У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_6, Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа - орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про скасування рішення сільської ради, визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання права власності на спадкове майно та усунення від права на спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_4, ОСОБА_5, звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 20 лютого 1994 року її дочка - ОСОБА_7, уклала з ОСОБА_6 шлюб, від якого у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. У 2001 році ОСОБА_7 тяжко захворіла, у грудні 2002 року вона перенесла першу операцію по видаленню пухлини головного мозку з курсом променевої терапії і повторно в березні 2006 року - опромінення і операцію, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року вона померла. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України стали: вона, діти та ОСОБА_6

Також ОСОБА_3 зазначала, що ОСОБА_6 на підставі наданої 26 травня 2006 року ОСОБА_7 довіреності продав за договором купівлі-продажу від 1 березня 2007 року належний останній на підставі договору дарування від 15 серпня 1998 року незавершений будівництвом (74 %) житловий будинок АДРЕСА_2 у м. Боярці Київської області. Кошти, отримані від продажу будинку, ОСОБА_6 витратив на купівлю нерухомості - квартиру АДРЕСА_1, та автомобіля ВАЗ 21112, державний номерний знак НОМЕР_1, на своє ім'я, ще при житті дружини, при цьому ухилявся від надання їй допомоги на лікування, не придбав призначені лікарем ліки, що, на її думку, прискорило смерть ОСОБА_7

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд: скасувати рішення Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 січня 2008 року № 2 «Про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 Київська область» в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на квартиру АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право власності на вказану квартиру від 7 березня 2008 року; визнати за нею, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 1/3 частку квартири № 57 за вказаною вище адресою та на 1/3 частку автомобіля ВАЗ 21112, державний номерний знак НОМЕР_1, за кожним у порядку спадкування за законом; усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_6 після смерті дружини - ОСОБА_7

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 грудня 2014 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частку автомобіля ВАЗ 21112, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, у порядку спадкування після смерті дочки - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Визнано за неповнолітніми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/6 частку автомобіля ВАЗ 21112, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, за кожним у порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 28 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Скасовано рішення Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 січня 2008 року № 2 «Про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 Київська область», в частині визнання за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане 7 березня 2008 року на ім'я ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та 1/3 частку автомобіля ВАЗ 21112, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року дочки, ОСОБА_7

Визнано за неповнолітніми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та 1/3 частку автомобіля ВАЗ 21112, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, за кожним у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року матері, ОСОБА_7

Усунуто ОСОБА_6 від права на спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року дружини - ОСОБА_7

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, у зв'язку з чим потребував допомоги відповідача, який міг її надати, проте не надавав, тому відсутні підстави для усунення ОСОБА_6 від права на спадкування після смерті його дружини. При цьому, враховуючи критичний стан здоров'я спадкодавця та набуття відповідачем права власності на спірну квартиру через рік після смерті ОСОБА_7, у зв'язку з чим могли бути витрачені особисті кошти, підстави для скасування рішення сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та поділу між спадкоємцями квартири відсутні. Разом з тим суд визнав спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, 1/2 частка якого після смерті ОСОБА_7 ввійшла до спадкової маси, проте відповідач не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, тому суд визнав за позивачем та дітьми спадкодавця право власності на 1/6 частку автомобіля за кожним.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що відповідач, незважаючи на те, що мав гроші від продажу майна, яке належало хворій ОСОБА_7, ухилявся від надання їй допомоги на лікування, яка в цьому потребувала, внаслідок чого має бути усунений від права на спадкування. Крім того, об'єкт інвестування - квартира АДРЕСА_1, та автомобіль ВАЗ 21112, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, є особистою приватною власністю ОСОБА_7, оскільки були придбані за рахунок її особистих коштів, отриманих від продажу незавершеного будівництвом житлового будинку. Таким чином спадщина відкрилася на квартиру та автомобіль. При цьому всі спадкоємці прийняли спадщину відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали та були зареєстровані із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Проте погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов до них із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 20 лютого 1994 року ОСОБА_7 уклала з ОСОБА_6 шлюб, від якого у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. 15 серпня 1998 року позивач за договором дарування подарувала своїй дочці - ОСОБА_7, незавершений будівництвом (74 %) житловий будинок АДРЕСА_2 у м. Боярці Київської області.

У грудні 2002 року ОСОБА_7 перенесла першу операцію по видаленню пухлини головного мозку з курсом променевої терапії і повторно в березні 2006 року - опромінення і операцію. 1 листопада 2006 року ОСОБА_7 внаслідок своєї хвороби стала інвалідом першої групи довічно.

На підставі виданої нею довіреності ОСОБА_6 1 березня 2007 року за договором купівлі-продажу від імені ОСОБА_7 продав ОСОБА_8 побудований на 74 % житловий будинок АДРЕСА_2 за 115 120 грн. Зазначену суму грошей, що належали ОСОБА_7 на праві особистої власності, відповідач вніс на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДБК-Капітал» за договором інвестування об'єкта будівництва за програмою будівництва житла приватним підприємством «БУДСПЕЦСЕРВІС» від 8 травня 2007 року, 25 червня 2007 року він придбав автомобіль марки ВАЗ 21112, 2007 року випуску.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 померла.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844329/ed_2012_07_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до вимог ст. ст. 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

У порушення зазначених норм як матеріального, так і процесуального права висновки апеляційного суду про те, що є правові підстави для усунення ОСОБА_6 від права на спадкування взагалі є передчасними та не підтверджуються належними, достовірними доказами (ст. ст. 57, 58 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1820/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>).

У силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України судові рішення не можуть бути основані на припущеннях.

Проте суд під час розгляду справи обмежився лише поясненнями позивача щодо обставин справи, викладеними в позовній заяві та наданими в судовому засіданні, які не підтверджені належним чином та показаннями свідків.

Разом з тим апеляційний суд не звернув увагу на те, що згідно з п. 3 договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 1 березня 2007 року за домовленістю сторін цей продаж здійснено за 115 120 грн, та дійшов передчасного висновку, що від продажу зазначеного об'єкту ОСОБА_6 отримав грошові кошти в розмірі 90 тис. доларів США.

Крім того, згідно з договором дарування 15 серпня 1998 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_7 незавершений будівництвом (54 %) житловий будинок АДРЕСА_2 у м. Боярці Київської області, а згідно з договором купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 1 березня 2007 року продано незавершений будівництвом (74 %) житловий будинок за вказаною вище адресою.

Проте в порушення ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України апеляційний суд наведені положення закону та доводи ОСОБА_6 не врахував та не дав їм належної правової оцінки, дійшов передчасного висновку про ухилення відповідача від надання допомоги своїй дружині.

Також від вирішення позовних вимог про усунення від права на спадкування залежать інші позовні вимоги.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 28 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик