Справа №489/2198/15-ц 15.09.2015 15.09.2015 15.09.2015
Провадження №22-ц/784/2247/15
Справа №489/2198/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Спінчевська Н.А.
Провадження № 22ц-784/2247/15 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі Гордійчук С.С.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2015 року

за позовом

ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, ОСОБА_4

про

визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Миколаївської міської ради в якому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка зазначала, що 29 березня 2014 року в м. Очакові Миколаївської області померла її мати ОСОБА_5

Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Вказана квартира належала спадкодавиці на підставі договору купівлі- продажу, укладеного 21 лютого 1996 року на товарній біржі «Нерухомість-Південь».

Вона у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, спадщину не оформила, оскільки договір купівлі-продажу квартири не посвідчено нотаріально.

Посилаючись на наведене, просила про задоволення позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2015 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєві від 17 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що 21 лютого 1996 року на товарній біржі «Нерухомість-південь» було укладено договір купівлі - продажу.

За умовами вказаного договору ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_10 продали, а ОСОБА_5 придбала трикімнатну квартиру № 45, розташовану по вул.. Космонавтів,150 в м. Миколаєві.

Договір купівлі- продажу був зареєстрований в Миколаївському МБТІ, про що свідчить довідка № 2-500 від 04 березня 2015 року (а.с.11).

29 березня 2014 року ОСОБА_5 померла.

Як видно із матеріалів спадкової справи № 86/2014, із заявою у встановлений законом строк до нотаріальної контори звернулася донька померлої ОСОБА_2, а сини померлої ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини за законом після смерті матері.

Постановою нотаріуса від 01 жовтня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру № 45, розташовану по вул.. Космонавтів,150 в м. Миколаєві після смерті матері ОСОБА_5, у звязку з недодержанням форми правочину, за яким спадкодавицею набуто у власність вказану квартиру.

Наполягаючи на задоволенні позову, ОСОБА_2 просила в порядку спадкування визнати за нею право власності на квартиру № 45, розташовану по вул.. Космонавтів,150 в м. Миколаєві, що залишилася після смерті її матері.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

У відповідності до ст..45 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Статтею 47 ЦК Української РСР визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до ст..227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зі змінами та доповненнями роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах).

Згідно роз'яснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст..227 ЦК Української РСР , яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК Української РСР тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Аналіз наведених норм закону дає підстави вважати, що право власності у набувача майна за договором, який потребував нотаріальної форми. Виникає з моменту укладення договору у передбачений законом формі.

Оскільки спірний договір нотаріально посвідчений не був, а докази дійсності угоди та належності майна спадкодавцеві відсутні, суд дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання в порядку спадкування права власності на спірне нерухоме майно.

Посилання в апеляцій скарзі на те, що Закон України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу», не вимагав нотаріального посвідчення договору купівлі продажу квартири є безпідставним.

Так, вказаний Закон є спеціальним нормативним актом щодо визнання правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним стосовно укладення договорів. З останнього питання спеціальними є норми Цивільного кодексу України, якими передбачено нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки доказів того, що спадкодавиця у визначеному законом порядку набула право власності на спірну квартиру, матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді