У Х В А Л А

4 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Романюка Я.М.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено: звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення НОМЕР_1, розташоване в будинку АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень судів касаційної та апеляційної інстанцій та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції статей 1077, 1078 та 1083 Цивільного кодексу України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статей 256, 258 та 261 Цивільного кодексу України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року та 18 грудня 2014 року, а також на постанову Верховного Суду України від 19 березня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року ТОВ «ФК «Вектор плюс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором і договором забезпечення, яку укладені з ОСОБА_4, який умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2014 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, судом встановлено, що позивачем не доведено наявності у ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним та іпотечним договорами.

У постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, на яку посилається заявник як на приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, судом розглянуто позовні вимоги банку до боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Надана заявником ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року не може бути зразком неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасувавши рішення судів першої та апеляційної інстанцій, направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених частиною другою статті 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: Н.П. Лященко
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема