Ухвала

іменем україни

09 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області про визнання права користування квартирою, поновлення житлових прав та вселення,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області про визнання права користування квартирою, поновлення житлових прав та вселення.

Уточнивши позовні вимоги, просив визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_1; вселити його до квартири; зобов'язати відповідачів не перешкоджати йому користуватися квартирою; зобов'язати відповідачів видати йому ключі від замків вхідних дверей квартири для вільного доступу; стягнути з відповідачів на його користь витрати на правову допомогу в сумі 5 тис. грн; стягнути з відповідачів на його користь судовий збір в сумі 243 грн 60 коп.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що він з 2002 року до 30 квітня 2014 року проживав у спірній квартирі разом з матір'ю та відповідачами - батьком та бабусею.

30 квітня 2014 року після приїзду з навчання він не зміг відкрити двері квартири, оскільки замки було змінено. З цього моменту і до теперішнього часу він не може користуватися квартирою, оскільки відповідач ОСОБА_2 перешкоджає йому в цьому.

У квартирі залишилися його особисті речі та одяг, деякі меблі, комп'ютер, підручники та документи.

Відповідач ОСОБА_3 - його батько, фактично не заперечує проти того, щоб він проживав у квартирі.

При отриманні ним паспорта у шістнадцятирічному віці він був змушений зареєструватися за місцем реєстрації матері, оскільки його бабуся ОСОБА_2 не дала згоду на його реєстрацію у спірній квартирі. Звернення зі скаргами до міліції та міської ради на неправомірну поведінку відповідачів позитивних результатів не дало.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1, належній на праві комунальної власності Чугуївській міській раді.

Уселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 16 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи по суті частково позовні вимоги, а саме в частині визнання за ОСОБА_1 права користування спірним жилим приміщенням та вселяючи його до квартири, суд першої інстанції виходив із того, що він як член сім'ї відповідачів має право в ній проживати.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, зазначав, що той факт, що позивач деякий час проживав в спірній квартирі разом з батьком, будучи зареєстрованим за місцем проживання матері, проти чого не заперечували відповідачі, не дає йому права проживати в цій квартирі на теперішній час, оскільки після досягнення ним повноліття для проживання і реєстрації за спірною адресою необхідна згода всіх повнолітніх осіб. Проте відповідачі такої згоди не дають, у зв'язку з тим, що між бабусею ОСОБА_2 та онуком ОСОБА_1 постійно виникають конфлікти, про що свідчать їхні неодноразові звернення до правоохоронних органів

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко