АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Оніщука М.І.,

при секретарі Абдуллаєва Е.Б.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомфорт» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 758/7346/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12444/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Ларіонова Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
В червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить визнати неправомірними дії ТОВ «Житлокомфорт» по відключенню позивача, як споживача послуг електропостачання, від електричної мережі за адресою його проживання та зобов'язати відповідача поновити електропостачання квартири позивача. В обґрунтування позову зазначав, що 05.05.2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір компенсації вартості фактично спожитої електроенергії № 05052014, відповідно до пункту 1.1 якого позивач, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, як Сторона-2, зобов'язується компенсувати Стороні - 1 (ТОВ «Житлокомфорт») вартість електроенергії, що буде споживатись ним як власником вказаної квартири. Розрахунки за спожиту електричну енергію проводились позивачем своєчасно на підставі рахунків, отриманих від ТОВ «Житлокомфорт», заборгованість за договором відсутня. 16.06.2015 р. ТОВ «Житлокомфорт» розмістило повідомлення про припинення з 18.06.2015 р. подачі електричної енергії до будинку АДРЕСА_1. Заявами від 16.06.2015 р. та 17.06.2015 р. він повідомив відповідача про незаконність вказаних дій та істотну шкоду, що може бути завдана. Але 18.06.2015 р. експлуатуюча організація ТОВ «Житлокомфорт», на його думку незаконно та з порушенням встановленого порядку, припинило постачання електричної енергії виключно до належної позивачу квартири АДРЕСА_1. З правової позиції позов обґрунтовує ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, за винятком часу перерв. Правила користування електричною енергією для населення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. №1357, у пункті 35 містять вичерпний перелік випадків, за яких енергопостачальник може відключити споживача. Крім того, відключити споживача має право тільки енергопостачальник (учасник оптового ринку електричної енергії України, що купує електричну енергію на цьому ринку з метою продажу її споживачам), тобто ПАТ «Київенерго». У відповідь на усне звернення позивача №№ 379238, 384723 ПАТ «Київенерго» повідомило, що аварійних або планових відключень за адресою: АДРЕСА_1, на 18.06.2015 не має. Відповідно до пункту 6.2. договору від 05.05.2014 р. дострокове припинення дії цього договору Стороною-1 (ТОВ «Житлокомфорт») можливе лише за умови отримання попередні письмової згоди Сторони-2 (ОСОБА_1.). Такої згоди ТОВ «Житлокомфорт» позивач не надавав. Також посилається на ст.ст.525, 526 ЦК України, які, на думку позивача, порушив відповідач, не виконуючи зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та одностороннє відмовившись від зобов'язання. У вищевказаній квартирі АДРЕСА_1, зареєстрований та проживає разом з позивачем його малолітній син, 2011 рокународження, якому через відсутність електроенергії він не має можливості забезпечити належні та безпечні умови для проживання. Дії ТОВ «Житлокомфорт» по відключенню позивача, як споживача послуг з електропостачання, завдають значну шкоду інтересам і здоров'ю його та членів родини.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомфорт» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що ухвалюючи рішення, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що судом не встановлено ким, коли і на якій правовій підставі було демонтовано тимчасові електричні мережі, які забезпечували постачання електричної енергії до будинку по АДРЕСА_1; судом не встановлено які дії вчинив Відповідач, як експлуатуюча організація, для забезпечення безперебійного електропостачання до житлових приміщень будинку по АДРЕСА_1, не надано їх оцінки; судом не досліджено та не дано оцінку доказам щодо постачання електричної енергії до інших приміщень будинків по АДРЕСА_1 після 18.06.2015 року; судом не встановлено чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду, а якщо були, то ким.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 18.06.2013 р. зареєстрований та постійно проживає з адресою: АДРЕСА_1.

Також встановлено, що обслуговуючим підприємством будинку АДРЕСА_1 є відповідач ТОВ «Житлокомфорт», що не опорювалося сторонами у справі.

16.06.2015 р. ТОВ «Житлокомфорт» розмістило оголошення про припинення постачання електроенергії у вказаному будинку АДРЕСА_1 з 18.06.2015 р. через неможливість її постачання за тимчасовою схемою, що здійснювалося через не закінчення монтажу систем електропостачання забудовником - ПАТ «Трест «Київміськбуд-1» , та можливість відновлення постачання лише після закінчення робіт з монтажу системи електроживлення забудовником, яким є ПАТ «Трест «Київміськбуд-1», та прийняття ПАТ «Київенерго» в експлуатацію вказаної системи електропостачання для укладання договору на постачання електроенергії будинку № 14.

Достеменно встановлено судом першої інстанції, що з 18.06.2015 р. в квартирі позивача відсутня електроенергія.

Крім того, з наданих суду документів (листа департаменту житлово-комунальної інфраструктури Київської міської державної адміністрації від 20.07.2015 р. № 058/4/1-111-426-9291, акту ПАТ Київенерго» Київські електричні мережі № 0 від 16.07.2015 р., листа ПАТ «Трест Київміськбуд-1» № 276 від 30.07.2015 р.) підтверджено відсутність загального електропостачання всього будинку АДРЕСА_1 в зв'язку з тим, що до вказаного часу електропостачання здійснювалося по тимчасовим електричним мережам ПАТ «Трест Київміськбуд-1», які знеструмлені та демонтовані ПАТ, і електропостачання будинків, в т.ч. і № 14, можливе після усунення недоліків мереж систем електропостачання згідно вимог ПАТ «Київенерго» та укладання договору між ПАТ «Киїівенерго» та обслуговуючим підприємством ТОВ «Жимтлокомфорт».

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а як вбачається з договору № 05052014 від 05.05.2014 р., укладеного між ТОВ «Житлокомфорт» та ОСОБА_1 строком до 31.12.2015 р. (п.6.1), ТОВ «Житлокомфорт» є споживачем електроенергії згідно договору № 50210, укладеного з ПАТ «Київенерго» 08.09.2005 р., в зв'язку з чим ОСОБА_1 зобов'язується компенсувати ТОВ «Житлокомфорт» вартість електроенергії, що буде споживатися ОСОБА_1 як власником квартири АДРЕСА_1 (п.1.1). Згідно вказаного договору його предметом є саме компенсація вартості фактично спожитої електроенергії, і компенсації підлягають лише фактичні витрати ТОВ за спожиту ОСОБА_1 електроенергії без будь-яких націнок (п.1.2).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до договору про постачання електричної енергії № 502210 від 08.09.2005 р. ПАТ «Київенерго» (на той час акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго»), як постачальник електричної енергії, постачає електричну енергію споживачу - ТОВ «Житлокомфорт», а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами (п.1). Пунктом 9.5 вказаного договору не обумовлений строк його дії, але сторона відповідача наполягала на його чинності, що не оспорювалося позивачем.

Як вбачається з додатку 4А до вказаного договору, підписаного постачальником 08.01.2014 р., до постачання електричної енергії підключений будинок АДРЕСА_1

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції відносно того, що вищевказаним спірним договором від 05.05.2014 р. не передбачений обов'язок ТОВ «Житлокомфорт», як сторони вказаного договору, постачати електричну енергію другій стороні договору - відповідачу по цій справі, а передбачені виключно обов'язки щодо надання ОСОБА_1 рахунки на компенсацію витрат товариства на оплату вартості спожитої позивачем електроенергії по електролічильнику за тарифами ПАТ «Київенерго».

При цьому суд першої інстанції вважав, що оскільки споживання електроенергії позивачем не відбувається, рахунки на оплату електричної енергії відповідачем після 18.06.2015 р. не виставляються, тому компенсація витрат не відбувається, а оплата позивачем суми у розмірі 143,36 грн., яка здійснена позивачем 22.07.2015 р. (під час розгляду справи), призведена за заборгованість, що виникла до відключення від енергопостачання.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, покладені в основу рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, стосовно того, що відповідач по справі не є енергопостачальником для позивача, тому на нього не поширюються дія вимог Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМ України від 26.07.1999 р. № 1357, та ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в частині безперебійного надання, не відповідають обставинам справи зважаючи на таке.

Статтею 16 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Достеменно встановлено, що 11.02.2013 р. між відповідачем по цій справі - ТОВ «Житлокомфорт» та позивачем - ОСОБА_1, як власником квартири АДРЕСА_1 в Подільському районі м. Києва, був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій строком дії до 11.02.2023 р.

Згідно вказаного договору, його предметом є: для ТОВ «Житлокомфорт», як виконавця, - надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у вказаному житловому будинку АДРЕСА_1, а для ОСОБА_1, як споживача, - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Крім того, відповідно до договору про постачання електричної енергії № 502210 від 08.09.2005 р. ПАТ «Київенерго» (на той час акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго»), як постачальник електричної енергії, постачає електричну енергію споживачу - ТОВ «Житлокомфорт», а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами (п.1). Пунктом 9.5 вказаного договору не обумовлений строк його дії, але сторона відповідача наполягала на його чинності, що не оспорювалося позивачем.

Як встановлено судом першої інстанції, актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, затвердженим розпорядженням Подільської РДА від 27.06.2008 № 1034, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, прийнятий в експлуатацію із зазначенням того, що зовнішні надвірні комунікації холодного та гарячого водопостачання, каналізації, теплопостачання, енергопостачання та зв'язку забезпечують нормалі експлуатацію об'єкта та обслуговування міськими експлуатаційними організаціями.

При цьому колегія суддів зазначає, що ТОВ «Житлокомфорт» підписало вказаний акт як експлуатаційна організація, тим самим відповідач прийняв від забудовника електричні мережі будинку по АДРЕСА_1, на утримання та обслуговування як експлуатуюча організація.

11.02.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до пунктів 2, 7 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та вищевказаного договору від 11.02.2013 р. відповідач, як виконавець, зобов'язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримувати внутрішньобудинкові мережі в належном технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що є безпідставними посилання відповідача на відсутність технічної можливості у ТОВ «Житлокомфлот» для відновлення постачання електричної енергії до квартири позивача та можливість відновлення електропостачання тільки після закінчення робіт з монтажу системи електроживлення забудовником ПАТ трест «Київміськбуд-1» та прийняття ПАТ «Київенерго» в експлуатацію вказаної системи електропостачання.

Також колегія суддів вважає вірними обґрунтування апеляційної скарги відносно того, що оскільки відповідач прийняв електричні мережі будинку АДРЕСА_1 на утримання та обслуговування, то забудовник ПАТ трест «Київміськбуд-1» ім. М.П.Загороднього не мав права без відома та погодження з відповідачем вчиняти будь-які дії щодо внутрішньобудинкових електричних мереж будинку, враховуючи що вказані дії можуть призвести до припинення постачання електричної енергії до житлового будинку.

Достеменно встановлено, що відповідач, який отримував компенсацію за спожиту електричну енергію за договором компенсації вартості фактично спожитої електроенергії № 05052014 від 05.05.2014 р. саме у складі комунальних послуг, що надаються ним позивачу, не вчинив жодних дій для забезпечення безперебійного постачання електричної енергії до квартири позивача та належного повідомлення позивача про вказані обставини, що є обов'язком відповідача відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що обов'язок відповідача відновити електропостачання позивачу є встановленим та доведеним під час судового розгляду справи, оскільки саме відповідачем порушені норми закону щодо виконання своїх договірних зобов'язань та умови укладених між позивачем та відповідачем договорів, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в справі, яким позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Також, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати у справі слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом надано належні та допустимі докази на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин наявні всі підстави для її задоволення.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу і скасовує рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту: Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомфорт» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомфорт» (04071, АДРЕСА_1, ) по відключенню 18.06.2015 року ОСОБА_1, як споживача послуг з електропостачання, від електричної мережі за адресою: АДРЕСА_1, незаконними.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлокомфорт» (04071, АДРЕСА_1, ) поновити електропостачання квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомфорт» (04071, АДРЕСА_1, ) на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: