КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/3673/15-ц
Провадження № 2/552/1532/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2015 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

Головуючого судді Кузіної Ж.В.

при секретарі Павленко Л.М.

З участю прокурора Рябошапко Н.О.,

Представника позивача Тендітник О.А. , відповідача ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради до ОСОБА_2 про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відібрання дитини посилаючись на те, що відповідач є матір»ю малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов»язків, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, зловживає спиртними напоями, палить в присутності дитини. За місцем проживання відповідача відсутні належні умови для проживання дитини. Дитина постійно проживає та знаходиться на утриманні школи-інтернату № 2 м. Полтави, відповідач інколи забирала її на вихідні. Після вихідних дитина повертається до інтернату у брудному одязі, хвора на педикульоз.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що поведінка позивача не змінилася. Відповідач не забрала дочку на літні канікули, не приймала ніяких мір щодо оздоровлення дитини, її матеріального утримання. За час звернення позивача до суду та на час розгляду справи в суді житлові умови відповідача не змінились. Будинок не обладнаний санвузлом, відсутні необхідні меблі для проживання та навчання дитини. Дитина до навчального сезону була забезпечена тільки за рахунок інтернату. Просив задовольнити позовні вимоги.

Прокурор позовні вимоги підтримала, вважає їх обґрунтованими та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, що з квітня 2014 року її дочка ОСОБА_3 проживає в школі-інтернаті. З березня 2014 року відповідач не отримує соціальну допомогу на утримання дитини. На літній період вона не забрала дочку додому,оскільки остання знаходилась в літньому таборі. За допомогою щодо працевлаштування, вирішення побутових проблем, юридичної консультації з приводу оформлення спадщини до Центру допомоги сім»ї не зверталась. Алкогольними напоями не зловживає та не перебуває на обліку . На даний час вона проживає без реєстрації у свого співмешканця, у будинку проводяться ремонтні роботи, придбані будівельні матеріали. Просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши сторони, думку прокурора, свідків, дослідивши докази по справі, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є матір»ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батько дитини ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 14 квітня 2014 року малолітня ОСОБА_3 перебуває в Полтавській спеціалізованій школі-інтернат № 2 на підставі путівки Департаменту освіти і науки Полтавської обласної адміністрації та заяви матері.

Протягом 2014 року та в червні 2015 року проводились обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1. У листопаді 2014 року комісією встановлено, що житлове приміщення, яке складається з ? частини будинку не має належного виду. Дитина не має свого ліжка, столу, тумбочки, чистого та теплого одягу. Будинок не обладнаний водопостачанням, санвузлом.

28 квітня 2015 року стан житлового приміщення не змінився. Комісія констатувала, що житлова кімната розміщена в побудові, яка зроблена з дощок , обмазаних глиною. Деревина прогнила, глина майже відсутня. Маленьке віконце тільки в приміщенні, яке є кухнею. Двері ззовні відкриваються в кімнату. З якого матеріалу зроблено підлогу встановити не можливо через бруд. Туалет, вода - відсутні. Санітарний стан приміщення : бруд, залишки побутового сміття і пляшок з-під горілки та пива. Висновок: дитина не може перебувати в приміщенні, де відсутні ліжко, стіл, не створено умов для життя та розвитку дитини. Перебування в цьому будинку загрожує здоров»ю, життю та розвитку ОСОБА_3

04 червня 2015 року проведено соціальне інспектування № 145, де встановлено, що житлова площа будинку АДРЕСА_1 складає 14 м2. Місце для навчання , проведення дозвілля, спальне місце для дитини відсутнє. Будинок напівзруйнований. Встановлено, що через алкогольну залежність матері, вона не в змозі виконувати в повному обсязі батьківські обов»язки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що є класником керівником ОСОБА_3. Відповідач не з»явилась до школи на свято останнього дзвоника, не забрала дівчинку додому. Лише завдяки ініціативи школи та допомоги органу опіки та піклування дитину направлено до оздоровчого табору. У 2014 році відповідач двічі забирали дівчинку додому, з»являлась до інтернату в стані алкогольного сп»яніння. З 01 вересня 2015 року відповідач не бачилась зі своєю дочкою. Дівчинці в інтернаті створені всі належні умови, вона забезпечена канцтоварами, одягом, проявляє здібності у навчанні та малюванні. Відповідач ніяким чином не забезпечила свою доньку до навчального року та не цікавиться нею.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є директором Полтавської спеціалізованої школи-інтернату № 2. З квітня 2014 року малолітня ОСОБА_3 перебуває в інтернаті. Відповідач приходила за дитиною з ознаками вживання алкоголю, повертала дівчинку до шкоди в брудному одязі, з педикульозом. За місцем проживання відповідача відсутні меблі, які необхідні для дитини, немає туалету, в будинку антисанітарія. Відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов»язків, не просила ніякої допомоги у вирішенні будь-яких проблем. Свідок самостійно знайшла та зателефонувала бабусі дитини, яка проживає в Ізраїлі та остання передала кошти для дівчинки, куди вони були витрачені свідку невідомо.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що нею як працівником Полтавського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді проводились перевірки з адресою АДРЕСА_1, в ході яких встановлено, що освітлення, газопостачання у будинку відсутні, немає кухні та посуду. Відповідачу запропоновано соціальне супроводження, але остання відмовилась, пообіцяла навести лад у будинку, працевлаштуватися , лікуватися від алкоголізму, проте ніяких змін не відбулося. Відповідач не зверталась до Центру ні за якою допомогою. Центром неодноразово направлялись листи до служби у справах дітей Київської районної у м. Полтаві ради для вжиття заходів з метою захисту життя та здоров»я малолітньої дитини.

Згідно ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю.

Згідно положень ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При вирішенні заявлених позовних вимог, суд приймає до уваги перш за все інтереси дитини, яка фактично з квітня 2014 року перебуває на повному державному забезпеченні та проживає в Полтавській спеціалізованій школі-інтернату № 2. Фактично понад рік дитина не проживає з матір»ю та відповідач не зверталась жодного разу з заявами на адресу інтернату щодо бажання забрати дочку та проживати з нею разом, самостійно піклуватися про неї, забезпечувати всім необхідним для її розвитку.

Відповідно до ч.1 статті 60, ч.1 ст. 131 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Сторони зобов»язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

Відповідачем не надано суду жодного на доказу на спростування викладених у позовній заяві та озвучених у судовому засіданні обставин з приводу невиконання нею батьківських обов»язків по відношенню до малолітньої дочки.

У судовому засіданні відповідач не змогла однозначно дати відповіді щодо уподобань своєї дочки, її стану навчання , успішності, стану здоров»я, духовного розвитку дитини.

Також є сумнівним посилання відповідача щодо її працевлаштування.

Посилання відповідача на проведення ремонту у будинку, де вона тимчасово мешкає є неприйнятними, оскільки жодного доказу на придбання будь-яких будівельних матеріалів чи проведення робіт суду не надано. Крім того, відсутні докази придбання для дитини необхідних меблів для навчання та відпочинку. Відповідач не повідомляла орган опіки та піклування щодо покращення своїх житлових умов та відповідно акт обстеження не складався.

Судом встановлено, що відповідач свідомо самоусунулась від виховання своєї малолітньої дочки, оскільки за час знаходження дитини в школі-інтернаті лише декілька разів забирала дитину та не використовувала свої зустрічі з донькою для її морального та духовного розвитку, матеріального забезпечення, не опікувалась її здоров»ям, не проводила час з дитиною з метою розширення її кругозору.

Пунктом 3. ст. 170 СК України встановлено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Таким чином, відповідач при зміні свого ставлення до виконання батьківських обов»язків , покращенні побутових умов свого проживання не позбавлена права звернутися до суду з заявою про повернення дитини.

Є такими , що підлягають позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на утримання дочки ОСОБА_3 аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочати з 30 червня 2015 року.

З відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір за заявлені позовні вимоги немайнового та майнового характеру по 487 грн. 10 коп. за кожну, а всього 974 грн. 40 коп.

Керуючись ст.. 170 СК України, ст..ст.10,11,60,88, 209, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Відібрати малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 без позбавлення її батьківських прав.

Передати малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 органу опіки та піклування Київської районної у м. Полтаві ради для влаштування до сімейних форм виховання чи до інтернатного закладу на повне державне забезпечення.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 червня 2015 року на користь закладу, де буде виховуватись малолітня ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 974 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Ж.В.Кузіна