Справа № 344/3652/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1996/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" про визнання кредитного договору та договору застави недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 13.11.2007 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (далі - ТОВ "Укрпромбанк") укладено кредитний договір №407/ФКВ-07, за яким банком надано їй кредит у доларах США на споживчі цілі - придбання автомобіля. Тому вважала, що кредит є споживчим. Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором того ж самого дня, тобто 13.11.2007 року, було укладено договір застави транспортного засобу.

Позивач просила визнати кредитний договір недійсним з тих підстав, що він суперечить вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" та банком не виконано вимог даного Закону при укладенні кредитного договору. Зокрема зазначала, що ні перед укладенням договору, ні протягом його дії банк не повідомив її, як споживача, у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування. Банк не надав їй жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара до гривні та про наслідки такого подорожчання. Зазначала, що банк взагалі не повідомив її про сукупну вартість кредиту. Вважала, що банк свідомо ввів її в оману щодо істотної умови договору - його ціни, оскільки в іншому випадку вона б не підписала договору на таких підставах. Такі дії банку при укладенні договору вважала нечесною підприємницькою практикою.

Також вказувала на те, що оскільки вона не отримувала доларів США, а засобом платежу в Україні є національна валюта, то банк вправі вимагати погашення залишку боргу у гривнях на момент укладення кредитного договору.

З наведених підстав просила визнати кредитний договір недійсним, визнати недійсним договір застави з тих підстав, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема апелянт зазначає, що суд помилково вважав, що ТОВ "Укрпромбанк" ліквідовано і його повноваження передано банку-правонаступнику, поскільки вказаний банк знаходиться у державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців під власним кодом, однак суд цього не з'ясував. Також вказує на те, що вона оспорює факт передачі прав та обов'язків по кредитному договору від ТОВ "Укрпромбанк" до ПАТ "Дельта Банк" і дана справа перебуває на розгляді в апеляційному суді. На даний момент ПАТ "Дельта Банк" не довів свого права бути стороною договору позики, тому позикодавцем залишається ТОВ "Укрпромбанк".

Вважає, що розмір щомісячних платежів, визначений у додатку №1 "Реальна процентна ставка" завищений, оскільки відсоткова ставка по договору (п.1.5.1) становить 8%, а не 10,68%, і суд помилково зазначив у рішенні про те, що відсоткова ставка становить 10,5%. Графік погашення кредиту розписаний тільки на 2 роки, а не на увесь період кредитування.

Окрім того кредитний договір не відповідає вимогам п.п.3.1, 3.2 постанови НБУ №168 від 10.07.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", оскільки банк не повідомив її про сукупну вартість кредиту. В аналогічній ситуації Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважав, що апеляційний суд правильно визнав кредитний договір недійсним.

Також вважає, що суд у рішенні використовує твердження, які не підтверджені доказами. Зокрема, суд проігнорував своє рішення про витребування у відповідача оригіналів квитанцій про одержання коштів із каси банку та перерахування коштів, в той час як вона в позові зазначала, що не отримувала кредитних коштів у доларах США і не підписувала оригіналу квитанції на видачу коштів. Тому вважає, що суд позбавив її права на чесний суд.

Стверджує, що висновок суду про те, що вона була ознайомлена із умовами кредитування є помилковим. Також вважає безпідставними висновки суду, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених у ній, просив задовольнити скаргу.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 13.11.2007 р. між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір №407/ФКВ-07, відповідно до умов якого позивачу надано кредит в сумі 19000 доларів США на строк 72 місяці під 8% річних (а.с.8-11).

В додатку № 1 до кредитного договору від 13/11/2007 р. встановлено графік платежів за кредитним договором (а.с.12).

13.11.2007 р. для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» укладено договір застави транспортного засобу (а.с.13-15).

Предметом даного позову є визнання недійсним вищезазначеного кредитного договору з підстав його невідповідності вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" та визнання недійсним договору застави.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позов позбавлений правових підстав, поскільки позивач погодила із кредитором умови отримання нею кредиту та його повернення, своїх позовних вимог не довела.

З таким висновком погоджується також і колегія суддів.

Так, відповідно до п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч наведеним нормам закону позивач не довела позовних вимог.

Відповідно до п.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням п.1 ст.629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом п.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.7.1 кредитного договору позичальник-позивач ОСОБА_3 своїм підписом ствердила факт письмового ознайомлення з умовами кредитування та отримання копії відповідного листа-повідомлення про умови кредитування, за якими надається Кредит. А також підтвердила те, що уважно ознайомилась із змістом цього договору, всі умови цього договору зрозуміла, повністю з ними згодна, заперечень, зауважень та запитань не має, зобов'язується їх дотримуватись та виконувати.

У п.7.9 кредитного договору зазначено, що шляхом підписання цього договору позичальник-позивач ОСОБА_3 підтверджує, що укладаючи цей договір, вона не знаходиться під впливом омани, насильства, погрози, зловмисної дії або збігу важких обставин.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку, що позивач погодила із кредитором умови отримання нею кредиту та його повернення, ствердила, що не знаходиться під впливом омани. Позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач ввів її в оману щодо умов кредитного договору, сукупної вартості кредиту тощо, тому відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору в зв'язку з недотриманням відповідачем норм Закону України "Про захист прав споживачів" (ч.2 ст.11, ст.19 та інші) та постанови НБУ №168 від 10.07.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Крім того, судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 21.01.2010 № 19 було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію з 21.01.2010 Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк».

Суд встановив, що позивач не вказала на правонаступника відповідача ПАТ «Дельта Банк» та свідомо не заявила позовні вимоги до правонаступника.

Із апеляційної скарги ОСОБА_3 вбачається, що права вимоги за спірним кредитним договором було передано ПАТ "Дельта Банк" згідно Договору від 30.06.2010 року і ОСОБА_3 оспорює такий факт, що є предметом розгляду у справі №344/1823/14-ц.

Апеляційним судом наведені доводи апелянта перевірено та встановлено наступне.

На розгляді в Івано-Франківському міському суді перебувала цивільна справа №344/1823/14-ц за позовом ПАТ "Дельта Банк" до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (спірним кредитним договором №407/ФКВ-07 від 13.11.2007 року, укладеним між ТзОВ "Укрпромбанк" та ОСОБА_3) та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ "Дельта Банк" про визнання ПАТ "Дельта Банк" неналежним позикодавцем та таким, що не володіє правом вимоги на стягнення грошових коштів за договором №407/ФКВ-07 від 13.11.2007 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.01.2015 року у вище зазначеній справі первісний позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором №407/ФКВ-07 від 13.11.2007р. в сумі 129263 (сто двадцять дев'ять тисяч двісті шістдесят три) гривні 05 коп. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зазначене рішення Івано-Франківського міського суду було скасовано рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.08.2015 року в частині визначення розміру заборгованості та судових витрат, а в решті залишено без змін. На даний час таке рішення вступило в законну силу.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт наявності вище зазначених судових рішень позивач суду не повідомив, що є порушенням ч.3 ст.131 ЦПК України, якою передбачено, що сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

При розгляді зазначеної справи №344/1823/14-ц судами встановлено факт переходу прав вимоги за кредитним договором №407/ФКВ-07 від 13.11.2007р. до ПАТ "Дельта Банк", факт правомірності надання та отримання кредитних коштів та відсутність при цьому будь-яких порушень умов договору чи законодавства з боку кредитодавця.

З огляду на викладене, зазначені обставини не підлягають доказуванню у даній справі, тому доводи апелянта про те, що суд помилково вважав, що ТОВ "Укрпромбанк" ліквідовано і його повноваження передано банку-правонаступнику, що ПАТ"Дельта Банк" не довів свого права бути стороною договору позики, що суд помилково зазначив у рішенні розмір відсоткової ставки, а вона (ОСОБА_3) не отримувала кредитних коштів у доларах США і не підписувала оригіналу квитанції на видачу коштів, не заслуговують на увагу, поскільки ці обставини вже були встановлені судами при розгляді справи №344/1823/14-ц, яке набрало чинності.

Крім того колегія суддів враховує, що поскільки судами встановлено, що права вимоги за спірним кредитним договором перейшли до ПАТ "Дельта Банк", то саме ПАТ "Дельта Банк" повинен був виступати співвідповідачем по даній справі. Однак його не було залучено до участі в розгляді даної справи, що призвело до розгляду справи без участі належного відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, є надуманими та голослівними і не спростовують правильних висновків суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 312-315 , 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляцій ну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: В.М. Соколовський

Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук