У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу спадкодавця, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Волинської області від 23 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 8 жовтня 2012 року між нею та ОСОБА_7 було укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_7 отримала від неї у позику 43 тис. євро строком до 31 грудня 2013 року. За отримані кошти ОСОБА_7 придбала квартиру АДРЕСА_1. У якості гарантії повернення позичених коштів ОСОБА_7 зобов'язалася оформити на її ім'я заповіт на придбану квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Позичені кошти повернуті не були. Єдиними спадкоємцями ОСОБА_7 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які в установленому порядку подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини.

Позивач вважав, що саме на відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є спадкоємцями ОСОБА_7, покладається обов'язок з повернення зазначених коштів в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до уточнених позовних вимог ОСОБА_4 просила стягнути з відповідачів у рівних частинах 43 тис. євро, відповідно до офіційного курсу долара США на день розгляду справи.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 кошти за договором позики у сумі по 421 866 грн 03 коп. та по 1 827 грн судового збору з кожного, але не більше вартості майна, одержаного у спадщину.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 23 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_4, виходячи із того, що згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 2 травня 2015 року № 244, підпис розміщений в графі «Отримала: ОСОБА_7.» договору позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 2012 року та зразки підписів ОСОБА_7 свідчать, що він виконаний не ОСОБА_7, а іншою особою. Виявлені в процесі дослідження діагностичні ознаки незвичного виконання утворилися внаслідок виконання даного підпису з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_7 (а. с. 226-232). Отже, судом було встановлено, що договір позики від 8 жовтня 2012 року спадкодавцем ОСОБА_7 не підписаний, а тому відсутні законні підстави вважати, що спірний договір позики відповідає вимогам закону та є підставою для стягнення з відповідачів, як спадкоємців останньої, суми боргу за позикою. Вказаний висновок не спростовується іншими наявними у справі доказами та не суперечить їм.

З огляду на встановлені обставини та наявні у справі докази, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Разом із цим наведені в касаційній скарзі доводи заявника не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Волинської області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана