Справа № 381/6266/14-ц Головуючий у І інстанції Буймов Л.П.
Провадження № 22-ц/780/4747/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 10.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства Фастівської міської ради "Фастівська житлово-експлуатаційна контора" на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства Фастівської міської ради "Фастівська житлово-експлуатаційна контора" до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право коритування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 4, по вул. Куйбишева, 40 у м. Фастові, Київської області.

Мотивуючи позов, зазначає, що 16 червня 2006 року відповідачка зареєструвалася у вказаній квартирі, власником якої на той час був її брат, ОСОБА_3

У подальшому, розпорядженням виконкому Фастівської міської ради від 28 серпня 2008 року № 4257 ОСОБА_3 було надано дозвіл на приватизацію вищевказаної квартири, а 25 вересня 2008 року ним було отримано свідоцтво про право власності на неї. Проте, за результатами перевірки Фастівською міжрайонною прокуратурою з приводу законності приватизації цієї квартири, було встановлено, що вищевказане розпорядження органу приватизації було видано незаконно, та у подальшому на підставі прокурорського протесту рішенням виконкому Фастівської міської ради вказане розпорядження про приватизацію квартири було скасовано.

08 липня 2011 року ОСОБА_3 помер. Після його смерті, у спірній квартирі залишилася зареєстрованою відповідачка ОСОБА_2 Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2013 року, скасовано свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане ОСОБА_3, та зобовязано ОСОБА_2 повернути нерухомий обєкт до комунальної власності територіальної громади міста Фастова.

З огляду на ці обставини та на те, що відповідачка тривалий час не проживає у цій квартирі, вважає, що його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, КП Фастівської міської ради "Фастівська житлово-експлуатаційна контора" подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідачка не проживає у спірній квартирі більше 6 місяців без поважних на те причин, не сплачує за комунальні послуги, а оскільки позивач є власником даного нерухомого обєкту, то він, у відповідності до ст. 71 ЖК України, правомірно звернувся до суду із вимогою про визнання відповідачки такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем було обмежено доступ відповідачки до житла, то остання не мала фізичної можливості користуватися ним протягом тривалого строку, а тому це, у розумінні статті 71 ЖК України, є поважною причиною відсутності відповідачки у вказаному приміщенні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, власником якої на той час був її брат ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ № 386358 від 25 вересня 2008 року, яке було видано на підставі розпорядження ВК Фатівської міської ради № 4257 від 28 серпня 2008 року (а. с. 7,15).

26 лютого 2010 року Фастівською міжрайонною прокуратурою проведено перевірку законності приватизації спірної квартири, за результатами розгляду якої було встановлено, що вищевказане розпорядження про приватизацію цієї квартири видано незаконно, оскільки на підставі цього розпорядження було надано право на приватизацію житла, яка перебуває в аварійному стані. З метою реагування на це порушення закону, 26 лютого 2010 року Фастівським міжрайонним прокурором було винесено протест на вищевказане розпорядження, на підставі чого у подальшому рішенням виконкому Фастівської міської ради № 68 від 23 квітня 2010 року було скасовано це розпорядження, яким було передано спірну квартиру у власність ОСОБА_3 (а. с. 3-5)

Після смерті ОСОБА_3 08 липня 2011 року, у спірній квартирі залишилася зареєстрованою відповідачка. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2013 року було скасовано свідоцтво про право власності на спірну квартиру серії САВ №386358 від 25 вересня 2008 року, видане ОСОБА_3, та зобовязано ОСОБА_2 повернути зазначену квартиру до комунальної власності територіальної громади м. Фастова в особі виконавчого комітету Фастівської міської ради. (а. с. 3-5)

28 листопада 2013 року рішенням Фастівської міської ради № 22-ХІV-VI було зареєстровано право комунальної власності на спірну квартиру за територіальною громадою м. Фастова з подальшим включенням його до обєктів права комунальної власності (а. с. 19).

28 травня 2014 року державним виконавцем ДВС Фастівського МРУЮ складено акт про зміну замка у спірній квартирі (а. с. 17), та винесена постанова про закінчення виконавчого провадження (а. с. 18).

21 листопада 2014 року позивачем було складено акт про те, що відповідачка не користується спірною квартирою з моменту смерті ОСОБА_3, з 08 липня 2011 року, по день складення акту (а. с. 27).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 107 ЖК України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно із розясненнями, що містяться у п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 107 ЖК України, наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачка ОСОБА_2 не мала фізичної можливості користуватися спірним житловим приміщенням, оскільки діями позивача, а саме зміни замка у вхідних дверях, було обмежено її доступ до цієї квартири, окрім того позивачем не було надано належних та допустимих доказів про те, що відповідачка не проживала у спірній квартирі з моменту смерті брата ОСОБА_3 до моменту обмеження її позивачем у доступі до цього приміщення, а посилання апелянта як на підтвердження цих доводів на акти Фастівської міської ради від 20 жовтня 2014 року та 16 червня 2015 року про відсутність у цій квартирі відповідачки з 2011 року не є достатніми та допустимими, оскільки не доводять факту такої відсутності.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що спірне житлове приміщення знаходиться в аварійному стані, що також могло бути поважною причиною можливої тривалої відсутності відповідачки за цією адресою.

Посилання апелянта на те, що у відповідачки наявне інше житлове приміщення по вул. Пушкіна, 50, у м. Фастові, Київської області, в якому вона постійно проживає, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки позивачем не було доведено факту постійного проживання відповідачки саме за наведеною позивачем адресою, також сторонами не було надано жодних належних доказів, які б свідчили про обрання ОСОБА_2 іншого постійного місця проживання, у розумінні ст. 107 ЖК України, а сама відповідачка не бажає втрачати правового звязку із спірним житловим приміщенням.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Фастівської міської ради "Фастівська житлово-експлуатаційна контора" відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: