Справа № 509/5163/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

судді Курочки В.М.

при секретарі Задеряки Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку удаваною угодою,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом, у якому зазначила, що 18.04.2008 р. вона уклала зі своїм внуком ОСОБА_2 нотаріально посвідчений договір купівлі- продажу жилого будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Калаглія, вул. Чапаєва, буд. №13. Посилаючись, що на час укладення договору купівлі-продажу вона була непрацездатною, за віком та станом здоровя потребувала матеріальної допомоги та лікування, грошей за продаж будинку від відповідача не отримувала і фактично між нею та відповідачем був укладений договір довічного утримання, позивач у рахуванням уточнень до позову просила: визнати договір купівлі-продажу удаваною угодою; визнати, що 18.04.2008 р. між нею та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання; визнати договір купівлі-продажу жилого будинку договором довічного утримання. (а.с. 74-75)

В судовому засідання позивач свої вимоги підтримала.

Відповідач позов визнав повністю.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись, що позов заявлений з надуманих підстав, для того щоб ухилитися ОСОБА_2 від виконання рішення суду та звернення стягнення на житловий будинок.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили.

Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Судом встановлено, що 18.04.2008 р. ОСОБА_1 та її внук ОСОБА_2 уклали нотаріально посвідчений договір, за яким ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купив у неї за 42261 грн. житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Калаглія, вул. Чапаєва, буд. №13. При цьому в договорі сторони зазначили, що гроші у зазначеній вище сумі ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 повністю до підписання цього договору. Також у договорі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що вони стверджують, що цей договір не є фіктивним, удаваним і відповідає їх дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки. (а.с. 4)

Договір купівлі-продажу житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був повністю виконаний. (а.с. 13)

Твердження позивачки, що вона не отримувала від відповідача грошових коштів за договором купівлі-продажу, а також, що ціна жилого будинку у договорі купівлі-продажу була занижена, суд до уваги не приймає тому, що вони спростовуються зазначеним вище договором купівлі-продажу.

Зареєстрована та проживає позивач за адресою: АДРЕСА_1, що сама позивач визнала. За цією ж адресою зареєстрований та проживає її внук ОСОБА_2 (а.с. 16)

З позовом до суду про визнання договору купівлі-продажу удаваною угодою ОСОБА_1 звернулась після спливу більш як 6 років 6 місяців з дня укладання договору. (а.с. 2)

При цьому в позовній заяві до суду від 17.11.2014 р. та в уточненій позовній заяві від 30.03.2015 р. позивач зазначала, що відповідно до усної домовленості між нею та відповідачем останній зобовязався довічно доглядати її, забезпечувати її продуктами харчування, ліками, оплачувати обовязкові платежі за будинок і за землю та займатись домашнім господарством. ( а. с. 2 зв., 74 зв.)

Надана позивачкою суду розписку, датовану 18.04.2008 р., про те, що відповідач за оформлення на нього будинку зобовязується доглядати та надавати позивачці щомісячно допомогу, суд до уваги не приймає тому, що вона спростовується договором купівлі-продажу, укладеним між позивачкою та відповідачем, у якому сторони зазначили, що цей договір не є фіктивним, удаваним і відповіжає їх дійсним намірам. (а.с. 4,76)

Ухвалою Овідіопольського районного суду від 18.06.2013 р. в порядку забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було накладено арешт на все належне ОСОБА_2 рухоме та нерухоме майно. (а.с. 52-54)

Рішенням Овідіопольського районного суду від 02.06.2014 р., яке набрало законної сили 06.10.2014 р., з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 стягнено борг за договором позики у розмірі 7000 доларів США, а також на користь ОСОБА_4 8000 доларів США. (а.с. 45-51)

Зазначене вище рішення суду було звернено до примусового виконання і державним виконавцем накладено арешт на все належне ОСОБА_2 нерухоме майно. (а.с. 55,57,62,63-67)

Визнання позову відповідачем суд до уваги не приймає, вважає, що це визнання направлене на порушення законних прав та інтересів третіх осіб у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4

По суті позов ОСОБА_1 та визнання його ОСОБА_2 направлені на ухилення від звернення стягнення на належний відповідачу жилий будинок всупереч рішенню суду про стягнення боргу з відповідача на користь третіх осіб.

З наведених підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необгрунтованні і задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 156 ЦПК України підлягають скасуванню заходи щодо забезпечення позову ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 235-236, 744-746, 748-750, 754 ЦК України, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 і ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку удаваною угодою відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову ОСОБА_1 згідно ухвали Овідіопольського районного суду від 17 листопада 2014 року у виді арешту на належний ОСОБА_2 житловий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Калаглія, вул. Чапаєва, буд. №13.

Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження номер запису про обтяження 7728697 від 18.11.2014 р.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд протягом 10 днів з дня оголошення.

Суддя: ОСОБА_7