АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6146/15 Справа № 199/362/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

18 серпня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих незаконною бездіяльністю посадової особи органу досудового розслідування

за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області до якої приєдналося Головне управління МВС України в Дніпропетровській області

на рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

09 січня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданих незаконною бездіяльністю посадової особи органу досудового розслідування. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що 20 грудня 2012 року порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 382, ст. 388 КК України, в якому його було визнано потерпілим. Досудове розслідування здійснювалось слідчими СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Процесуальним керівником виступав прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 Зазначені слідчі не виконували свої службові обов'язки належним чином, при цьому начальник СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 не вживав жодних заходів для організації роботи підлеглих слідчих і контролю за проведенням досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Він, як потерпілий по справі, подавав клопотання про виконання слідчих дій, однак вони нехтувались слідчими, процесуальні рішення за ними не приймались, а вказані порушення начальником СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 не усувались.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2013 року задоволено його скаргу на бездіяльність начальника СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 та визнано протиправною бездіяльність останнього в частині невиконання своїх службових обов'язків. Посилався на те, що незаконною бездіяльністю начальника СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 та його підлеглих йому було завдано майнової шкоди, що полягала у затратах на придбання пального для автомобіля, на якому він пересувався у зв'язку із необхідністю прибуття до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, де розглядалася його скарга, до прокуратури Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, до ГУМВС України в Дніпропетровській області, до офісу адвоката. Незаконною бездіяльністю начальника СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 йому було завдано моральної шкоди. На підставі викладеного та з урахуванням уточненої позовної заяви після перегляду справи ВССУ, позивач просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку відкритого в Казначействі в установленому порядку для забезпечення списання в безспірному порядку коштів державного бюджету матеріальні збитки у розмірі 581,90 грн.; моральну шкоду у розмірі 17 000 грн. та вирішити питання про судові витрати. (том 1 а.с. а.с. 2-9,214-222).

Рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданих незаконною бездіяльністю посадової особи органу досудового розслідування - задоволені частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 500 (п'ятсот) грн. 00 коп.

В іншій частині позову - відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат (том 2 а.с.7-9).

В апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, до якої приєдналося Дніпропетровське міське управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, просять в частині задоволених вимог скасувати рішення та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (том 2 а.с. а.с. 17-20, 36-49).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 2 а.с.25-30).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.12.2012 було порушено кримінальне провадження № 0000266 за ч.1 ст.382 та ст.388 КК України, в якому позивача ОСОБА_2 було визнано потерпілим. Досудове слідство проводилось слідчим СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4, та в процесі слідства була створена група слідчих: ОСОБА_3. та ОСОБА_4 Процесуальним керівником є прокурор прокуратури Ленінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5

За результатом розгляду скарги позивача стосовно неналежного виконання обов'язків та неналежної організації роботи підлеглих йому слідчих, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2013 бездіяльність начальника СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 була визнана протиправною.

Задовольняючи позовні вимоги частково, та стягуючи з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача грошові кошти у сумі 500,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої йому в результаті бездіяльності начальника СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6, суд 1 інстанції виходив із того, що маючи статус потерпілої особи в кримінальному провадженні, позивачу ОСОБА_2 тривалий час приходилося захищати свої порушені права, в тому числі тривалий час оскаржувати дії щодо не вирішення його клопотань заявлених під час кримінального провадження з метою проведення слідчих дій, необхідністю доводити свої права і лише після звернення до суду та проведення службової перевірки клопотання ОСОБА_2 як потерпілого були розглянуті та проведено слідчі дії. Факт невиконання своїх службових обов'язків ОСОБА_6 знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, що підтверджується наданими письмовими доказами та встановлено ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2013 року.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права. Так, відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

Відповідальність працівників міліції передбачена ч.ч.2,3 ст.25 Закону України "Про міліцію", де зазначено, що при порушенні прав і законних інтересів громадянина, збитки завдані працівником міліції який виконує свої обов'язки, компенсуються за рахунок держави.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Також, моральна шкода полягає і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

При цьому, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності відшкодування моральної шкоди саме стягнувши з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 500,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, в результаті бездіяльності начальника СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6

Зазначений порядок і спосіб відшкодування саме державою й незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відповідає вищевказаним вимогам Цивільного кодексу України, п.1 ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, п. 35.1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845, п. 5 ст. 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 500 грн., право на відшкодування якої гарантоване Конституцією України та Законом, суд 1 інстанції виходив, із конкретних обставин справи та наслідків, що наступили для позивача, який зазнав душевних страждань внаслідок невиконання начальником СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 своїх службових обов'язків яка склалася у суспільстві та керувався положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду 1 інстанції щодо порядку відшкодування моральної шкоди та її суми, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону, зроблені з урахуванням конкретних обставин справи та є співмірними з наслідками, які настали для позивача.

Щодо до відмови у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування збитків в сумі 581,90 грн., які складаються з витрат на пальне, яке було витрачене позивачем для пересування на автомобілі, то суд 1 інстанції обґрунтовано виходив з того, що сплачені грошові суми за пальне по відповідним чекам не є тими грошовими сумами, які можуть бути відшкодовані позивачу на підставі ст.ст. 1166, 1173, 1176 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо компенсації за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять у зв'язку із зверненням до суду, суд 1 інстанції також обґрунтовано виходив з того, що звертаючись до суду з відповідними вимогами ОСОБА_2 ніяких доказів на підтвердження їх не надав, не вказав в позовній заяві, а тому підстав для їх стягнення немає.

Так, п.3 ч.3 ст.79 ЦПК України, встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Частинами 2,3 ст.85 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Час, витрачений у зв'язку з явкою до суду, складається з часу, протягом якого сторона не могла займатися діяльністю, що дає їй заробіток, зокрема часу, проведеного в судовому засіданні. Цей час визначається шляхом додавання часу тривалості усіх судових засідань, в яких сторона брала участь. До цього часу слід додати і час чекання початку судових засідань, якщо вони почались із запізненням. До цього часу можна додати також час, необхідний для проїзду в приміщення суду.

З висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, а оскаржуване рішення, є обґрунтованим й відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області до якої приєдналося Головне управління МВС України в Дніпропетровській області щодо не надання позивачем суду доказів в підтвердження спричиненої йому моральної шкоди, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони суперечать закону, бо факт спричинення позивачу моральної шкоди не потребує доказування, оскільки виходячи з положень п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області до якої приєдналося Головне управління МВС України в Дніпропетровській області - відхилити.

Рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: