Справа № 158/844/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пономарьова О.М.
Провадження № 224-ц/773/1384/15 Категорія: 27 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

при секретарі - Лимарі Р.С.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4, про розірвання договору іпотеки, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 липня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що 19.11.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір за № Ф1-07/57489-08, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 378 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних. З метою забезпечення вказаного зобов'язання цього ж дня між банком та позивачем ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 57478-08.

29.08.2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно з якою було збільшено відсоткову ставку до 20 % річних.

Покликалась на те, що відповідач не погодив з нею, як майновим поручителем, збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, чим збільшив обсяг її відповідальності за договором іпотеки, що є істотним порушенням умов іпотечного договору та вимог Закону України «Про іпотеку», тому у відповідності до вимог ст.651 ЦК України це є підставою для розірвання договору іпотеки, а тому просила суд розірвати іпотечний договір № 57489-08 від 19.11.2007 року, укладений між нею та відповідачем, та стягнути на її користь судові витрати у справі.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі позивач просить його скасувати як незаконне, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності підстав для розірвання договору іпотеки, передбачених ч.2 ст.651 ЦК України.

Встановлено, що 19 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір за № Ф1-07/57489-08. Відповідно до умов укладеного кредитного договору сторони мали визначені зобов'язання. Банк надав ОСОБА_4 кредит на суму 378000 грн. з процентною ставкою 16% річних, який позичальник зобов'язувався повернути до 19.07.2022 року (а.с.6-10).

Цього ж дня між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 57489-08, відповідно до якого остання поручилася своїм майном за належне виконання ОСОБА_4 умов вищевказаного кредитного договору (а. с. 12-17).

Додатковою угодою № 1 від 29.08.2008 року до основного кредитного договору відсоткову ставку за користування кредитними коштами сторонами було збільшено до 20% річних. (а.с.11).

Відповідно до ст.1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною 5 зазначеного Закону іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За змістом ст. 17 Закону іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; визнання іпотечного договору недійсним; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Статтями 18, 19 даного Закону передбачено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначеною статтею визначені істотні умови, які повинен містити договір іпотеки (договір про його зміну та доповнення) і у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства .

У ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором чи законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однією із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, істотність порушення визначається виключно за об»активними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Разом з тим, позивач, яка просить розірвати іпотечний договір має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною - банком.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, доводи позивача про збільшення відповідальності іпотекодавця у зв'язку зі змінами до кредитного договору та наявність шкоди не ґрунтуються на належних доказах.

Зі змісту п.4.6 кредитного договору від 19 листопада 2007 року видно, що банк має право в односторонньому порядку збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом у разі зміни кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні. Та процентної ставки за користування кредитними ресурсами. При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 5 календарних днів.

Згідно з п.2 іпотечного договору сторони домовились, що у випадку зміни сторонами основного зобов'язання, процентної ставки за користування кредитними ресурсами саме іпотекодавець, тобто ОСОБА_2, зобов'язується невідкладно укласти з іпотекодержателем (банком) відповідну додаткову угоду до цього договору.

Крім того, п. 14 договору іпотеки встановлено, що в разі зміни будь-якого строку виконання основного зобов'язання, право іпотеки не припиняється. При цьому, якщо збільшується розмір основного зобов'язання, право іпотеки розповсюджується також і на такі зобов'язання.

Разом з тим, як визначено в ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Як видно зі змісту договору іпотеки, вартість предмета іпотеки - житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,2277 га в с. Дачне Ківерцівського району Волинської області згідно оцінки Волинського БТІ становила 100059 грн., а з урахуванням Звіту про оцінку майна від 25.10.2007 року узгоджена сторонами вартість складала 611039 грн. ( п.п.2, 5 договору іпотеки ).

Однак, з наданих банком розрахунків та копії рішення апеляційного суду Волинської області від 22.01.2015 року у справі за позовом ПАТ «Банк Фінанси та кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, вбачається, що ще станом на 24.09. 2014 року заборгованість перед банком складала 1970637,96 грн., що значно перевищує вартість предмета іпотеки (а.с.17-21,127-128).

Отже, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і докази подаються до суду сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, тому колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено підставність позовних вимог щодо істотного порушення з боку банку умов іпотечного договору, які би призвели до спричинення шкоди позивачці, а відтак рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на його законність.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя

Судді