Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1838/15 Головуючий у 1-й інстанції: Філь О.Є.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Краснокутської О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське", третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську, про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ "Шахтоуправління "Покровське", третя особа: ВВДФССНВВПЗ України в м. Красноармійську, про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах за професією прохідник підземний з 16.07.2001 року по 16.06.2014 року.

За час роботи на підприємстві відповідача у нього розвинулось професійне захворювання - "хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з помірними больовим та м'язово-тонічним синдромами, правобічним корінцевим синдромом, помірними статико-динамічними порушеннями".

Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, професійне захворювання у нього виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці обумовленими впливом промислового фактора - важкість праці.

Внаслідок професійного захворювання втрата його професійної працездатності складає 40%. Ступінь втрати професійної працездатності вперше встановлено 26 серпня 2014 року, і з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Внаслідок професійного захворювання він став інвалідом третьої групи.

Вищевказані обставини підтверджуються трудовою книжкою, актом форми П-4, довідками МСЕК, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 25 листопада 2013 року, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 11 березня 2014 року, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 07 травня 2014 року, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 22 травня 2014 року, історією хвороби від 26 червня 2014 року, висновком ЛЕК від 24 червня 2014 року, з яких вбачається, що він з 2013 року періодично проходив курси стаціонарного лікування від професійного захворювання.

Згідно висновку Конституційного суду України, викладеного в рішенні від 27.01.2004 року № 1-9/2004, ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання.

Його моральні страждання полягають у наступному:

Він, пропрацювавши 13 років на підприємстві відповідача, втратив можливість в подальшому працювати фізично.

Він не може нормально пересуватися, підіймати будь-які важкі предмети, тобто його функції суттєво обмежені.

До теперішнього часу він вимушений постійно проходити стаціонарне лікування професійної хвороби, що порушує звичний, нормальний перебіг його життя. Вимушений постійно приймати ліки. Його переслідують болі в попереку, слабкість, оніміння у ногах, які завдають суттєві незручності.

Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда він потребує медичної реабілітаційної відновної терапії, санаторно-курортного лікування, медичного спостереження, має обмеження щодо самообслуговання, трудової діяльності.

Розмір моральної шкоди, виходячи з принципу розумності, справедливості, а також тривалості моральних страждань і невиліковності професійної хвороби, оцінює у 40000 грн. із розрахунку по 1000 гривень за кожний відсоток втрати професійної працездатності, який просить стягнути з відповідача.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 12 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв'язку з професійним захворюванням.

Стягнуто з ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" в дохід держави судовий збір в розмірі 243,6 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на допущені судом першої ігстагнції порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також не доведення позивачем факту спричинення йому моральної шкоди, наявність якої повинна бути підтверджена висновком МСЕК, просить рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

У судове засідання апеляційного суду Запорізької області сторони не зяявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, про причини неявки суд не сповістили, тому на підставі частини 2 статті 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановано, ОСОБА_2 перебував з відповідачем у трудових відносинах, з 16.07.2001 року по 16.06.2014 року працював підземним прохідником. За час роботи на підприємстві відповідача у нього розвинулось професійне захворювання - "хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з помірними больовим та м'язово-тонічним синдромами, правобічним корінцевим синдромом, помірними статико-динамічними порушеннями" ( а. с. 7-10 ).

Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, професійне захворювання у нього виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці обумовленими впливом промислового фактора - важкість праці ( а. с. 11-13 ).

Внаслідок професійного захворювання втрата його професійної працездатності складає 40%, йлму встановлено третю групу інвалідності. Ступінь втрати професійної працездатності вперше встановлено 26 серпня 2014 року, і з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Внаслідок професійного захворювання він став інвалідом третьої групи ( а. с. 14-15 ).

Вищевказані обставини підтверджуються трудовою книжкою, актом форми П-4, довідками МСЕК, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 25 листопада 2013 року, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 11 березня 2014 року, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 07 травня 2014 року, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 22 травня 2014 року, історією хвороби від 26 червня 2014 року, висновком ЛЕК від 24 червня 2014 року, з яких вбачається, що він з 2013 року періодично проходив курси стаціонарного лікування від професійного захворювання ( а. с. 25 ).

Згідно висновку Конституційного суду України, викладеного в рішенні від 27.01.2004 року № 1-9/2004, ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання.

Відповідно до вимог статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За статтею 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничогеологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди тощо).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачеві вперше втрата професійної працездатності за професійним захворюванням встановлена висновком МСЕК від 28 січня 2014 року, тому обов'язок з відшкодування моральної шкоди у відповідності до статті .237-1 КЗпП України покладається на роботодавця.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 1-1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII "Про охорону праці" (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, що настає з дня встановлення вперше потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" внесені зміни до абз. 4 ст. 1, підп. "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3 ст. 34 Закону № 1105- XIV, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду.

Припинення дії Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку не звільняє роботодавця від відшкодування зазначеної моральної шкоди відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Згідно з роз'ясненнями, викладеним у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням характеру заподіяної шкоди позивачу, ступеню фізичних та душевних страждань позивача, при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з принципів справедливості, розумності та достатності, передбачених ст. 23 ЦК України.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем, внаслідок небезпечних і шкідливих умов праці втратив 40% професійної працездатності, став інвалідом третьої групи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок роботодавця.

Враховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи з засад розумності і справедливості, важкості отриманого професійного захворювання та ступеня моральних страждань, правильно частково задовольнив позов і стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2 що на користь позивача 12 000 гривень.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не містять підстав для скасування чи зміни судового рішення. Суд не приймає доводи представника відповідача, що наявність моральної шкоди може встановлюватися лише органом МСЄК, оскільки спричинення працівнику моральної шкоди може бути також встановлено судом.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги рішення не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 статті 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: