Номер провадження: 22-ц/785/861/15
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Станкевича В.А.,

при секретарі - Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на ? частку нерухомого майна в порядку спадкування за заповітом, визнання заповіту нікчемним за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 5 грудня 2012 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла її баба ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_8 року помер її дід ОСОБА_7 З 1952 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували в шлюбі, в період шлюбу за договором купівлі-продажу від 12 лютого 1992 року придбали у власність квартиру АДРЕСА_1. 17 листопада 1992 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 щодо квартири склали на її ім'я заповіти. Позивач зазначила, що на час відкриття спадщини після смерті баби була малолітньою, відповідно, до нотаріальної контори не звернулась, проте її батьки як законні представники спадщину прийняли. Після смерті діда стало відомо про складання ним у 2008 році заповіту на ім'я ОСОБА_4, з якою дід у 2009 році зареєстрував шлюб. Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_3 просила встановити факт прийняття спадщини за заповітом після смерті баби ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, на ? частку квартири АДРЕСА_1; визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на вказану частку квартири; визнати нікчемним заповіт ОСОБА_7., складений 15 травня 2008 року на ім'я ОСОБА_4 (т.1 а.с.3-5).

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала (т.1 а.с.173-175).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2013 року в задоволенні позову відмовлено (т.1а.с.206-210).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_3 просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2014 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2013 року залишено без змін (т.1 а.с.248-251).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с.21-22).

При новому апеляційному розгляді справи апелянт ОСОБА_3 подану представником в її інтересах апеляційну скаргу підтримала.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності прийняття ОСОБА_3 в особі її батьків спадщини після смерті ОСОБА_6 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, прийняття спадщини ОСОБА_7., права останнього на складання нового заповіту на ім'я ОСОБА_4 та безпідставності вимоги про нікчемність заповіту.

Висновки суду не відповідають обставинам справи, вказують неправильне застосування норм матеріального права, що згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 6 липня 1952 року (т.1 а.с.13).

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, - рідний син ОСОБА_7 та ОСОБА_6

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, - дочка ОСОБА_8. та онука ОСОБА_7, ОСОБА_6

Подружжя ОСОБА_8, ОСОБА_6 з 28 вересня 1988 року проживало в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.12).

12 лютого 1992 року між виконавчим комітетом Приморської районної ради народних депутатів м. Одеси в особі уповноваженого та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу, за яким куплено займану покупцем та членами його сім'ї двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчено 12 лютого 1992 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №2-1547 На підставі договору за ОСОБА_7 на праві власності квартиру бюро технічної інвентаризації зареєстровано 17 березня 1992 року (т.1 а.с.10-12).

Відповідно до положень статей 22, 28 КпШС України, діючого на час придбання квартири, вважалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; розміри часток кожного з подружжя в спільному майні є рівними.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1, як така, що набута за час шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6, де частка кожного з подружжя була рівною ?.

Подружжя ОСОБА_8, ОСОБА_6 за життя розпорядилися на випадок смерті щодо належної їм на праві спільної сумісної власності квартирою, склавши заповіти на ім'я онуки ОСОБА_3, якій на той час було 8 років.

Так, ОСОБА_6 склала заповіт на ім'я онуки ОСОБА_3, яким заповіла належну їй частку квартири АДРЕСА_1. Заповіт посвідчено 17 листопада 1992 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстровано в реєстрі за №4-11355 (т.1 а.с.8).

ОСОБА_7 склав заповіт на ім'я онуки ОСОБА_3, яким заповів квартиру АДРЕСА_1. Заповіт посвідчено 17 листопада 1992 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстровано в реєстрі за №3-11354 (т.1 а.с.8).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року у віці 63 років (т.1 а.с.7).

Правовідносини спадкування після смерті ОСОБА_6 регулюються нормами розділу УП Цивільного кодексу України 1963 року, чинного на час відкриття спадщини.

За загальним правилом спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Діючим на той час спадковим законодавством передбачалось, що спадкування за законом підлягало здійсненню в разі відсутності заповіту; повного або часткового визнання заповіту недійсним; відмови спадкоємців за заповітом від спадщини; чи коли спадкоємці за заповітом померли до відкриття спадщини, тобто до смерті спадкодавця.

ОСОБА_6 за життя склала заповіт, який не було ні змінено, ні скасовано. Відтак, спадкування після смерті ОСОБА_6 підлягало здійсненню за заповітом за умови дійсності заповіту, відсутності відмови спадкоємця за заповітом від спадщини та знаходження на момент смерті спадкодавця в живих спадкоємця за заповітом.

Спадкоємцями майна померлої ОСОБА_6 були за заповітом онука ОСОБА_3, за законом спадкоємці першої черги чоловік ОСОБА_7 та син ОСОБА_8.

Заповіт ОСОБА_6 недійсним повністю чи частково не визнано, спадкоємець ОСОБА_3 на момент смерті спадкодавця знаходилася в живих, відповідно, в силу положень статті 527 ЦК України 1963 року могла бути спадкоємцем.

Відмова спадкоємця ОСОБА_3 від спадщини за заповітом теж відсутня. Так, відповідно до положень статті 553 ЦК України 1963 року, діючого на час відкриття спадщини, спадкоємець за законом чи за заповітом був вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважався також таким, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив ні однієї з дій, що свідчили б про прийняття спадщини.

Встановлено, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_6 спадкоємцю за заповітом онуці ОСОБА_3 було 12 років. Передбачену статтею 553 ЦК України 1963 року відмову від спадщини за неповнолітніх (малолітніх), які не досягли 15 років, вправі були вчинити їх батьки (усиновителі, опікуни) за письмової згоди органів опіки та піклування. Крім того, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (п.128), затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, в редакції, діючій на час відкриття спадщини, передбачала, що якщо серед спадкоємців померлого є неповнолітні особи, свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя підлягало видачі при наявності дозволу органів опіки та піклування.

Спадкова справа до майна померлої ОСОБА_6 нотаріальною конторою не заводилась, ніхто зі спадкоємців з письмовою заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, відповідно, відсутні як відмова від спадщини спадкоємця за заповітом неповнолітньої онуки ОСОБА_3 вчинена батьками з письмового дозволу органу опіки та піклування, так і видача нотаріусом спадкоємцю за законом чоловіку ОСОБА_7 з письмового дозволу органу опіки та піклування з огляду на наявність серед спадкоємців померлої ОСОБА_6 неповнолітньої особи свідоцтва про право власності на його ? частку в спільному майні на квартиру.

Статтею 548 ЦК України 1963 року визначалось, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина вважалася належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК України 1963 року визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; 2) чи якщо він подав в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії підлягали вчиненню протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Фактом є те, що ніхто зі спадкоємців померлої ОСОБА_6 не подавав в державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. За таких обставин, встановленню підлягає фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном.

Встановлено на підставі паспортних даних та довідок компетентних органів, що в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані з 12 жовтня 1988 року ОСОБА_7 до смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 року, його дружина ОСОБА_6 до смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року, його друга дружина ОСОБА_4 з 6 квітня 2011 року (т.1 а.с.35-36,41,42). ОСОБА_8 з 19 жовтня 1988 року, ОСОБА_3 з 19 березня 1999 року зареєстровані в АДРЕСА_3 (а.с.16,75-76, 132).

Таким чином, подружжя ОСОБА_7, ОСОБА_6 було зареєстровано та проживало в АДРЕСА_1; їх син ОСОБА_8 з сім'єю - в квартирі АДРЕСА_3. Крім того, у подружжя ОСОБА_7, ОСОБА_6 була у користуванні земельна ділянка АДРЕСА_4.

Матеріали справи не містять доказів поганих стосунків між батьками та сином і його сім'єю до виникнення у ОСОБА_7 іншої сім'ї, факт залишення дідом та бабою заповіту на ім'я онуки цьому підтвердження. Не спростовано доводи позивача ОСОБА_3 в тій частині, що після смерті баби її батьки та дід разом вирішували питання поховання, утримання майна, в тому числі й того, що залишилось у спадщину, розпорядження речами померлої тощо. Між батьком та сином особисто та в особі законного представника онуки не було спору щодо спадкування після смерті ОСОБА_6 яка була дружиною, матір'ю, бабусею. Позивачем надано докази наявності у неї речей та предметів спадкодавця, фотографії сім'ї після смерті ОСОБА_6, прийняття спадщини неповнолітньою ОСОБА_3 в особі її батьків підтвердили й допитані в суді свідки, в тому числі й родичі (т.1 а.с.165-172).

ОСОБА_4 в житті ОСОБА_7 з'явилася через певний час після смерті ОСОБА_6, період проживання однією сім'єю ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не встановлювався, шлюб ОСОБА_7 з ОСОБА_4 зареєстровано у 2009 році, тобто через чотирнадцять років після смерті першої дружини, складений ОСОБА_7 у 1992 році на ім'я онуки заповіт існував до 2008 року, тобто 16 років. Доводи відповідача ОСОБА_4 про неприйняття спадщини у 1995 році онукою в особі її батьків після смерті баби ґрунтуються на припущеннях, оскільки ОСОБА_4 об'єктивно не була і не могла бути свідком цих обставин.

Прийняття спадкоємцем за заповітом неповнолітньою ОСОБА_3 в особі її батьків як законних представників спадщини після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, шляхом вчинення протягом шести місяців з дня відкриття спадщини дій по фактичному вступу в управління та володіння спадковим майном слід вважати доведеним, зворотного не встановлено.

З огляду на викладене, спадкування після смерті ОСОБА_6 підлягає здійсненню за заповітом. Заповіт складено щодо розпорядження ? часткою квартири АДРЕСА_1, право ОСОБА_6 на вказану частку квартири не є спірним.

У сенсі положень пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК України 1963 року ОСОБА_7 також слід вважати таким, що прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_6 шляхом вчинення протягом шести місяців з дня відкриття спадщини дій по фактичному вступу в управління та володіння спадковим майном. Ця обставина позивачем визнається.

На момент смерті ОСОБА_6, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_7 року, її чоловікові ОСОБА_7 було 64 роки. Як непрацездатний за віком ОСОБА_7 в силу положень статті 535 ЦК України 1963 року мав право на обов'язкову частку в спадщині незалежно від змісту заповіту і ця обов'язкова частка була рівною 2/3 часткам від тієї частки, що належала б йому при спадкуванні за законом.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 були чоловік ОСОБА_7 та син ОСОБА_8, спадщина відкрилась на ? частку квартири, відтак, в порядку спадкування за законом ОСОБА_7 належала б ? частка, відповідно, обов'язкова частка при спадкуванні за заповітом для ОСОБА_7 є рівною 1/6 (1/2 : 2 = ? х 2/3 =1/6).

З огляду на викладене, з урахуванням обов'язкової частки ОСОБА_7 за спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 підлягає визнанню в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (1/2 -1/6 = 1/3).

У вирішенні вимоги ОСОБА_3 про визнання заповіту на ім'я ОСОБА_4 нікчемним колегія суддів виходить з наступного.

ОСОБА_7 склав заповіт на ім'я ОСОБА_4, яким заповів квартиру АДРЕСА_1, земельну ділянку АДРЕСА_4. Заповіт посвідчено 15 травня 2008 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори РізойН.В., зареєстровано в реєстрі за №3-1744 (т.1 а.с.37-40).

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрували шлюб 24 жовтня 2009 року (т.1 а.с.33).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року у віці 81 років (т.1 а.с.33). Після смерті ОСОБА_7 Сьомою одеської держаною нотаріальною конторою за заявою спадкоємця за заповітом ОСОБА_4 25 травня 2012 року заведено спадкову справу №383/2012 (т.1 а.с.30-76).

Правовідносини спадкування після смерті ОСОБА_7 регулюються нормами Книги шостої Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року та діяв на час відкриття спадщини.

Вимоги про визнання заповіту на ім'я ОСОБА_4 нікчемним заявлено на підставі частини 1 статті 1257 ЦК України, відповідно до якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо форми та посвідчення, є нікчемним.

Отже, за змістом частини 1 статті 1257 ЦК України 2003 року заповіт є нікчемним, якщо він вчинений особою, яка не мала права на складання заповіту. Такого права не має той, хто визнаний судом недієздатним, чия дієздатність обмежена, а також неповнолітній, який не набув повної дієздатності або не був наділений нею.

ОСОБА_7 склав заповіт на ім'я ОСОБА_4 у 2008 році, на той час йому було 78 років, відтак, з огляду на вік (особа повнолітня) право на складання заповіту мав, що ж до рішення суду про визнання ОСОБА_7 за життя недієздатним, обмежено дієздатним, то таке не надано.

За змістом частини 1 статті 1257 ЦК України 2003 року заповіт є нікчемним, якщо він складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Йдеться про усні заповіти, заповіти, посвідчені після смерті особи або неуповноваженою особою тощо.

Заповіт ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_4 складено у письмовій формі, посвідчено 15 травня 2008 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №3-1744, відтак, передбачені пунктом 4 частини 1 статті 208, статтями 209, 210, 219, 1247 ЦК України 2003 року вимоги щодо форми та посвідчення заповіту дотримано.

Відповідно до положень статті 1218 ЦК України 2003 року до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З'ясування складу (обсягу) спадщини здійснюється при оформленні спадщини. В заповіті на ім'я ОСОБА_4 спадкодавець зазначив розпорядження щодо квартири в цілому, однак це не є підставою для визнання заповіту нікчемним, оскільки склад (обсяг) спадщини встановлюється при оформленні спадкових прав, спадкоємець матиме право лише на те, що є спадщиною, тобто об'єктом правонаступництва - переходу до спадкоємця права власності померлого, зокрема, на об'єкт (частку) нерухомого майна.

З огляду на викладене, правові підстави для визнання нікчемним заповіту ОСОБА_7. на ім'я ОСОБА_4 відсутні.

ОСОБА_4 після набрання чинності рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2014 року, оформила спадкові права після смерті ОСОБА_7, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1, отримавши 19 вересня 2014 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом (т.2 а.с.58-64). Скасування в касаційному порядку 12 листопада 2014 року ухвали апеляційної інстанції з передачею справи на новий апеляційний

розгляд мало місце 12 листопада 2014 року. На стадії нового апеляційного перегляду справи недійсність в частині отриманого ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру визнана бути не може з огляду на передбачені статтею 303 ЦПК України межі апеляційного перегляду справи. Дана обставина не є перешкодою для вирішення питання чи в добровільному порядку спадкоємцями шляхом внесення нотаріусом в порядку статті 1300 ЦК України змін до свідоцтва про право на спадщину, чи в судовому порядку в іншій справі шляхом визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2013 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на ? частку нерухомого майна в порядку спадкування за заповітом - задовольнити частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, спадщини за заповітом, посвідченим 17 листопада 1992 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 4-11355.

Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 17 листопада 1992 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрованим в реєстрі за №4-11355, право приватної власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання нікчемним заповіту, складеного ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_4, посвідченого 15 травня 2008 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №3-1744, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

В.А.Станкевич