Апеляційний суд міста Києва

Справа № 22-ц/796/201/2015 Головуючий у 1-й інстанції Гуменюк А.І.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кабанченко О.А.

суддів Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Моторного (транспортного) страхового бюро України Ратушного Сергія Ігоровича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська екологічна страхова компанія», Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4 про відшкодування страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до ПАТ «Українська екологічна страхова компанія», МТСБУ, ОСОБА_4 про відшкодування страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Українська екологічна страхова компанія», МТСБ солідарно, на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 50 800,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 28 391,32 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто в доход держави з ПАТ «Українська екологічна страхова компанія», МТСБУ солідарно судовий збір у розмір 508,00 грн., з ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі представник МТСБУ Ратушний С.І. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не взято до уваги положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), а також обставини справи, відповідно до яких ні законом, ні договором страхування №ВЕ/8216035 не передбачений солідарний обов'язок виплати страхового відшкодування страховиком і МТСБУ. Вказує на те, що передбачені законом підстави для покладення відповідальності за шкоду, завдану позивачу, на МТСБУ відсутні, оскільки на даний час відсутні ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора ПАТ «Українська екологічна страхова компанія», затверджені судом, отже неможливо визначити недостатність чи відсутність майна страховика, визнаного банкрутом, для здійснення виплати за договором страхування. Задовольняючи позовні вимоги, суд не надав правової оцінки факту виконання відновлювального ремонту транспортного засобу, не встановив та не перевірив розміру фактичних витрат, понесених позивачем на його проведення, а також суму, за яку було продано даний автомобіль, не встановив суму збитку, яка підлягає відшкодуванню, оскільки відсутні відомості щодо вартості автомобілю позивача після ДТП, з урахуванням того, що автомобіль був фізично знищений.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2011 року відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушивши вимоги пунктів 12.4., 2.3. «Б», 8.10. Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення із автомобілем «Форд-Фієста», здійснив наїзд, у тому числі, на нерухомий автомобіль «Кіа-Черато», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 (а.с. 4-6).

Внаслідок даної ДТП автомобілю позивача завдані механічні пошкодження.

Відповідно до Звіту №1403 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного 03 листопада 2011 року та проведеного за заявою позивача суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_6, вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобілю, складає 83 391,32 грн. (а.с. 10-15). За проведення вказаної оцінки позивачем було сплачено 800 грн., що підтверджується квитанцією №105006 від 03 листопада 2011 року (а.с. 43).

Вироком Шевченківського районного суду України від 28 лютого 2012 року, який набрав законної сили, за вказаною ДТП ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с., 4-6).

Також судом встановлено, що 29 жовтня 2010 року між ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» та ОСОБА_4 було укладено договір про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується Полісом №ВЕ/3216035 (а.с. 111).

Із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач звернувся до ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» 04 жовтня 2011 року. Страхове відшкодування виплачене не було.

Постановою Господарського суду м. Києва про визнання боржника банкрутом від 11 листопада 2013 року ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру щодо вказаного товариства (а.с. 103-107).

Вказане судове рішення є чинним та внесеним до Єдиного державного реєстру судових рішень.

У березні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_7 В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що з вини ОСОБА_4, у ДТП було пошкоджено автомобіль позивача, чим йому завдано матеріальної шкоди на суму 83 391,32 грн., яка підтверджується звітом про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку від 03 листопада 2011 року, за проведення оцінки ним було сплачено 800 грн. У ДТП позивачу були спричинені легкі тілесні ушкодження, належний йому автомобіль розбито, через що позивач перебуває в постійному пригніченому стані та змушений повністю змінити звичний стан життя, оскільки позбавлений можливості користуватися своїм автомобілем та зазнав значних втрат матеріального та морального характеру. Просив ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 83 391,31 грн. , збитки у зв'язку із проведенням автотоварознавчого дослідження у розмірі 800 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, притягнувши до участі у справі у якості відповідачів ПАТ «Українська екологічна страхова компанія», яким була застрахована на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, та Моторне (транспортне) страхове бюро України, просив ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» та МТСБУ у солідарному порядку страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 23 391,32 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., та 800 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження.

Представник відповідача МТСБУ позов не визнав, зазначав, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців страховик ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» перебуває в стані припинення, проте відповідно до діючого законодавства незадовільне фінансове становище страховика не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, у разі ліквідації страховика, його обов'язки виконує ліквідаційна комісія. На момент судового розгляду справи ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» не ліквідоване, у зв'язку з чим у МТСБУ відсутні правові підстави для відшкодування шкоди позивачеві замість страховика.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнав частково, проти відшкодування матеріальної шкоди не заперечував, не визнав вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. Зазначав, що позивач не звертався до нього з питань відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. Зауважив, що відсутні жодні відомості, які б свідчили про наявність та ступінь тілесних ушкоджень, завданих позивачеві в результаті ДТП, у вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2012 року, яким ОСОБА_4 було визнано винним, не зазначено, що позивач є потерпілою особою.

Судом першої інстанції частково задоволено позов, а саме: у відшкодування матеріальної шкоди на користь позивача стягнуто 83 391,32 грн., з яких 50 000 грн. страхове відшкодування, 23 391,32 грн. різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яку суд стягнув із завдавача шкоди ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого на час ДТП була застрахована. Також рішенням суду стягнуто 800 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, 5 000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобілю.

Зазначений розмір збитків суд вважав доведеним.

Страхове відшкодування та витрати за проведення оцінки розміру збитку рішенням суду стягнуто з страховика ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» та Моторного (транспортного) страхового бюро України в солідарному порядку.

Обгрунтовуючи висновок щодо солідарної відповідальності вказаних відповідачів, суд послався на положення підпункту ґ) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика-учасника Моторного (транспортного) страхового бюро України, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а також на положення підпункту а) п. 41.2 ст. 41 цього Закону, за якими МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Судова колегія не погоджується з наведеними висновками суду з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 на час ДТП була застрахована ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВЕ/8216035 від 29 жовтня 2010 року.

Отже, ПАТ «Українська екологічна страхова компанія», як страховик відповідача ОСОБА_4, взяло на себе зобов'язання відшкодувати шкоду, яка буде заподіяна в результаті ДТП майну третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Договором страхування від 29 жовтня 2010 року не передбачений солідарний обов'язок виплати страхового відшкодування потерпілій особі, не передбачений такий обовязок і спеціальним законом, яким регулюються правовідносини сторін, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на наведене, Моторне (транспортне) страхове бюро України, не може виступати солідарним боржником за зобовязанням, яке виникло з договору страхування від 29 жовтня 2010 року, що укладений був страховиком ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» і страхувальником ОСОБА_4

Відповідно до обставин справи страховик ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» постановою Господарського суду м. Києва від 11 листопада 2013 року визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру щодо вказаного товариства (а.с. 103-107).

Проте, відповідно до п. 37.3 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» незадовільне фінансове становище страховика не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Згідно з п. 20.3 ст. 20 цього Закону у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки по договорах обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов'язки, для виконання яких у страховика, який ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе Моторне (транспортне) страхове бюро України, завданням якого за пп. 39.2.1 п. 39.2 ст .ст. 39, 41 Закону є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 51.7 ст. 57 Закону у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов'язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, відповідно до наведених положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковими умовами для проведення МТСБУ регламентних виплат за страховика, що визнаний банкрутом, є: підтвердження факту визнання страховика банкрутом; наявність невиконаних зобов'язань страховика за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов'язань за цими договорами.

Статтею 46 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс. Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або Окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Якщо ж майна банкрута вистачило для задоволення вимог кредиторів у повному обсязі, він вважається таким, що не має боргів і може продовжувати свою підприємницьку діяльність.

Зважаючи на наведене, висновок про недостатність коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом, може бути зроблений після складання ліквідатором звіту та ліквідаційного балансу і подання його до господарського суду та їх затвердження цим судом.

Оскільки, твердження представника МТСБУ про те, що звіт ліквідатора і ліквідаційний баланс ПАТ «Українська екологічна страхова компанія», не були складені та затверджені в установленому законом порядку, позивачем і матеріалами справи не спростовані, підстави для покладення на МТСБУ обовязку по відшкодуванню шкоди за страховика, що визнаний банкрутом, відсутні.

Судова колегія не погоджується також з висновком суду щодо доведеності розміру завданої позивачу матеріальної шкоди.

Відповідно до наданого позивачем Звіту оцінки з визначенням вартості матеріального збитку №1403 від 03 листопада 2011 року ринкова вартість автомобіля НОМЕР_3, до моменту настання ДТП складала 83 391,32 грн., вартість відновлювального ремонту даного КТЗ становить 107 601,71 грн.

Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його вартість до ДТП, визначення розміру та порядок здійснення відшкодування, передбачений положеннями ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких, транспортний засіб вважається фізично знищеним його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним, власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи висновки звіту №1403, автомобіль позивача вважається фізично знищеним, у звязку з чим за Законом відшкодуванню підлягає різниця між вартістю автомобілю до та після ДТП.

Для визначення вартості автомобілю після ДТП за клопотанням відповідача судом першої інстанції 14 лютого 2014 року була призначена автотоварознавча експертиза, проведення якої доручено ТОВ «Експеертна компанія «Укравтоекспертиза- Стандарт».

За повідомленням ТОВ ЕК «Укравтоекспертиза-Стандарт», позивач телефоном повідомив експерта, що проведення огляду транспортного засобу «Кіа-Черато», д.н.з. НОМЕР_2, є неможливим, оскільки автомобіль відремонтовано та продано.

На підставі п. 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.08.2009 року за №724/16740, яким визначено, що калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ, а якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення оцінки, експертною установою ТОВ ЕК «Укравтоекспертиза-Стандар повідомлено суд про неможливість проведення експертизи.

Апеляційним судом, з урахуванням пояснень представника позивача про те, що зазначені у повідомленні експертної установи відомості про те, що автомобіль позивача відремонтований та проданий, не відповідають дійсності, за клопотанням відповідача ОСОБА_4 ухвалою від 07 квітня 2015 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу з метою визначення вартості автомобілю позивача після ДТП (утилізаційна вартість).

За повідомленням №15 від 18 травня 2015 року ТОВ ЕК «Укравтоекспертиза-Стандарт», якому було доручено проведення експертизи, позивач на призначений час проведення огляду автомобілю не зявився, автомобіль для огляду не надав, у телефонній розмові повідомив, що автомобіль відремонтований та проданий, у звязку з чим експертиза за ухвалою суду від 07 квітня 2015 року проведена не була.

У судовому засіданні апеляційного суду 01 вересня 2015 року позивач ОСОБА_3 підтвердив, що автомобіль у нього відсутній, оскільки переданий безоплатно на підставі довіреності іншій особі, на даний час позивачу невідомо за ким зареєстрований цей автомобіль, документи щодо вартості ремонту автомобіля у позивача відсутні, надати для огляду автомобіль він не має можливості.

Враховуючи положення ст. 22 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про страхування», та наведені обставини справи та положення закону, судова колегія приходить до висновку про те, що позивачем не доведено позовних вимог щодо розміру завданого йому збитку, оскільки за відсутності відомостей щодо вартості автомобілю позивача після ДТП (утилізаційна вартість), а також відомостей щодо розміру фактичних витрат, понесених позивачем на проведення відновлювального ремонту, суми, за яку автомобіль був проданий, неможливо визначити розмір суми страхового відшкодування, від якого залежить визначення розміру суми, яка можливо підлягає стягненню з ОСОБА_4 в порядку ст. 1194 ЦК України.

Судова колегія вважає також недоведеними вимоги позивача про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобілю, оскільки в обґрунтування цих вимог позивач посилався на те, що внаслідок пошкодження автомобілю був позбавлений можливості користуватись ним, що завдало йому значних втрат матеріального та морального характеру, проте, як встановлено судом, автомобіль був переданий позивачем іншій особі, доказів щодо саме позивачем були понесені витрати у звязку з пошкодженням автомобіля позивач не надав.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, рішення суду першої інстанції не оскаржується.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, у звязку з чим рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України Ратушного Сергія Ігоровича задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити в справі нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська екологічна страхова компанія», Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4 про відшкодування страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: