АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5462/2015 Головуючий у І інстанції - Саадулаєв А.І.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Білич І.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Осмолович В.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, ОСОБА_5, Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Головне управління житлового забезпечення комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», ОСОБА_6, ОСОБА_4, Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання покупцем за договором, визнання права власності на квартиру та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення третіх осіб,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, треті особи -ОСОБА_4, ОСОБА_5, Виконавчий орган КМР (КМДА) Головне управління житлового забезпечення комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс", про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання покупцем за договором, визнання права власності на квартиру та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення третіх осіб. В процесі розгляду справи ОСОБА_4, ОСОБА_6, Службу у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації було залучено в якості третіх осіб.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що на початку лютого 2011 року до нього звернувся відповідач з пропозицією купити у нього квартиру АДРЕСА_1 за 48 000,00 доларів США. На підтвердження права власності на квартиру відповідач надав позивачу в оригіналах Договір комісії №12/05-4 від 05.04.2005 року разом з додатками до нього, Довідку про 100% оплату витрат комісіонера за договором комісії від 20.03.2006 року та Акт приймання-передачі по Договору комісії від 31.01.2011 року. Оглянувши документи, позивач погодився на купівлю вказаної квартири, проте, у нотаріуса було виявлено, що у відповідача відсутнє Свідоцтво про право власності на відчужуваний об'єкт, у зв'язку з чим позивач та відповідач вирішили оформити передачу грошових коштів за квартиру у вигляді Договору позики та розписки, які позивач вважає попереднім договором купівлі-продажу квартири. В подальшому, позивач дізнався, що зазначена квартира належить на праві власності ОСОБА_4, яку він придбав за договором купівлі-продажу від 21.09.2011 року у ОСОБА_5 Позивач вважає, що договір купівлі-продажу від 21.09.2011 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є удаваним, у зв'язку з чим він звернувся до суду з позовом та просив визнати вказаний договір удаваним, крім того, просив визнати його покупцем за договором купівлі-продажу від 21.09.2011 року; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у користуванні вказаною квартирою, шляхом виселення з неї ОСОБА_4

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав нележної оцінки, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4, представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації просили відхилити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.09.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 1 вказаного Договору продавець передає у власність, а покупець приймає у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,загальною площею 55,4 кв.м., житловою площею 23,5 кв.м., і зобов'язується оплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених в цьому Договорі.

У пункті 2 Договору зазначено, що квартира належить продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) м. Києва 07.09.2011 року згідно з наказом №1048-С/К1 від 06.09.2011 року, зареєстрованого в КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15 вересня 2011 року і записане у реєстрову книгу за № д.272-251 за номером запису 9782, зареєстровано у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.09.2011 року за реєстраційним номером 34632794.

В матеріалах справи наявна Довідка Форми №3, відповідно якої ОСОБА_4, його дружина та син зареєстровані в АДРЕСА_3 з 20.10.2011 року та з 04.11.2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що 15.02.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 у власність грошові кошти у розмірі 190 800,00 грн., що є еквівалентом 24000,00 доларів США строком до 15 травня 2011 року (а.с. 5).

Також в матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_3 про те, що він отримав у борг у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 24000,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 15.05.2011 року (а.с. 6).

На запит суду КП "Житло-сервіс" надало Довідку про 100% оплату витрат комісіонера за договором комісії №12/05-4 від 05.04.2005 року, відповідно до якої ОСОБА_5 сплачено кошти у розмірі 275 000,00 грн. та здійснено 100% компенсацію витрат комісіонера, пов'язаних із виконанням доручення по набуттю майнових прав на конкретний об'єкт нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач не надав доказів того, що договір, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 є удаваним правочином.

Позивач не вказав, який інший правочин сторони бажали приховати, укладаючи договір купівлі-продажу квартири, та не зазначив чим це підтверджується.

Судом встановлено, що сторони правочину, учасником якого позивач не являється, оформили в установленому законом порядку договір купівлі-продажу квартири, покупець ОСОБА_4 придбав квартиру та поселився в ній разом зі своєю сім'єю, тобто підстав вважати, що він мав намір вчинити будь-який інший правочин, не вбачається. Покупець ОСОБА_4 та продавець ОСОБА_5, навіть не залучені до участі у справі як відповідачі.

Із договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 21.09.2011 року вбачається, що продавцю квартира належить на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) м. Києва 07.09.2011 року згідно з наказом №1048-С/К1 від 06.09.2011 року, зареєстрованого в КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15 вересня 2011 року , яке є правоустановчим документом, який не визнаний недійсним, а тому право власності ОСОБА_5 на цю квартиру презюмувалося, що надавало йому також право розпорядитися своєю власністю.

Позивачем також не надано доказів того, що між ним та відповідачем ОСОБА_3 укладено попередній договір купівлі-продажу спірної квартири, а не договір позики.

Крім того, пояснення позивача про те, що він фактично укладав зі ОСОБА_3 попередній договір купівлі-продажу квартири, спростовується поясненнями самого позивача про те, що нотаріусом йому було роз'яснено, що договір купівлі-продажу квартири укладений бути не може, оскільки у ОСОБА_3 відсутнє право власності на зазначену квартиру.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про те, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді :