Ухвала

іменем україни

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу у справі за позовом ОСОБА_4 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Ленінського району м. Харкова, Ленінський районний відділ Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства і суду за касаційними скаргами Державної казначейської служби України та ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом посилаючись на те, що 4 листопада 2002 року прокуратурою Ленінського району м. Харкова була порушена кримінальна справа за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, а 4 березня 2003 року їй пред'явлено обвинувачення по цій статті та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 31 березня 2003 року справа з обвинувальним вироком щодо неї направлена до суду та 12 березня 2004 року повернута прокурору для додаткового розслідування. Постановою прокурора Ленінського району м. Харкова від 7 липня 2005 року відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно неї за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 191 КК України за відсутністю в її діях складу злочину. Постановою Ленінського району м. Харкова від 22 травня 2006 року скасовано постанову прокурора від 4 березня 2003 року та передано справу до Ленінського районного відділу Харківського міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ України для подальшого розслідування. Зазначала, що протягом тривалого часу відносно неї здійснювались заходи щодо її дискредитації, звільнення з роботи, вона незаконно переслідувалась правоохоронними органами понад 12 років. Незаконними діями правоохоронних органів, незаконним притягненням до кримінальної відповідальності їй було завдано моральну шкоду, яка виразилась у порушенні її нормальних життєвих зв'язків, погіршенні стосунків з оточуючими та стану її здоров'я, яку вона оцінила у 179 131 грн 02 коп.

Позивачка просила, з урахуванням уточнених вимог, зобов'язати відповідача списати в безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь завдану їй моральну шкоду у розмірі 179 131 грн 02 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Вирішено відшкодувати за рахунок державного бюджету України завдану ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі

70 тис. грн, зобов'язавши Державну казначейську службу України виплатити вказані грошові кошти з рахунку державного бюджету України.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року рішення районного суду змінено. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 60 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У касаційних скаргах, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права: Державна казначейська служба України просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити; ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов (апеляційний суд зменшив розмір моральної шкоди), суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що наявні підстави та умови для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконними діями органів дізнання, досудового слідства і прокуратури. При визначенні розміру шкоди суди врахували засади розумності та справедливості, правильно застосували положення ст. ст. 23, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державної казначейської служби України та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2015 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко