АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/1038/2015 Головуючий у суді першої інстанції: Сирбул О.Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Прохоровій В.С.

за участю

представника позивача МізунськогоА.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», поданою представником за довіреністю Дудником Олегом Сергійовичем, на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 20 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Дарницький районний відділ державної міграційної служби України в м.Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення,-

УСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором №057-2914/840-0701 від 14 грудня 2007 року у сумі 1 888 251,15 грн., звернути на користь ПАТ «Універсал банк» стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 14 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрованого за №7131, - квартиру, що має чотири жилі кімнати, загальною площею 94,7 кв.м, житловою площею 54 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, за ціною встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження; виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, з квартири, що є предметом іпотеки та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою у Дарницькому районному відділі державної міграційної служби України в м.Києві.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» (кредитор) та ОСОБА_5 (позичальник) укладено Кредитний договір №057-2914/840-0701, відповідно до умов якого позичальнику були надані кредитні кошти у сумі 205423 долари США, зі сплатою 12,45% річних, строком до 10 грудня 2037 року.

На підставі Додаткової угоди б/н від 12 березня 2009 року сторони кредитного правовідношення домовились викласти кредитний договір в новій редакції. Зокрема, зміни торкнулися розміру та порядку сплати процентів.

З метою забезпечення виконання зобов»язань позичальника за кредитним договором, 14 грудня 2007 року між сторонами кредитного договору укладено Договір іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1.

18 грудня 2012 року Дарницьким районним судом м.Києва у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором №057-2914/840-0701 ухвалено рішення, яким вирішено стягнути з солідарно з відповідачів 1 888 251,15 грн.

Станом на день звернення до суду із цим позовом рішення Дарницького районного суду м.Києва від 18 грудня 2012 року не виконано, у зв»язку із чим позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києв від 20 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал банк» відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ «Універсал Банк» подано апеляційну скаргу, у які просить рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі висловлює свою незгоду з висновками суду щодо підстави відмови у задоволенні позову, а саме поширення мораторію на звернення стягнення на квартиру згідно із Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Так, зазначає, що зазначений закон застосуванню не підлягає на підставі ст.6 цього ж Закону, оскільки позичальник/іпотекодавець є суб»єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», оскільки займає керівну посаду в юридичній особі приватного права.

У приєднанні до матеріалів справи доказів на підтвердження цієї обставини судом першої інстанції було відмовлено безпідставно.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності нез»явившихся осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, 14 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» (кредитор), правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_5 (позичальник) укладено Кредитний договір №057-2914/840-0701, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 205423 долари США, зі сплатою 12,45% річних, строком до 10 грудня 2037 року.

На підставі Додаткової угоди б/н від 12 березня 2009 року сторони кредитного правовідношення домовились викласти кредитний договір в новій редакції. Зокрема зміни торкнулися розміру та порядку сплати процентів.

З метою забезпечення виконання зобов»язань позичальника за кредитним договором, 14 грудня 2007 року між його сторонами укладено Договір іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1. На момент укладення договору іпотеки власником предмету іпотеки був ОСОБА_5, неповнолітні особи не мали права власності чи право користування на цей об»єкт нерухомості станом на 14 грудня 2007 року.

18 грудня 2012 року Дарницьким районним судом м.Києва у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором №057-2914/840-0701 ухвалено рішення, яким вирішено стягнути з солідарно з відповідачів 1 888 251,15 грн.з яких: 1 571 650 грн. 16 коп. - заборгованість по кредиту, 315799 грн. 36 коп. - заборгованість за відсотками, 801 грн. 63 коп. - заборгованість за підвищеними відсотками. Рішення набуло законної сили, проте не виконано до теперішнього часу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що предмет іпотеки, на який просить звернути стягнення позивач, підпадає під обмеження щодо такого способу задоволення вимог кредитора згідно із Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте, з такими висновками колегія суддів погодитися не може.

Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно із п.1 ч.1 якого протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно із ч.3 цього Закону, він набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Виходячи із змісту Закону, ініціатива встановлення обставин щодо з»ясування питань, чи поширюється дія закону для врегулювання правовідносин сторін, покладається саме на суд (зокрема, шляхом пропонування відповідачу надати ті чи інші докази), оскільки позивачем у справі доказується лише підставність та законність його вимог, а відповідачем, якщо він не згоден із позовом, доказування відсутності підстав для його цивільно-правової відповідальності. При цьому, сторони не позбавлені можливості оспорювати перед судом або доводити ті чи інші обставини, які могли б вплинути на наслідки розгляду справи згідно із Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Під час вирішення справи, судом першої інстанції не з»ясовано (рішення суду не містить висновків суду), чи існують обставини, яки виключають можливість застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» для вирішення цієї справи.

Відповідно до ч.6 Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» дія цього Закону не поширюється на осіб, які є суб'єктами Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Відповідно до наданих позивачем витягів з ЄДРЮОФОП, відповідач ОСОБА_5 є засновником (учасником) та керівником ТОВ «А-АВЕНТ» та одним із засновників (учасників) та керівником ТОВ «ВП УКРВЕНТ».

Вказані обставини підтвердив 19 березня 2015 року в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_5, надавши відповідні протоколи загальних зборів про призначення ОСОБА_5 на посаду директора, а також Статут ТОВ «А-ВЕНТ» та Статут ТОВ «ВП УКРВЕНТ».

За змістом ст.4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", суб»єктами відповідальності за корупційні правопорушення, є, зокрема, особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов'язків, або спеціально уповноважені на виконання таких обов'язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, відповідно до закону.

Відтак, ОСОБА_5 є суб»єктом відповідальності за корупційні правопорушення, а отже судом першої інстанції помилково застосовано вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов»язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що підлягають задоволенню вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 у рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_6 перед кредитором Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» за кредитним договором №057-2914/840-0701від 14 грудня 2007 року станом на 05 грудня 2011 року у сумі 1 888 251 грн. 15 коп., що стягнута рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 18 грудня 2012 року (справа №2-4776/12), з яких: 1 571 650 грн. 16 коп. - заборгованість по кредиту, 315799 грн. 36 коп. - заборгованість за відсотками, 801 грн. 63 коп. - заборгованість за підвищеними відсотками.

Окрім того, пунктом 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснено, що згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотеко держателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав , передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в іншій погоджений сторонами строк.

Відтак, колегія суддів уважає, що вимоги в частині виселення позивачів також підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є, зокрема, неповне з»ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм процесуального або матеріального права.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», подану представником за довіреністю Дудником Олегом Сергійовичем, задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 20 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

У рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_6 перед кредитором - Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» за кредитним договором №057-2914/840-0701 від 14 грудня 2007 року станом на 05 грудня 2011 року у сумі 1 888 251 грн. 15 коп., що стягнута рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 18 грудня 2012 року (справа №2-4776/12), з яких: 1 571 650 грн. 16 коп. - заборгованість по кредиту, 315799 грн. 36 коп. - заборгованість за відсотками, 801 грн. 63 коп. - заборгованість за підвищеними відсотками, - звернути стягнення на предмет іпотеки згідно із Договором іпотеки від 14 грудня 2007 року: нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5, шляхом продажу цього житлового приміщення на прилюдних торгах за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов