА_2.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розіваний.

У судовому засіданні позивачка пояснила, що після розірвання шлюбу будь-яке спілкування із колишнім чоловіком припинила та оскільки він втратив статус члена її сім'ї, то підстав для його проживання у належній їй квартирі немає та відповідач підлягає виселенню.

Однак, суд вважає, що доводи на які посилається позивачка не є підставою для виселення відповідача з огляду на наступне.

Згідно положень ч.4 ст.156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх (членів сім'ї) права користування займаним приміщенням.

Таким чином, втрата відповідачем статусу члена сім'ї позивачки не позбавляє його права користування вищевказаним житлом.

Жодних інших підстав в обґрунтування вимог про позбавлення відповідача права користування житлом та зняття його з реєстрації позивачкою не наведено.

Згідно положень ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на викладене, враховуючи ненадання позивачкою доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, виселення.

Керуючись ч.4 ст.156 ЖК України, ст.ст. 1, 15, 60, 174, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: