У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,

Коротуна В.М., Штелик С.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 20 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № СL-600/119/2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 46 258,02 дол. США зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 12,49 % річних.

20 серпня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань, встановлених кредитним договором, між ОСОБА_4 та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір поруки № SR-600/230/2007.

У зв'язку з тим що позичальником не було дотримано умов кредитного договору щодо строків погашення кредиту та нарахованих відсотків, позивачем було надіслано відповідачам вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, однак зазначена вимога не була виконаною у встановлений строк.

Станом на 02 червня 2014 року заборгованість ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором становить 20 936,68 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості еквівалентно 246 529 грн 34 коп. - залишок основної суми боргу, та 1 084 519 грн 97 коп. - пеня за прострочення виконання зобов'язання.

На підставі договору купівлі-продажу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» придбало у ПАТ «ОТП Банк» кредитний портфель.

Оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має право вимоги за вказаним кредитним договором, то просило позовні вимоги задовольнити, стягнувши суму заборгованості з відповідачів солідарно.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 20 серпня 2007 року № СL-600/119/2007 в розмірі 20 963,68 доларів США, що еквівалентно 245 337 грн 52 коп., та 50 тис. грн пені, а всього 295 337 грн 52 коп.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог товариства до ОСОБА_4

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 не виконані зобов'язання за кредитним договором, укладеним між ним та ПАТ «ОТП Банк», у результаті чого виникла заборгованість, яка має бути стягнута з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача, який придбав кредитний портфель. Крім того, відсутні підстави вважати поруку припиненою, оскільки станом на час звернення з цим позовом ‒ 17 липня 2013 року, діяв кредитний договір, у якому дата повернення кредиту визначена 20 серпня 2013 року, що не суперечить правовому висновку Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором 19 вересня 2014 року, а строк дії в договорі поруки вказано до повного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Проте з такими висновками судів погодитися неможливо.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Таким вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Установлено, що 20 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № СL-600/119/2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 46 258,02 дол. США зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 12,49 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань, встановлених кредитним договором, 20 серпня 2007 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір поруки № SR-600/230/2007.

У результаті неналежного виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору виникла заборгованість.

Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», позивач придбав права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься в додатку 1) (а. с. 21‒29).

29 серпня 2012 року на адреси боржника та поручителя ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направлені досудові вимоги про дострокове виконання всіх зобов'язань за зазначеним кредитним договором у повному обсязі протягом тридцяти днів з дати отримання вимоги (а. с. 14, 16).

Із позовом до суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося 17 липня 2013 року (а. с. 1).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Установлено, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України і пункту 1.9 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 29 серпня 2012 року досудову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Таке узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, прийнятих у порядку глави 3 розділу V ЦПК України, які є обов'язковими для застосування згідно зі ст. 360-7 цього Кодексу.

За таких обставин суд у порушення ст. ст. 212‒214 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи.

Залишаючи без змін вказане рішення суду першої інстанції у порушення ст. 303 ЦПК України, на вказане уваги не звернув і апеляційний суд.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у даній справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик