У Х В А Л А

Іменем України

10 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Бондаренка Ю.О.,

суддів - Павліченко С.В., Собослой Г.Г.,

при секретарі - Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення боргу, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що в 01 жовтня 2012 р. між ним та відповідачем було укладено договір позики у відповідності до якого передав останньому 2700 доларів США та 100 євро, що підтверджується розпискою.

Відповідач кошти до 14.07.2014 року борг не повернув, в звязку з чим просив стягнути з відповідача борг в розмірі 65090,72 грн., що еквівалентно 2700 доларів США та 100 євро, 3% річних в розмірі 604,54 грн.

Рішенням Свалявського районного суду від 05 травня 2015 року позов задоволено повністю, стягнуто із ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2, заборгованість у розмірі 65090,72 грн. боргу, три відсотка річних в розмірі 604,54 грн. та судові витрати у розмірі 5706,95 грн.

Не погоджуючись з доводами та висновками суду першої інстанції, відповідач у справі подав апеляційна скарга на рішення суду в якій просить скасувати рішення Свалявського районного суду, як таке що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та невідповідністю висновків суду обставинам справи і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між фізичними особами заборонені валютні розрахунки, а надання валютних коштів можливе лише при отриманні відповідної ліцензії. Відповідач визнає отримання від позивача грошових коштів в розмірі 22650 грн., які на підставі усної домовленості він мав повернути до 31 грудня 2015 року. також на думку апелянта судом не взято до уваги , що 22 грудня 2014 року позивачку було повернуто частину бопргу в розмірі 3200 грн. , таким чинам на думку апелянта, заборгованість складає всього 19450 грн. Що стосується 3% річних то строк повернення боргу ще не настав, частина боргу повернута і з 01.12.2014 року курс змінювався щодня. Крім того на думку апелянта витрати на правову допомогу недоведені так-як є комплексом дій з відстоюванням інтересів сторони, а не написання позовної заяви тому в цій частині вимоги не підлягають до задоволення

В судовому засіданні ОСОБА_2 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги. Позивач також в судовому засіданні заперечив домовленість про зміну кінцевого розрахунку за боргом до 31 грудня 2015 року і повернення відповідачем боргу в розмірі 3200 грн.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги Свалявський районний суд виходив з обґрунтованості позовних вимог та їх доведеності, зазначив, що факт укладання мід сторонами договору позики та отримання грошових коштів підтверджено розпискою. Відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, у визначений договором строк не повернув отримані кошти, в зв'язку з чим в силу ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення 3% річних.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції на підставі досліджених доказів правильно встановлено що між сторонами усно було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу 2700 доларів США і 100 євро, що підтверджується розпискою від 01.10.2012 року (а.с.11)

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 частиною 2 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

З розписки слідує, що отримані кошти, ОСОБА_1 зобов'язався повернути до 01 грудня 2014 року.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідача не виконав в строк взяті на себе зобов'язання по поверненню боргу.

Твердження відповідача про домовленість щодо перенесення строку кінцевого розрахунку до 31 грудня 2015 року належними та допустимими доказами не доведено., як і не доведено часткове повернення ним боргу в розмірі 3200 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням наведеного вимога позивача про стягнення основного боргу та 3 % річних узгоджується з діючим законодавством.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Згідно ст. 533 ЦК України, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З врахуванням наведеного сума боргу що підлягає до стягнення визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Що стосується витрат на правову допомогу, то відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

При стягненні витрат на правову допомогу особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі Закон).

Згідно зі ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Мінімальна заробітна плата в 2014 році становила 1218 гривень.

Виходячи з зазначеного розміру мінімальної заробітної плати, максимальний граничний розмір на правову допомогу за 1 годину може становити: 487,20 грн. (1218х40:100=487,20 х 13,16 = 6411).

За таких обставин, заявлені витрати на правову допомогу зазначені адвокатом в розмірі 487,20 грн. за 1 годину не перевищують граничного розміру визначеного Законом

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підтвердження сплати витрати на правову допомогу позивачем надано квитанцію (а.с.21).

З врахування викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, які надали сторони на засадах змагальності, дійшов правильного, обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача отриманої ним суми від позивача.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, - відхилити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: