АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6378/15 Справа № 204/298/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

18 серпня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання договору дарування недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2015 року позивачка звернулася до суду із вищезазначеним позовом. Просила суд поновити їй строк на звернення до суду, якщо вона його пропустила, визнати недійсним з часу укладання договір від 04 жовтня 2013 року дарування ОСОБА_3 ОСОБА_4 1/2 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 та скасувати реєстрацію права власності останньої на це майно, оскільки зазначений договір було укладено під час арешту та заборони, які було накладено Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2013 року. Позивачка вважає, що відповідачі у порушення вимог законів та моральних засад суспільства навмисно вчинили ці неправомірні дії з метою створення їй додаткових перешкод у володінні та користуванні спільною власністю (а.с.2-4)

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання договору дарування недійсним - відмолено (а.с. 83-85).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.89-92).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 належить 1/2 частина житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10.03.2007 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4-748 (а.с.7), яке зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 19.04.2007 року за реєстраційним № 17822440, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.04.2007 року за № 14304797 (а.с.8).

ОСОБА_4 належить інша 1/2 частина житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 04.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Журжою Ю.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2840 (а.с.17-18) та були їй подаровані її матір'ю ОСОБА_3, якій зазначена ? частина належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10.03.2007 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4-745 (а.с.9).

Між сторонами тривалий час існує спір, в тому числі з приводу зазначеного будинку з господарчими будівлями та спорудами, який є предметом різних справ, що розглянуті та розглядаються в судовому порядку. Під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 про виділ в натурі частини житлового будинку, позивачка подала зустрічний позов про усунення перешкод у володінні власністю та одночасно заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2013 року її заяву було задоволено шляхом накладення арешту на їхнє домоволодіння та забороною ОСОБА_3 здійснювати відчуження, дарування, передачу третім чи будь-яким іншим особам у будь-який спосіб належної їй частки, яка ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2013 року залишена без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги суд 1 інстанції виходив із того, що станом на дату укладання спірного договору дарування, арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 та заборона вчиняти дії у встановленому законом порядку реалізовані та зареєстровані не були, про що зазначено в п. 5 спірного договору, де вказано, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2013 року нерухоме майно не перебуває під забороною відчуження або арештом. Крім того, суд зазначив, що позивачка не є стороною спірного договору та її права чи інтереси порушені не були, оскільки інша 1/2 частина спадкового майна належить їй та даним договором вона не позбавлялась належної їй частини.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вважає їх обґрунтованими та такими, що зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, згідно ст.. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що на час укладання спірного договору, нерухоме майно не перебувало під забороною відчуження або арештом в установленому законом порядку, а також те, що позивачка не довела в суді 1 інстанції, не зазначила в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції, що спірним договором було порушено її права, свободи та інтереси, як власника належної їй частини домоволодіння, та які саме, то підстав для визнання договору дарування визначених ст..ст. 203, 215 ЦК України немає.

Доводи апеляційної скарги, що сторонам договору дарування при його укладанні було відомо про ухвалу про забезпечення позову і вони не мали права укладати правочин, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки як вже зазначалось вище права позивачки при цьому порушено не було і сам факт обізнаності щодо наявності ухвали не спростовує висновків суду щодо відсутності підстав для визнання договору дарування недійсним і не дає підстав для скасування рішення.

Посилання апелянта на зміст Ухвали ВССУ від 10.10.2012 року та Постанови ВСУ від 07.12.204 року, в яких зазначено, що наявність ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно означає, що відповідач не має права розпоряджатися майном, на яке накладено арешт, з моменту винесення такої ухвали, незалежно від дій вчинених на стадії виконання ували, колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки вони стосуються конкретних справ по яким вчиненням договору порушувалися права позивачів, а спірним договором права позивачки щодо її права власності на її частку майна порушено не було.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: