Справа № 442/1947/14 Головуючий у 1 інстанції: Дубель Р.М.
Провадження № 22-ц/783/2099/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: представника відповідача Городній О.М.,

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про стягнення коштів за договорами банківських вкладів,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом, в якому просила стягнути з відповідача АТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Дрогобич на користь позивача суму внеску в розмірі 10 000 грн. 00 коп., а також 2 786 грн. 02 коп. процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском і суму сплаченого судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 12 серпня 2011 року уклала договір строкового банківського вкладу з відповідачем, відповідно до якого банк приймає від позивача на вкладний депозитний рахунок кошти в сумі 10 000 ( десять тисяч) гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією від 12 серпня 2011 року підписаною уповноваженою особою та скріпленою печаткою каси № 1 банку, на термін 30 календарних днів з 12 серпня 2011 року по 12 вересня 2011 року. Згідно п. 1.1. договору відповідач відкриває позивачу вкладний (депозитний) рахунок і зараховує на цей рахунок кошти, а також відкриває рахунок для нарахування процентів за вкладом. В подальшому між позивачем та відповідачем було підписано ще договір строкового банківського вкладу від 12 вересня 2011 року, в якому змінилась лише одна умова в п. 1.2., а саме банк нараховує плату за користування вкладом виключно на суму вкладу ( депозиту) вказану в договорі із розрахунку 12.7 (дванадцять цілих сім сотих) % річних. Також позивачем та відповідачем було підписано також договір строкового банківського вкладу від 12 вересня 2012 року, згідно якого банк нараховує плату за користування вкладом виключно на суму вкладу (депозиту) вказану в договорі із розрахунку 14.5 ( чотирнадцять цілих п'ять сотих) % річних. 12 грудня 2013 року позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення коштів внесених на вкладний рахунок згідно договору від 12 вересня 2012 року в зв'язку із достроковим розірванням. Позивач отримала відповідь на свою заяву від відповідача в якій зазначено, що вклад в сумі 10 000 (десять тисяч) 00 коп. на ім'я позивача не відкривався.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року позов задоволено. Вирішено: стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в користь ОСОБА_5 суму внеску в розмірі 10 000 грн. 00 коп. та 2 786 грн. 02 коп. процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском; стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір в розмірі 234 грн. 60 коп.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржено відповідачем Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", покликаючись на його незаконність та необгрунтованість просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення , яким відмовити в задоволенні позову. В апеляційній скарзі вказує, що в матеріалах справи немає жодних доказів ( документів, що відповідають вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності ( банківськими правилами) та звичаями ділового обороту), на підтвердження факту внесення позивачем коштів за вкладні рахунки, згідно з договорами банківського вкладу. Вважає, що наявні в матеріалах справи копія квитанції від 12 серпня 2011 року, як і копія квитанції від 25 вересня 2012 року "про виплату відсотків", не можуть бути належними та допустимими доказами внесення позивачем коштів на вкладний рахунок згідно з договорами банківського вкладу, оскільки виходячи із їх (платіжних документів) змісту, позивач є отримувачем платежу, а не платником, а відповідно вони не підтверджують ті факти, якими позивач обгрунтовує заявлені вимоги, які підлягають встановленню при ухваленні рішення, які повинен довести позивач, а саме, внесення (а не отримання) позивачем коштів на відповідний вкладний ( депозитний ) рахунок.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував свої висновки посиланням на те, що матеріалами справи встановлено, що 12 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", в особі начальника відділення в м. Дрогобич ОСОБА_6, яка діяла на підставі Положення про відділення та довіреності №010-01/224 від 18.01.2010 року та ОСОБА_5 укладено договір банківського строкового вкладу "Державний" № 38875-29652 на суму 10 000 грн. на термін 30 календарних днів з 12 серпня 2011 року по 12 вересня 2011 року із розрахунку 20 відсотків річних на суму вкладу. Такий договір скріплений підписами сторін та печаткою банку. В подальшому даний вклад було неодноразово пролонговано шляхом укладення нових депозитних договорів на новий строк проте на ту ж саму суму, яка, як це зазначала ОСОБА_6, перекидалась внутрішньобанківськими операціями на інший рахунок без необхідності її зняття та повторного внесення. Так 12 вересня 2011 р. (дата закінчення вище згадуваного договору № 38875-29652) було укладено договір банківського строкового вкладу "Державний" № 38875-29695 на суму 10 000 грн. на термін з 12 вересня 2011 року по 12 березня 2012 року із розрахунку 12,7 відсотків річних на суму вкладу. В подальшому договір № 38875-29695 було пролонговано шляхом укладення договору банківського строкового вкладу "Державний" № 38875-29695 на суму 10 000 грн. на термін 183 календарних днів з 12 вересня 2012 року по 12 березня 2013 року із розрахунку 14,5 відсотків річних на суму вкладу. Підтвердженням того, що зазначена сума вкладу була внесена на відповідні рахунки банку та банк приймав до виконання даний договір є квитанція від 25 вересня 2011 р. на суму 726,98 грн. згідно якої відбулась виплата нарахованих відсотків з рахунку котрий зазначений в згадуваному договорі, а саме НОМЕР_1.

Зазначені грошові кошти у вказаних розмірах за вищевказаним договором відповідач отримав, що підтверджується наявними в справі платіжними документами, скріпленими підписами та печатками банку, з відповідними призначенням платежу щодо внесення коштів на відповідні депозитні рахунки та виплатою відсотків за користування уже внесеними раніше коштами котрі належали ОСОБА_5.

Також сторонами не оспорюється та матеріалами справи підтверджується, що на час укладення вказаного договору ОСОБА_6 перебувала у трудових відносинах з ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" і мала повноваження на укладення таких договорів.

Вказані документи відповідають оригіналам, які містяться у матеріалах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4,5 ст. 191, ч.ч. 1,2 ст. 366, ч.1 ст. 358 , ч. 2 ст.90 ч.1 ст. 209 КК України, котре перебуває на розгляді в Дрогобицькому міськрайонному суді у провадженні судді-головуючого, яка провадженням зупинена у зв"язку з розшуком обвинуваченої.

У відповідь на звернення позивача щодо повернення строкового вкладу відповідач зазначив у листі, що кошти в Філії АТ "Укрсімбанк" у м. Львові та її відділеннях ( у тому числі відділенні м. Дрогобич ) не розміщались ним на умовах банківського вкладу (а.с. 14).

Так ОСОБА_5 за вказаним звернулась до Дрогобицького МВ з відповідною заявою про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності .

Таким чином, суд першої інстанції зазначив, що відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про здійснення касових операцій по договору у відповідній платіжній системі.

Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Разом із тим у матеріалах справи наявні договори банківського вкладу та платіжні документи котрі підтверджують факти внесення коштів на відповідні депозитні рахунки та виплати відсотків з визначених договорами рахунків на користь Позивача за користування коштами отриманими від останнього, що в свою чергу підтверджує письмову форму цих договорів; внесення вкладником до банку зазначеному у договорі грошових сум та виплату відсотків за користування ними.

Отже, як спірні договори, так і платіжні документи мають усі необхідні реквізити та підписані від імені банку посадовою особою, яка діяла на підставі довіреності банку й у межах наданих їй повноважень, відбитки печаток каси та банку, а відтак банк зобов'язаний виплатити вкладнику депозит.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення в повній мірі не відповідає вищезазначеним вимогам процесуального права. Не відповідність оскарженого рішення вимогам закону, колегія суддів вбачає в наступному.

Як випливає із змісту позовних вимог, позивач просила стягнути з відповідача суму внеску в розмірі 10000 гривень, внесену нею банку згідно договору строкового банківського вкладу "Державний" від 12 вересня 2012 року № 38875-29695 (а.с. 10) та проценти нараховані за вкладами згідно: договору строкового банківського вкладу "Державний" від 12 серпня 2011 року № 38875-29652 ( ас. 8), договору строкового банківського вкладу"Державний" від 12 вересня 2011 р. № 38875-29695 ( ас. 9), договору строкового банківського вкладу "Державний" від 12 вересня 2012 року № 38875-29695 (а.с. 10) за мінусом процентів в сумі 726,98 грн виплачених їй по депозитному вкладу № 29695 від 12.03.2012 року ( а.с. 12).

При цьому позивачем в підтвердження підставності позовних вимог надано суду ксерокопії :

квитанції від 12 серпня 2011 року про проведення операції по дебету рахунку № НОМЕР_2 на суму 10000 гривень ( а.с.11), і ця проводка, у відповідності до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року № 280, свідчить про повернення коштів вкладнику, а - не про внесення коштів на депозитний вклад;

квитанції від 25 вересня 2012 року про виплату ОСОБА_5 відсотків в сумі 726,98 грн по депозитному вкладу № 29695 від 12.03.2012 року ( ас. 12) , в той час копії договору депозитного вкладу № 29695 від 12.03.2012 року позивачем не надано.

У відповідності до ст. 1059 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № (далі - "Положення"), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 № 174, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528 (далі - "Інструкція"), встановлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення банківської касової операції квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про здійснення такої операції у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про здійснення касової операції у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який здійснив готівкову операцію, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. 2.9 Інструкції, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про здійснення банківської операції у відповідній платіжній системі.

У відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках , встановлених цим Кодексом , нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

У відповідності до першого речення ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих , що пов"язані з його недійсністю.

Зважаючи на те, що позивачем надано суду ксерокопію договору строкового банківського вкладу "Державний" від 12 вересня 2012 року № 38875-29695 в розділі Предмет договору якого зазначено, що вкладник вносить , а банк приймає на вкладний депозитний рахунок кошти в сумі 10000 гривень на термін 183 календарних дні в з 12 вересня 2012 року по 12 березня 2013 року, а в пункті 1.1. якого зазначено, що банк відкриває вкладнику вкладний депозитний рахунок в євро № НОМЕР_4 (а.с. 10) , та водночас позивачем не надано суду ощадної книжки , сертифіката , квитанції чи іншого документа, що відповідає вимогам , установленим законом, іншими нормативними актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які б підтверджували внесення позивачем готівки у відповідній платіжній системі відповідача, а саме із-за ненадання позивачем документів про внесення 12.08.2012 року нею готівки ( у гривнях чи євро) на вкладний депозитний рахунок № НОМЕР_3, колегія суддів вважає, що письмова форма договору банківського вкладу Державний" від 12 вересня 2012 року № 38875-29695 не була додержаною, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 1059 ЦК України дає підстави для висновку , що договір строкового банківського вкладу "Державний" від 12 вересня 2012 року № 38875-29695 є нікчемним і не створив для сторін цього договору юридичних наслідків у виді обов"язку відповідача повернути позивачеві грошові кошти , які позивачем фактично не були внесені , а отже відповідачем не були одержані.

У зв"язку з ненаданням позивачем документів, підтверджуючих внесення позивачем готівки у відповідній платіжній системі також по договорах : 3 38875-29652 від 12 серпня 2011 р. , № 38875-29695 від 12 вересня 2011 р., та зважаючи на висновк колегії суддів про нікчемність всіх вище перелічених договорів строкового банківського вкладу "Державний" укладених між позивачем і відповідачем, немає підстав і для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів процентів по нікчемних договорах.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачем не було доведено обставин, підтверджуючих укладення договорів банківського вкладу у встановленій ч. 1 ст. 1059 ЦК України письмовій формі, які суд першої інстанції безпідставно визнав доведеними , а також судом першої інстанції було порушено і неправильно застосовано вищезазначені норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування оскарженого рішення , а тому, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскарженого рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" задовольнити

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_5 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" суми внеску в розмірі 10000 гривень 00 коп, а також 2786 грн 02 коп процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришин А.В.