АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар Паучек І.І.

з участю: ОСОБА_1 - представника товариства з обмеженою відповідальність «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2, представника третіх осіб - ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Тарашанської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, третя особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійні вимоги приватний нотаріус Кінащук Н.М. про скасування рішення сесії сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на майно, визнання недійсним іпотечного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4№22-ц/794/150/15 Головуючий у 1 інстанції Маковійчук Ю.В Категорія 19/27 Доповідач Перепелюк Л.М. про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилався на те, що 17 грудня 2012 року між ТзОВ "Кредитні ініціативи" та ПАТ "АКПІБ" було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первинний кредитор передає, а новий кредитор приймає кредитний портфель, унаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 373 від 31 березня 2008 року, що був укладений між ПАТ "АКПІБ" та ОСОБА_4, за яким остання отримала в кредит 150 000,00 гривень та зобов'язалася повернути отриманий кредит і сплатити проценти за користування ним в сумі та в строки, передбачені кредитним договором.

Крім того, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ "АКПІБ" та ОСОБА_2 уклали іпотечний договір, відповідно до якого остання передала банку в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1. Станом на 31 липня 2013 року позичальник ОСОБА_4 не виконала взяті на себе зобов'язання, в результаті чого має прострочену заборгованість в сумі 305208,741 гривень, з яких: 150 000 гривень за кредитом, 139 589,66 гривень по відсотках, 5 233,86 грн. по комісії та 10 385,22 гривень пені.

Просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ "Про виконавче провадження", за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 3 052,09 грн.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вступили в процес на стороні третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, пред'явивши позов до ОСОБА_2, ТзОВ "Кредитні ініціативи" та Тарашанської сільської ради про визнання незаконним рішення сесії сільської ради, недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на майно, визнання недійсним іпотечного договору, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони разом із ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1, як члени колгоспного двору, так як станом на 15 квітня 1991 року вони проживали в цьому господарстві та воно відносилося до категорії колгоспних дворів.

Вказували на те, що ОСОБА_2 без їх відома отримала 17 лютого 2004 року свідоцтво про право власності на майно, хоча головою господарства був ОСОБА_5. Крім того, посилаються на те, що 03 квітня 2008 році ОСОБА_2 із ПАТ "АКПІБ" уклали іпотечний договір, відповідно до якого остання передала банку в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1. Однак, вони, як співвласники майна, згоду на передачу в іпотеку належного їм на праві спільної сумісної власності майна для отримання кредиту не давали. Зважаючи на викладене, просять їх позовні вимоги задовольнити. При цьому ОСОБА_6 вказував на те, що в даному господарстві у 2009 - 2010 роках ним проведено будівництво гаражу літ. «И» вартістю 50 330 грн., підвалу літ. «Ипд» вартістю 18 356 грн., прибудови - входу до підвалу літ. «ВхПд» вартістю 9 693 грн., встановив ворота № 4 вартістю 7 278 грн., №5 вартістю 5 459 грн., зробив вимощення № ІІ вартістю 30 141 грн., а тому просив суд визнати за ним право власності на вказане майно.

Просили суд, ухвалити рішення, яким: визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Тарашанської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 57 від 18 грудня 2003 року «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок та господарські споруди»; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 17 лютого 2004 року, виданого на ім'я ОСОБА_2 Тарашанською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області; визнати недійсним іпотечний договір № 2461 від 03 квітня 2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н.М.; визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/4 частку, за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на 1/4 частку, за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, на 1/4 частку в нерухомому майні колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок літ. «А» загальною площею 82,20 кв.м., житловою площею 49,10 кв.м ; ганок літ. «а», літню кухню літ. «Б», ганок літ. «б», баню літ. «В», сараї літ : «Г», «Д», «Е», «Ж», вбиральню літ. «З», колодязь-1, огорожу №1,3; визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на будівельні матеріали та конструкції, використані при будівництві: гаражу літ. «И», підвалу літ. «Ипд.», входу до підвалу літ. «Вх.Пд», ворота № 4, ворота № 5, вимощення № II.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2014 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - відмовлено.

Позов третіх осіб на стороні відповідача, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - задоволено.

Позов третьої особи на стороні відповідача, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_6 - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Тарашанської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 57 від 18 грудня 2003 року «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок та господарські споруди».

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 17 лютого 2004 року, виданого на ім'я ОСОБА_2.

Визнати недійсним іпотечний договір № 2461 від 03 квітня 2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, на 1/4 частку, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, на 1/4 частку та за ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6, на 1/4 частку нерухомого майна, яке складається житлового будинку літ. «А», загальною площею 82,20 кв.м., житловою площею 49,10 кв.м., ганку літ. «а», літньої кухні літ. «Б», ганку літ. «б», бані літ. «В», сараїв літ.літ. « Г, Д, Е, Ж», убиральні літ. «З», огорожі літ. № 1, 3, колодязя літ. №І.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_10 відмовити.

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» просить скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2014 року, ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю.

Апелянт вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, що при ухваленні рішення суд допустив неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Тарашанської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, третя особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійні вимоги приватний нотаріус Кінащук Н.М. про скасування рішення сесії сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на майно, визнання недійсним іпотечного договору частково та про відмову у задоволенні первісного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки. Такий висновок суду ґрунтується на обставинах, встановлених судом, на підставі поданих сторонами доказів, та з врахування норм матеріального права.

Так, судом встановлено, що спірний житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року був майном колгоспного двору, так як голова господарства ОСОБА_5 працював трактористом колгоспу «Радянська Україна» та був членом колгоспу з 1960-1998 роки, діти ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ніде не працювали, а навчались.

Членами даного колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року, крім ОСОБА_5, були також ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які після ліквідації колгоспних дворів продовжували володіти своїми частками. Отже, цей житловий будинок належав всім членам колгоспного двору на праві спільної сумісної власності, частка кожного з них складала 1/4.

В судовому засіданні також встановлено, що згідно рішення Тарашанської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 18 грудня 2003 року № 57 оформлено право власності на житловий будинок та господарські споруди, що складаються із житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», бані літ. «В»., сараїв літ. «Г», «Д», «Е», «Ж», вбиральні літ. «З», огорожі літ. №№1,2,3 та колодязю літ. №І та знаходяться по АДРЕСА_1 лише на ім'я ОСОБА_2 На підставі даного рішення відповідачка ОСОБА_12 отримала свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно на своє ім'я. При цьому, в суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_2 заявила, що у 2003 році працювала секретарем сільської ради, а тому оформила на себе право власності на будинковолодіння, не повідомляючи про це інших співвласників майна бувшого колгоспного двору, тобто третіх осіб.

Згідно архівної довідки вбачається, що станом на 15 квітня 1991року за колгоспним господарством в с.Тарашани Глибоцького району Чернівецької області рахується житловий будинок загальною площею 84 кв.м., в тому числі житлова площа 68 кв.м.

Згідно проекту відведення земельної ділянки для перебудови житлового будинку від 1983 року вбачається, що на спірній земельній ділянці знаходиться жилий будинок, сарай, вбиральня, хоздвір, фруктовий сад, город, клумба, літня кухня, приміщення для кормів.

Частиною 1 статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції безпідставноне застосував строк позовної давності, спростовується наступним.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Оскільки вимоги третіх осіб про визнання за кожним із них та відповідачкою ОСОБА_2 ? частки майна колгоспного двору є негаторним позовом, тобто полягають в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент пред'явлення позову, то з негаторним позовом можна звернутися до суду в будь-який час, поки, на думку позивачів існує, правопорушення, правила позовної давності щодо такого позову не застосовуються. Зважаючи на викладене, суд прийшов до правильного висновку, що до даних правовідносин строк позовної давності не може бути застосований.

Крім того, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, на час розгляду справи судом 1-ї інстанції проживали у спірному господарстві, про передачу належного їм, в тому числі, відповідачкою ОСОБА_2, майна в іпотеку вони взнали тільки після пред'явлення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто і на їхнє майно, тому строк позовної давності на звернення із позовом не пропустили.

Безпідставним та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, є твердження апелянта щодо того, що позов третіх осіб про скасування рішення органу місцевого самоврядування слід було розглянути згідно КАС України, оскільки у позовних вимогах вирішувався спір про право, а тому суд першої інстанції, розглядаючи позов в цій частині, правильно керувався нормами ЦПК.

Помилковим та таким, що протирічить нормам матеріального права, є посилання апеляційної скарги на те, що при вирішенні питання набуття третіми особами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 права власності на предмет іпотеки, суд повинен був керуватись ЗУ «Про приватизацію державного державного житлового фонду», оскільки у позовних вимогах ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ставилось питання не про приватизацію державного житлового фонду, а про визначення їх часток у майні бувшого колгоспного двору, право власності на яке є презюмоване, ніким не оспорене, а тому до таких правовідносин суд першої інстанції правильно застосував норми ЦК України РСР, який діяв на час їх виникнення та завершення існування такої категорії господарювання як колгоспні двори у квітні 1991 року.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, зареєстроване в установленому порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

За правилами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Статтею 578 ЦК України, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників.

Умовою передачі співвласником в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Якщо майно, яке є спільною частковою власністю, передано в іпотеку без згоди інших співвласників, то наявність таких обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 205 ЦК України.

Враховуючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6, як співвласники житлового будинку і господарських будівель та споруд згоди на укладання іпотечного договору не надавали, а відповідачка ОСОБА_2 не виділила свою частку у натурі, суд дійшов до правильного та обгрунтованого висновку, що позовні вимоги останніх підлягають задоволенню, а іпотечний договір має бути визнаний недійсним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду І інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: