АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О.

суддів: Кулянди М.І.. Перепелюк Л.М.

секретар Вівчарик Н.В.

за участю: Бурми С.В., який діє в інтересах комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок», ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 22 липня 2015 року,

встановила:

В травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив стягнути з комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» (далі - КП МТК «Калинівський ринок») на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 97 369 гривень 56 копійок.

Посилався на те, що 27 травня 2014 року наказом виконуючого обов'язки директора КП МТК «Калинівський ринок» Мельника Є.І. №162-П він був звільнений з посади заступника генерального директора з організації торгівлі.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 листопада 2014 року було визнання вищевказане звільнення незаконним та поновлення позивача на посаді.

13 березня 2015 року позивача було фактично поновлено на роботі на посаді заступника генерального директора КП МТК «Калинівський ринок» з організації торгівлі

Зазначав, що з 27 травня 2014 року по 12 березня 2015 року позивач знаходився у вимушеному прогулі, оскільки незаконно був звільнений з роботи.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 22 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з КП МТК «Калинівський ринок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 97 369 гривень 56 копійок.

Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в межах місячного заробітку в порядку статті 367 ЦПК допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі КП МТК «Калинівський ринок» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середньоденний заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Однак з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, відповідно до частини 1, 2, 6 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

В пункті 11 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" визначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це правильно встановлено судом першої інстанції наказом КП МТК «Калинівський ринок» №162-П від 27 травня 2014 року ОСОБА_1 звільнений в посади заступника генерального директора з організації торгівлі (а.с.4).

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 листопада 2014 року звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора КП МТК «Калинівський ринок» з організації торгівлі згідно наказу №162-П від 27 травня 2014 року визнано незаконним.

Поновлено ОСОБА_1 на вищевказаній посаді (а.с.5-7).

Рішення суду в частині поновлення позивача на роботі допущено до негайного виконання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року рішення апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року скасовано, а рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 листопада 2014 року залишено в силі (а.с.8-10).

Наказом КП МТК «Калинівський ринок» від 13 березня 2015 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді заступника генерального директора з організації торгівлі (а.с.11).

З листа КП МТК «Калинівський ринок» від 20 березня 2015 року №285 вбачається, що позивачу було повідомлено, про те, що підстави для виплати йому заробітної плати за час вимушеного прогулу відсутні у зв'язку з відсутністю відповідного судового рішення (а.с.12).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що позов ОСОБА_1 до КП МТК «Калинівський ринок» про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу є доведеним.

Однак суд першої інстанції не врахував наступні обставини.

Системний аналіз статей 235, 236 КЗпП України дає підстави зробити висновок про те, що законодавець розрізняє поняття виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням з роботи та виплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

Як вбачається з позовної заяви та обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, який мав місце у зв'язку з незаконним звільненням з роботи та у зв'язку із затримкою виконання рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 листопада 2014 року про поновлення позивач на роботі за період з 27 травня 2014 року по 12 березня 2015 року

Аналіз рішення Конституційного Суду України № 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу дає підстави зробити висновок про те, що невиплата працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення.

Для визначення обсягу своїх вимог за позовом про виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням визначальним є день ухвалення судом першої інстанції рішення про визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі.

Для визначення обсяг своїх вимог за позовом про стягнення працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі визначальним є день фактичного поновлення на роботі.

Враховуючи вищенаведене позивач мав можливість визначити остаточний обсяг своїх вимог про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням в день ухвалення судового рішення про визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі, тобто 12 листопада 2014 року.

ОСОБА_1 мав можливість визначити остаточний обсяг своїх вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника в день фактичного поновлення на роботі, тобто 13 березня 2015 року.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про вирішення даного трудового спору 5 травня 2015 року.

Таким чином ОСОБА_1 не пропустив передбачений частиною 1 статті 233 КЗпП України трьохмісячний строк на звернення з заявою про вирішення трудового спору про порушення свого права на виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, але пропустив такий строк на звернення з заявою про вирішення трудового спору про порушення свого права на виплату його середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням.

Колегія суддів вважає, що з КП МТК «Калинівський ринок» слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника за період з 12 листопада 2014 року по 12 березня 2015 року виходячи з наступного розрахунку.

З довідки КП МТК «Калинівський ринок» від 3 червня 2015 року №604 вбачається, що середня заробітна плата за одну годину ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню становить 60 гривень 78 копійок (а.с.23).

За період з 12 листопада 2014 року по 12 березня 2015 року кількість робочих днів становила 84, а отже 680 годин (84*8=672).

(листопад 2014 - 13 робочих днів, грудень 2014 - 23 робочих дні, січень 2015 - 20 робочих днів, лютий 2015 - 20 робочих днів, березень 2015 - 8 робочих днів).

Середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника за період з 12 листопада 2014 року по 12 березня 2015 року становить 40 844 гривень 16 копійок (672*60,78=40 844,16).

Помилковими є доводи ОСОБА_1 та його представинка про те, що правило частини 2 статті 233 КЗпП України розповсюджується на дані спірні правовідносини.

Так, згідно частини 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналіз положень вказаної статті дає підстави зробити висновок про те, що закріплене нею правило розповсюджується на правовідносини щодо оплати праці, що регулюються Глава VII КЗпП України, та не може бути застосовано до правовідносин про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача в сумі 40 844 (сорок тисяч вісімсот сорок чотири) гривні 16 копійок.

В позові ОСОБА_1 до комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням позивача з роботи за період з 27 травня 2014 року по 11 листопада 2014 року відмовити.

Відповідно до правил пункту 2 частини 1 статті 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати за один місяць в сумі 9 724 (девять тисяч сімсот двадцять чотири) гривень 80 копійок

Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України у справі слід змінити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно підпункту 8 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду встановлено розмір судового збору - 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 40 844 гривні 16 копійок, що становить 41,95 відсотків від ціни позову.

Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 5 Закону від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду позову.

За подання до суду позовної заяви позивач мав би сплатити судовий збір в сумі 973 гривні 70 копійок.

Таким чиномкомунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» слід стягнути 408 гривень 47 копійок судового збору в дохід держави (41,95 відсотків від 973 гривень 70 копійок становить 408 гривень 47 копійок).

З платіжного доручення №746 від 29 липня 2015 року вбачається, що за подання до суду апеляційної скарги апелянт сплатив судовий збір в сумі 486 гривень 85 копійок (а.с.53).

Таким чином з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» слід стягнути 282 гривні 62 копійки в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги (58,05 відсотків від 486 гривень 85 копійок становить 282 гривні 62 копійки).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила :

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 22 липня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача в сумі 40 844 (сорок тисяч вісімсот сорок чотири) гривні 16 копійок з відрахуванням з цієї суми обов'язкових платежів передбачених діючим законодавством.

В позові ОСОБА_1 до комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням позивача з роботи за період з 27 травня 2014 року по 11 листопада 2014 року відмовити.

Стягнути з комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» 486 (чотириста вісімдесят шість) гривень 85 копійок судового збору в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» 282 (двісті вісімдесят дві) гривні 62 копійки в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Допустити негайне виконання рішення в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати за один місяць в сумі 9 724 (девять тисяч сімсот двадцять чотири) гривень 80 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: