Справа №490/2963/15-ц 16.09.2015 16.09.2015 16.09.2015
Провадження №22-ц/784/2208/15
Справа № 490/2963/15-ц
Провадження № 22ц/784/2208/15 Головуючий у 1-ї інстанції Гуденко О.А.
Категорія 39 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

при секретарі: Горенко Ю.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5,

третій особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2015 року

за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_4,

третя особа - ОСОБА_6,

про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

8 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, в якому просив визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст. ст. 71, 72 ЖК України.

Позивач посилався на те, що з 2007 року відповідач, який є його сином, забрав належні йому речі та залишив спірну квартиру, яка належить до комунальної власності і в якій зареєстровані сторони та третя особа сумісно з неповнолітніми дітьми як колишні члени однієї родини.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2015 року позов задоволено, ухвалено про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1, та підлягає зняттю з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення ним норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалите нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

На думку апелянта висновки суду не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2, суд виходив з того, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин, а саме з 2007року, не сплачує комунальні послуги та втратив зв'язок з житловим приміщенням, так як спроб по вселенню не робив та постійно проживає в кімнаті гуртожитку.

Проте, такі висновки суду не відповідають обставинам справи, що у відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення.

Так, згідно до правил ст. ст. 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців.

Відповідно до абзацу 1 пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є батьком відповідача ОСОБА_4 і третій особи ОСОБА_6.

Сторони і третя особа є колишніми членами сім'ї наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.6-7), і є зареєстрованими в квартирі, яка відноситься до комунальної власності, з моменту отримання її для проживання в 1982 році (а.с.20).

Після смерті наймача, особовий рахунок на іншого члена сім'ї наймача, не переоформлено та новий договір найму не укладено.

В той же час, із пояснень сторін і третій особи, які підтверджені показаннями свідків, що допитані судом першої інстанції, слідує, що у 2007 році відповідач ОСОБА_4 на ґрунті неприязних стосунків з іншими особами, які проживають в жилому приміщенні, вимушений був залишити спірну квартиру з належними йому речами, які в подальшому отримав від інших мешканців, та залишився зі своєю дружиною проживати у знайомих. З цього часу він в спірній квартирі не проживав, ключів від дверних замків не мав, але приходив час від часу в гості до матері, яка допомогла йому отримати кімнату в гуртожитку, де він працює (а.с.27-37).

Відповідно до наявних у справі актів від 7 квітня 2015 року, складених двома сусідами, які є членами однієї сім'ї, відповідач ОСОБА_4 не проживає в зазначеній квартирі з 2007 року без зазначення причин (а.с.8, 9).

Сам факт не проживання в квартирі з 2007року відповідач визнав, але зазначив, що між ним та третьою особою ОСОБА_6, яка є його рідною сестрою, виник конфлікт на ґрунті неприязних стосунків, внаслідок чого він вимушений був залишити спірну квартиру. До наступного часу відповідач не має можливості проживати за місцем реєстрації, у зв'язку з наявністю між ним та колишніми членами сім'ї наймача неприязних стосунків, відсутністю у нього ключів, зайняття членами сім'ї його сестри усіх кімнат спірної квартири та здійснення йому перешкод у проживанні, у зв'язку з наявністю у нього кредитних зобов'язань (а.с.60-66).

Проти відсутності у відповідача ключів, позивач та третя особа у судових засіданнях заперечень не висловлювали, але пояснювали такий факт звинуваченнями на адресу відповідача у виносі зі спірної квартири належних ним речей (а.с.34,36).

За життя матері відповідач не робив спроб вселитися до квартири, пояснюючи це наявністю неприязних стосунків із сестрою та домовленістю з матір'ю на тимчасове проживання у гуртожитку, але не втрачав зв'язок зі спірною квартирою, та після смерті матері, іншими членами її сім'ї йому стали чинитися перешкоди, а тому після пред'явлення до нього позову про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, він буде намагатися вселитися (а.с.27-37, 45-46).

Такі обставини підтверджуються також тим, що за життя наймача спірної квартири до відповідача вимог про виселення чи скасування реєстрації не пред'являлося, актів про його не проживання не складалося, а спірна ситуація виникла відразу після її смерті у квітні 2015 року.

Таким чином, відповідач надав суду першій інстанції безспірні докази того, що позивач і третя особа перешкоджали йому в проживанні в квартирі, між ними склалися неприязні стосунки, та на підставі відповідної домовленістю з наймачем він не втрачав зв'язку зі спірною квартирою, в якій до наступного часу знаходиться належна йому меблева стінка.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач був відсутній в квартирі понад 6 місяців з поважних причин, що є підставою для продовження пропущеного строку на право користування жилим приміщенням за правилами, передбаченими статтею 71 ЖК України.

Додатковий висновок суду першої інстанції про залишення спірної квартири відповідачем, у зв'язку з вибуттям на інше постійне місце мешкання, колегія суддів вважає невірним, так як вибуття ОСОБА_4 було пов'язано з наявністю конфлікту між особами, які мешкають у спірній квартирі, а отримання кімнати у гуртожитку наслідком неможливості спільного проживання, яке носить тимчасовий характер, та пов'язано з виконанням ним трудових обов'язків строком до 6 жовтня 2015 року.

Тому, обґрунтовуючи задоволення позову з двох взаємовиключних підстав, на одну з яких позивач не посилався, і вирішив питання про зняття його з реєстраційного обліку, вимоги за якими позивачем ОСОБА_2 не заявлялися, суд першої інстанції, вийшов за межі позовних вимог, та зробив помилковий висновок.

За такого, порушене право відповідача на житло підлягає судовому захисту шляхом задоволення його апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні пред'явленого до нього позову.

Виходячи з положень статті 88 ЦПК України, з позивача на користь апелянта підлягають стягненню судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 121 грн. 80 коп..

Керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 121 грн. 80 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді