Справа № 367/4932/14ц Головуючий у І інстанції Чернов Д.Є.
Провадження № 22-ц/780/3573/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 17.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Лащенка В.Д., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 7 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за користування частиною житлового будинку і земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом і просив стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію за користування належною позивачу 1/4 частиною будинку№38 по вул..74 Стрілецької дивізії в м.Ірпінь Київської області та частиною земельної ділянки площею 360 кв.метрів в розмірі 72 000гривень

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до рішення Ірпінського міського суду Київської області від 1 червня 2001 року за ними було визнано право власності на 1/4 частину будинку№38 по вул..74 Стрілецької дивізії в м.Ірпінь Київської області, а власником 3/4 частин цього будинку є ОСОБА_3

Посилався на те, що вказане право, а також право користування прилеглої до будинку земельної ділянки виникло у позивача з часу відкриття спадщини після смерті батька з 23.12.1997 року.

Зазначав, що оскільки ОСОБА_3 не допускає його до належної йому частини будинку та земельної ділянки, тривалий час користується його частиною майна, то відповідно до статей 359, 390 ЦК України вважає, що вона повинна сплатити йому грошову компенсацію у визначеному розмірі за період 3 (три) роки перед зверненням із вказаним позовом в суд, тобто в межах строку позовної давності із розрахунку 2000гривень за кожний місяць.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 7 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів підстав виникнення обов»язку у відповідача сплачувати позивачу компенсацію за користування частиною спірного будинку та земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Правовими підставами позовних вимог позивачем визначено положення статей 359, 386 ч.2, 390 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст..359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 386 ч.2, ч.3 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.390 ЦК України власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усіх доходів від майна, які він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 належить на праві власності 1/4 частина будинку№38 по вул..74 Стрілецької дивізії в м.Ірпінь Київської області, а ОСОБА_4 3/4 частин вказаного житлового будинку.

Право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину вказаного житлового будинку виникло на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 1 червня 2001 року. (а.с.8-16).

Посилання позивача на те, що ОСОБА_4 з 2001 року не допускає його до належної йому 1/4 частини цього будинку і земельної ділянки, перешкоджає в користуванні його власністю належними і допустимими доказами не були доведені.

Встановивши вказані обставини справи, з врахуванням предмету та правових підстав позову, доказів, наданих сторонами на підтвердження- заперечення позову, суд прийшов до законного і обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не довів свого позову, що є його обов»язком відповідно до вимог ст..ст.10, 60 ЦПК України.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про приєднання до справи рішення апеляційного суду Київської області від 21.01.2015 року підлягають відхиленню із наступних підстав.

Як вбачається із рішення апеляційного суду Київської області від 21.01.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: КП КОР «Ірпінське БТІ» Київської області про виділ у натурі частини будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Проведено розподіл будинку №38 по вул..74-ї Стрілецької дивізії в м.Ірпені Київської області.

Виділено ОСОБА_2 у відокремлене користування в натурі 1/4 частину вказаного будинку із надвірними спорудами із визнанням даної частини будинку його особистою власністю.

Визначено порядок користування земельною ділянкою біля домоволодіння №38 по вул..74-ї Стрілецької дивізії в м.Ірпені загальною площею 1440 кв.метрів з виділенням ОСОБА_2 у відокремлене користування земельну ділянку площею 360,0 кв.метрів. (а.с.102-107).

Проте вказане рішення суду всупереч доводам апеляційної скарги не містить доказів обґрунтованості позовних вимог. Право користування виділеною в натурі 1/4 частиною будинку та частиною земельної ділянки у ОСОБА_2 виникло з часу набрання рішенням суду законної сили, тобто з 21 січня 2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що представник ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав, що ОСОБА_4 з 2001 року ухилялась від розподілу житлового будинку відповідно до часток у праві власності та від сплати компенсації за користування нею частиною належної позивачу частини будинку і земельної ділянки є необґрунтовані, оскільки відповідач позов не визнала.

З копій рішення апеляційного суду Київської області від 21 січня 2015 року і ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 квітня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 із позовом про виділ в натурі частини будинку та визначення порядку користування земельної ділянкою звернувся в суд у листопаді 2013 року.

Посилання апелянта на те, що вказані обставини підтверджуються матеріалами цивільних справ №2-120 за 2008 рік, №367/7817/14-ц та №367/8453/13-ц, у витребуванні і огляді яких суд відмовив позивачу також підлягають відхиленню, оскільки позивач не був позбавлений можливості надати для огляду суду копії судових рішень у справах №2-120 за 2008 рік та №367/7817/14-ц, а копія рішення апеляційного суду Київської області від 21 січня 2015 року у справі за №367/8453/13-ц позовних вимог не доводить.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи законність і обґрунтованість рішення суду не спростовують.

Керуючись ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 7 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: