Справа № 471/449/15-ц
Провадження №2/471/194/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року

Братський районний суд Миколаївської області

в складі : головуючого - судді Губанової В.М.

при секретарі Тягнирядно І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Братське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ 'Лізингова компанія 'Еталон' про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним і повернення коштів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», в якому просить визнати договір № 000884 фінансового лізингу від 28 липня 2014 року недійсним та стягнути з відповідача грошову суму комісії за організацію договору фінансового лізингу № 000884 від 28 липня 2014 року в розмірі 17 500 гривень.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що в липні 2014 р. між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір фінансового лізингу, згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування позивача трактор МТЗ-82, а він зобов'язався сплачувати лізингові та інші платежі по договору. Оскільки, окремі пункти договору фінансового лізингу суперечать положенням законів, а саме: Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про захист прав споживачів» , він звернувся до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився, але до початку судового засідання надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному об'ємі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але до початку судового засідання надіслав на адресу суду заперечення, в якому просив відмовити позивачу в повному обсязі.

Вивчивши позовні вимоги позивача, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, 28 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір фінансового лізингу № 000884, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування транспортний засіб (МТЗ-82), а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

У додатку № 1 до договору фінансового лізингу сторонами вказано графік сплати першого лізингового платежу.

В додатку № 2 до договору фінансового лізингу сторонами зазначено графік сплати другого лізингового платежу.

У додатку № 3 до договору міститься специфікація предмету лізингу - МТЗ-82 за ціною 175000 грн.

Згідно квитанції від 28.07.2014 р. ОСОБА_1С сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 17500 грн. в якості авансового платежу.

В серпні 2014 року вважаючи укладений Договір несправедливим позивач звернувся до ТОВ "ЛК "Еталон" з заявою про повернення йому коштів та розірванням договору, але йому у цьому відмовили.

Відповідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу(ч.1 ст.215 ЦК України).

Ч.1 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Поняття "несправедливі умови договору" визначено ч.2 ст.18 вказаного закону: умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч.3 ст.18 цього Закону, а саме виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця(виконавця, виробника); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Відповідно п.3.5 Договору Лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за виконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищевказаними зобов'язаннями відповідає продавець.

Згідно ч.1 ст.808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу(поставки) предмета лізингу.

Відомості про продавця в Договорі і Додатках до нього відсутні.

Таким чином, відповідач всупереч вимогам ст.808 ЦК України всю відповідальність поклав на мене, що в даному випадку свідчить про несправедливість умов Договору.

При цьому слід зазначити, що хоча п.1.4 Договору передбачено право лізингоодержувача обирати продавця транспортного засобу, однак зазначене не дає підстави робити висновки про відсутність такого права у лізингодавця, у зв'язку з чим дане положення договору не спростовує і не виправдовує покладання усіх ризиків на лізингоодержувача і виключення такої для лізингодавця.

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу.

Стаття 806 ЦК України визначає, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні(лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця(постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату(лізингові платежі).

Відповідно до ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором; лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу, платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений в письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ч.2 ст.632 ЦК України допускається можливість зміни ціни після укладення договору у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, тобто, сторони мають право узгодити в договорі як розмір ціни (плати, винагороди тощо), так і спосіб її визначення чи подальшої зміни.

Відповідно до Додатку №1 до Договору вартість предмета лізингу становить 175000 гривень, відсоток платежів 50% від вартості предмета лізингу, щомісячний платіж становить 7291,67 гривень, комісійна винагорода Лізингодавця за організаційні заходи - 10% від вартості предмета лізингу (17500грн.), а комісійної винагороди Лізингодавця за передачу предмета лізингу - 3% (5250грн.)

Згідно Додатку №2 до Договору вартість предмету лізингу становить 175000 гривень, авансовий платіж 50%, сума лізингу 87,500грн., викупна вартість 2625грн., відсоткова ставка 12.5%, комісія 5% та щомісячний платіж 2198,19грн., а також витрати, які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу комісією за передачу трактора у сумі 5250 грн.

В п.5.4 Договору зазначено, що у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем, останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмету лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного у Додатку №1 до цього Договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмету лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає.

Згідно п.8.3 Договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів Лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а Лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни.

Згідно з п. 8.13 Договору передбачено, що розмір лізінгової плати може індексуватися в залежності від конвертації гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку.

Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається предмет лізингу, лізингові платежі визначені в національній валюті України, еквівалент у іноземній валюті не визначався, а тому прив'язка до зміни курсу долара США та євро по відношенню до української гривні не ґрунтується на вищевикладених вимогах закону.

Курсова різниця між гривнею України та іноземною валютою може впливати на вартість предмета лізингу і, як наслідок, на винагороду. Однак, зарахування курсової різниці між національною та іноземними валютами до складу винагороди суперечить правовій природі договору фінансового лізингу.

Окрім того, як вбачається зі змісту п.п. 5.4, 8.3, 8.8 і 8.13 Договору, розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватись в залежності від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, які впливають на вартість предмету лізингу. Проте формули перерахунку не передбачено.

Також, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів.

П.8.15 Договору передбачає, що в разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмету лізингу лізингодавець вправі в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмету лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються.

Враховуючи дане положення можна зробити висновок про те, що навіть при сплаті лізингоодержувачем лізингових платежів, що перевищують більше ніж 50 відсотків вартості предмета лізингу лізингодавець має право не повертати дані кошти, що фактично є компенсацією за невиконання п.8.15 Договору.

В свою чергу, за Договором у позивача відсутні права на одержання будь-якої компенсації від відповідача у зв'язку з розірванням або невиконанням Договору.

Зазначені положення Договору свідчать про несправедливість умов, що визначені у п.п. 4,5,7,11,13 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів":

надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору;

встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором;

надання продавцю(виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця(виконавця, виробника);

надання продавцю(виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;

визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю,виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору.

Договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не передбачається для лізингоодержувача.

Крім того, виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. В п.8.14, 12.1, 12.2, 12.3, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 Договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, пені, збитків. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умовами договору не передбачено взагалі.

Таким чином, оскільки Договором забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, вказане свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін.

Зазначені положення Договору свідчать про несправедливість умов, що визначені у п.п.4.і 5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів":

встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Відповідно до ч.6 ст.762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Всупереч зазначеним положенням у п.18.10 Договору передбачено, що лізингоодержувач не може вимагати від лізингодавця жодного відшкодування або зменшення суми платежів за даним договором у випадку перерви в експлуатації предмета лізингу, незалежно від причин виникнення такої перерви.

Зазначені положення Договору свідчать про несправедливість умов, що визначенні у п.16 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів":

встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець(виконавець, виробник) не виконає своїх.

Таким чином, як вбачається з аналізу вищевказаних положень Договору, такі є несправедливими, а відтак Договір підлягає визнанню недійсним.

Окремо слід відзначити, що ч.4 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Згідно п.2 ч.6 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Відповідно до ч.5 ст.110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання або перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про судовий збір" споживач звільняється від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Керуючись ст.ст. 60, 209, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ 'Лізингова компанія 'Еталон' про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним і повернення коштів,- задовольнити.

Визнати недійсним договір № 000884 фінансового лізингу від 28 липня 2014 року, укладений між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ 'Лізингова компанія 'Еталон' в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ 'Лізингова компанія 'Еталон', юридична адреса: м.Київ вул.. Кутузова, 18/7 офіс 506, , р/р2140 в ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 300711, на користь ОСОБА_1 грошову суму комісії за організацію договору фінансового лізингу №000884 від 28 липня 2014 року в розмірі 17500 (сімнадцять тисяч п'ятсот) гривень.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою яка брала участь у справі, але не була присутньою у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Братський районний суд.

Суддя Губанова В. М.,