Справа №591/5810/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Грищенко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/334/15 Суддя-доповідач - Маслов В. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Маслова В. О.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду у м. Суми апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2014 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2014 року позов ПАТ «Брокбізнесбанк» задовлено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 11220 грн. 10 коп. У позові до ОСОБА_3 відмовлено, оскільки суд прийшов висновку, що відповідачка договори не підписувала, а підписи за неї поставив відповідач, який і отримав гроші.

В апеляційній скарзі ПАТ «Брокбізнесбанк» посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Вказує, що укладений кредитний договір з відповідачкою є правомірним та чинним, його умови підлягають обов'язковому та безумовному дотриманню усіма сторонами, у тому числі і щодо вчасного повернення кредитних коштів, які повинні бути стягнуті як з позичальника, так і з поручителя, тобто з обох відповідачів солідарно. Вважає, що ухвала суду у кримінальному провадженні, не може бути належним доказом по справі про підробку ОСОБА_4 документів, спрямованих на отримання кредитних коштів шляхом шахрайських дій.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, яка вважала рішення місцевого суду правильним, оскільки кредитний договір не підписувала і грошей у позивача не отримувала, розглянувши матеріали справи в межах заявленого позову і доводів апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на підставі ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 квітня 2008 року Банк та ОСОБА_3, яка у січні 2013 року змінила прізвище на ОСОБА_3, що вбачається з копій паспорта та свідоцтва про шлюб на а.с. 63, 91, уклали у місті Суми кредитний договір № 06190 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску та додаткову угоду № 5471 про надання кредиту у розмірі 10000 грн. на споживчі цілі зі сплатою 30 % річних за користування кредитом (а.с. 5, 6).

В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором, між Банком та ОСОБА_4 цього ж дня укладено договір поруки № 5471, відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати перед банком за виконання зобов'язань ОСОБА_3 по кредитному договору в тому ж обсязі, що і боржник (а.с. 8).

Згідно з випискою Банку по рахунку, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань станом на 04 серпня 2014 року у останнього утворилась заборгованість у сумі 11220 грн. 10 коп., яка складається з суми непогашеного кредиту - 9209 грн. 27 коп., суми непогашених (прострочених) відсотків - 2010 грн. 83 коп. (а.с. 10).

Відмовляючи в задоволенні позову Банку до ОСОБА_3 та стягуючи всю суму заборгованості з ОСОБА_4 на користь Банку, місцевий суд вважав, що підстав для стягнення боргу з ОСОБА_3 немає, оскільки встановлено, що кредитну угоду з Банком від її імені укладав ОСОБА_4, який в подальшому кредитні кошти використав на власні потреби, тому саме він і повинен нести цивільно - правову відповідальність.

З рішенням місцевого суду про стягнення 11220 грн. боргу саме з ОСОБА_4 погодилися як він сам, так і Банк. Рішення місцевого суду в цій частині ніким в апеляційному порядку не оскаржено, воно набрало законної сили і в апеляційному порядку на разі не переглядається з урахуванням вимог ст.ст. 223, 303 ЦПК України.

Що стосується позову Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості на підставі кредитного договору, то колегія суддів знаходить, що рішення місцевого суду про відмову у позові відповідає вимогам закону і зібраним доказам.

Сторонами визнаються вимоги закону (ст. 208 ЦК України) про необхідність письмової форми кредитного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідачка заперечуючи проти позову як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, зазначала, що вказаний договір та додаткову угоду не підписувала, кредитний договір з Банком не укладала, гроші від Банку не отримувала і позов до неї вважала необґрунтованим. Ксерокопію свого паспорта віддавала другому відповідачу у 2008 році, оскільки він обіцяв її працевлаштувати, але обіцянки не виконав.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів знаходить позов Банку до ОСОБА_3 не доведеним належними доказами. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 03 лютого 2015 року у даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу з метою встановлення чи відповідачкою виконані підписи під договором № 06190 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE та під додатковою угодою № 5471 до договору, укладеними між Акціонерним Банком «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 08 квітня 2008 року на отримання кредиту в розмірі 10000 грн. Однак, справа повернулася від Сумського відділення ХНДІСЕ ім. засл. проф. Бокаріуса з повідомленням судового експерта щодо неможливості надання висновку судово - почеркознавчої експертизи з підстав відсутності оригіналів документів.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України обов'язок щодо подання доказів до суду покладається на сторони.

В даному випадку позивач не довів суду належними доказами, що підпис під кредитними угодами виконаний саме ОСОБА_3 На а.с. 136 є лист Банку з якого вбачається, що у останнього оригінали вказаних банківських угод наразі відсутні. Натомість судом встановлено, що угоди з Банком від її імені укладав ОСОБА_4 який в подальшому кредитні кошти використав на власні потреби. Дані обставини не заперечує і сам відповідач, на а.с. 88 є його заява про визнання позову банку.

Банк і на даний час не надав суду оригінали спірних договорів і не зазначив, у кого вони є. За клопотанням Банку (оскільки відповідачка погодилася оплатити почеркознавчу експертизу) апеляційним судом витребувана з Зарічного районного суду м. Суми і оглянута в судовому засіданні 20-ти томна кримінальна справа відносно ОСОБА_4 і ще п'яти осіб, яка розглядалася у місцевому суді у 2009 - 2010 р.р. і в ній не виявлено оригіналів оспорених договорів, а є тільки ксерокопії. Причому є ксерокопії договорів, які співпадають з оспореними договорами по даті, по номерам, по назвам, по змісту, по банківській посадовій особі, яка займалася оформленням кредиту, а різняться тільки по особам, з якими укладалися договори і які їх підписували (кримінальна справа № 1-111/10, том 19 а.с. 94, 99, 104, 108, 109). Як вбачається з постанови Зарічного районного суду м. Суми від 04 січня 2010 року, підсудний ОСОБА_4 звільнений від кримінальної відповідальності передбаченої ст.ст. 358 ч. 3, 27 ч. 4, 366 ч. 1 КК України внаслідок Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року як особа, яка має неповнолітню дитину. Суттєвим є те, що в об'єм звинувачення не входив епізод з оспорюваними договорами (том 19 а.с. 65 - 68).

Даний епізод став предметом кримінального провадження за заявою відповідачки з якою вона звернулася до прокуратури м. Суми після ознайомлення у Зарічному районному суді м. Суми з позовом Банка до неї і ОСОБА_4 у 2014 році.

З матеріалів Прокуратури м. Суми № 1-кп/592/465/14 вбачається, що ОСОБА_4 08 квітня 2008 року знаходячись у приміщенні АБ «Брокбізнесбанк» розташованого за адресою м. Суми, пр-т. Курський 6, вводячи в оману працівника банку підписав кредитний договір № 05417 від 08 квітня 2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 про надання кредиту на суму 10000,00 грн. в якому усі підписи за ОСОБА_3 виконав ОСОБА_4 підписами схожими на її, чим вчинив підроблення даного договору. У подальшому кредитні кошти у сумі 10000,00 грн. були перераховані на поточний рахунок позичальника - ОСОБА_3, доступ до якого ОСОБА_4 мав за допомогою кредитної карти та ПІН коду, що надали йому працівники банку після укладення договору. Кредитні кошти загальною сумою 10000 грн., якими шахрайським шляхом заволодів ОСОБА_4, останній використав на власні потреби.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 жовтня 2014 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 звільнено від відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 358 КК України, ч. 3 ст. 358 КК України ( в редакції від 05 квітня 2001 року) у зв'язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрите.

Однак і в цьому провадженні відсутні оригінали оспорених договорів від 08 квітня 2008 року.

При відсутності оригіналів оспорених договорів, при неможливості проведення судової почеркознавчої експертизи на яку згодна відповідачка, залишаються неспростованими її заперечення про непідписання нею оспорених договорів і про неотримання нею грошей за цими договорами. При таких обставинах колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги Банку і для скасування рішення місцевого суду відносно відповідачки, оскільки залишається недоведеним факт її підпису під угодами.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що ухвала місцевого суду від 29 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності не має преюдиціального значення для розгляду даної цивільної справи, оскільки преюдицію має тільки вирок і в межах, визначених в ч. 4 ст. 61 ЦПК України. Однак, колегія суддів оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає недоведеним позов щодо відповідачки. Суд не може вважати доведеними обставини, які підтверджені тільки копіями документів, якщо оригінали цих документів не надані суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2014 року у даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Рішення місцевого і ухвала апеляційного суду набрали законної сили, але можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -