Справа № 344/4350/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1782/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.

з участю: представника ПП «Укр-Петроль» Саюк С.П.,

позивача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Укр-Петроль» про поновлення на роботі, стягнення грошових коштів та моральної шкоди, за апеляційною скаргою директора приватного підприємства «Укр-Петроль» на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом приватного підприємства «Укр-Петроль» про поновлення на роботі, стягнення грошових коштів та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтували тим, що під час перебування у відпустці по догляду за дитиною, з 31.12.2011 року її було звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП. Своє звільнення ОСОБА_3 вважає незаконним, оскільки згоду на таке вона не давала. У зв'язку з тим, просила суд визнати недійсним наказ про її звільнення, поновити на роботі, та стягнути з відповідача середній заробіток за вимушений прогул, за невидачу трудової книжки, стягнути лікарняні виплати та заподіяну у зв'язку з незаконним звільненням моральну шкоду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2015 року позов ОСОБА_3 до приватного підприємства «Укр-Петроль» про поновлення на роботі, стягнення грошових коштів та моральної шкоди задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді оператора АЗС №2 м. Івано-Франківськ приватного підприємства «Укр-Петроль».

Стягнуто з приватного підприємства «Укр-Петроль» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за період з 31.12.2011 року до 05.06.2015 року та 2000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з приватного підприємства «Укр-Петроль» на користь держави 243,60 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На дане рішення директор ПП «Укр-Петроль» Томашук А.І. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що наказ №98 від 31.12.2011 року про звільнення позивача з роботи не приймався і не видавався, а запис в трудовій книжці ОСОБА_3 про її звільнення є недійсним. 11.04.2014 року ОСОБА_3 був направлений лист № 43 про необхідність надати підприємству трудову книжку для внесення відповідного запису про недійсність та анулювання запису про звільнення. Вказаний лист був отриманий ОСОБА_3, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак жодних вищевказаних дій позивач не здійснила.

Також апелянт зазначає, що факт помилковості вчиненого в трудовій книжці ОСОБА_3 запису про звільнення, а також відсутності в діях Томашука А.І. складу адміністративного правопорушення, щодо звільнення ОСОБА_3 з роботи, підтверджується постановою Володимир-Волинського міського суду від 21.05.2014 року, яка набрала законної сили.

Крім того, апелянт зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту не допуску її до робочого місця, як і не надано жодного розрахунку середнього заробітку в частині вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Не доведеним також апелянт вважає, факт заподіяння позивачу моральної шкоди.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, апелянт просив скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В решті рішення суду першої інстанції апелянт просив залишити без зміни.

Рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки та оплату лікарняних ОСОБА_3 не оскаржувала.

В судовому засіданні представник ПП «Укр-Петроль» вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник доводів апеляційної скарги не визнали та просили про її відхилення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 ініціювала звернення до суду, вважаючи себе такою, що незаконно звільнена з роботи. На обґрунтування вимог подала копію трудової книжки НОМЕР_1, з якої вбачається, що 01.10.2007 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду оператора АЗС №2 м. Івано-Франківськ приватного підприємства «Укр-Петроль». На аркуші 6 трудової книжки міститься запис № 8 від 31.12.2011 року про звільнення з роботи на підставі наказу №98 від 31.12.2011 року за п.1 ст.36 КЗпП.

Матеріалами справи також підтверджується, що в період з 26.01.2010 року по 12.11.2012 року ОСОБА_3 знаходилася у відпустці по догляду за дитиною по досягненню трирічного віку на підставі наказу ПП «Укр-Петроль» №26-01-10 ВК від 26.01.2010 року

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказувала на те, що її звільнення відбулось з порушення вимог ст. 40 КЗпП.

Задовольняючи частково позов, та поновлюючи позивача на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про звільнення позивача відсутній, а отже не може бути скасований. Одночасно суд вважав, що поновлення позивача на роботі є формою поновлення порушеного права. Однак погодитись з таким твердженням суду першої інстанції повністю, колегія суддів Апеляційного суду не може.

Згідно ст. 20 ч. 1 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Зазначеного суд першої інстанції не врахував, існування наказу, на підставі якого зроблено запис у трудовій книжці позивача не перевірив, як і не дав правої оцінки поясненням ПАТ «Укр-Петроль» про помилкове внесення запису у трудову книжку, пропозицію його скасування та доводів про те, що позивач і на даний час рахується працівником ПАТ «Укр-Петроль».

Між тим, з оглянутих судом апеляційної інстанції книги реєстрації наказів ПАТ «Укр-Петроль» та оригіналу наказу № 98 від 31.12.2011 року вбачається що він стосується звільнення ОСОБА_6 з посади помічника оператора АЗС с. Ямниця, в той час як позивач - ОСОБА_3 працювала оператором АЗС № 2 у м. Івано-Франківську.

Отже наказ, на підставі якого внесено запис у трудову книжку позивача стосується зовсім іншої особи. Помилковий запис у трудовій книжці позивача міг статися через прізвище позивача до укладення шлюбу - ОСОБА_6, що також значиться у трудовій книжці.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи, зокрема постанови Володимир-Волинського міського суду від 21.05.2014 року, вбачається, що дії Томашука А.І. про порушення вимог законодавства про працю щодо ОСОБА_3 було предметом перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці, а в подальшому предметом судового розгляду. За результатами судового розгляду провадження у справі про вчинення Томашуком А.І. адмінправопорушення, передбаченого ст.41 ч.1 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адмінправопорушення. У вказаній постанові також зазначено, що наказ про звільнення ОСОБА_3 на підприємстві не приймався і запис в трудовій книжці позивача, про її звільнення здійснено помилково. Про вказаний факт позивач повідомлялась відповідним листом, а також про необхідність з'явитися на підприємстві для внесення відповідного запису про недійсність та анулювання запису про звільнення.

Оскільки наказ про звільнення ОСОБА_3 (а не іншої особи - ОСОБА_6.) не видавався, отже і звільнення позивача з роботи у встановленому порядку не відбулося.

Крім цього, колегія судової палати вважає за необхідне зазначити наступне. Під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій, представник відповідача неодноразово пропонував позивача надати трудову книжку для внесення у неї виправлення, і можливість такого передбачена п.2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок Крім цього відповідач пропонував ОСОБА_3 здійснити виплати, пов'язані з народженням другої дитини за умови надання відповідний документів. Однак можливість врегулювання спору у такий спосіб позивач категорично заперечила - настоює на поновленні на роботі в судовому порядку, однак визнає, що наміру працювати у відповідача вона не має, а вимога поновлення на роботі пов'язана з вимогою виплати середнього заробітку за весь час, починаючи з 31.12.2011 року. При цьому не заперечує тієї обставини, що після закінчення відпустки по догляду за дитиною до трьохрічного віку у листопаді 2012 року, вона до роботи не приступала. Її доводи про те, що до роботи її не допускали є голослівними та не ґрунтуються на доказах; зокрема, сама позивач визнає, що з приводу недопущення її до роботи до адміністрації відповідача чи інспекції праці вона не зверталася і лише навесні 2014 року, коли було виявлено помилковий запис у трудовій книжці, вважаючи свої трудові права порушеними, вирішила захищати їх.

За таких обставин, оскільки звільнення позивача у встановленому порядку не відбулося, то й підстав для поновлення ОСОБА_3 на роботі немає, як немає і підстав для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, заподіяної звільненням.

Що стосується заяви позивача про те, що через неправомірні дії відповідача вона не отримала допомогу при народженні дитини, то матеріали справи не містять жодних даних про те, що ОСОБА_3 зверталася з відповідною заявою до відповідача та надала відповідні документи про народження другої дитини.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів Апеляційного суду приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому воно підлягає до скасування з ухваленням нового рішення в цій частині позовних вимог.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313-315, 316, 317 ЦПК України, колегія судів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу директора приватного підприємства «Укр-Петроль» на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2015 року - задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2015 року в частині задоволення позовних ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного підприємства «Укр-Петроль» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.12.2011 року та моральної шкоди - відмовити.

В решті рішення Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2015 року - залишити без міни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв