АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/8594/14-ц
Провадження № 22-ц/792/505/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Корніюк А.П.,

суддів: П'єнти І.В., Талалай О.І.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „ВіЕс Банк" на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства „ВіЕс Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма „Сприяння", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року ПАТ „ВіЕс Банк" звернулось із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10.11.2010 року між позивачем та ТОВ фірма „Сприяння" укладено кредитний договір №KU006718 з додатками та доповненнями, згідно умов якого позивач надав Позичальнику кредитну лінію в сумі 49 088,00 грн. зі сплатою 19,0% річних та кінцевим терміном погашення не пізніше 08.11.2013 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ПАТ „ВіЕс Банк" та ОСОБА_1 укладено договір поруки №KU006718/S-2 від 10.11.2013 року, згідно якого останній являється поручителем по зобов'язаннях ТОВ фірма „Сприяння". Відповідачі своїх зобов'язань не виконали та допустили заборгованість в сумі 14 271,01 грн., з яких: 10896 грн. заборгованість по тілу кредиту; 2173,78 грн. заборгованість по відсотках; 1201,23 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання. Тому, позивач просив стягнути на його користь вказану суму заборгованості солідарно з обох відповідачів.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03 червня 2014 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ТОВ фірма „Сприяння" та ОСОБА_1 на користь ПАТ „ВіЕс Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 14 271,01 грн. та судові витрати в сумі 365,40 грн., а всього: 14 636,41 грн.

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 04 серпня 2014 року заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 червня 2014 року скасовано, а справу призначено до розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ фірма „Сприяння" на користь ПАТ „ВіЕс Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 5 846,76 грн. Стягнуто в солідарному порядку з ТОВ фірма „Сприяння" та ОСОБА_1 на користь ПАТ „ВіЕс Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 1 552,43грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ „ВіЕс Банк" вважає рішення незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути в солідарному порядку із ТОВ фірма „Сприяння" та ОСОБА_1 на користь ПАТ „ВіЕс Банк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 843,43 грн. Апелянт вказує, що оскільки за ТОВ фірма „Сприяння" судом визначено заборгованість в розмірі 5 959,81 грн., то ця сума повинна стягуватись з обох відповідачів в солідарному порядку. Таким чином, судом порушено принцип солідарної відповідальності фінансового поручителя і позичальника. Крім того, судом не надано належної правової оцінки доказам, що підтверджують дійсний розмір заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

Учасники процесу до суду не з»явилися, хоча про день і час слухання справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив і виходив з того, що 10.11.2010 року між ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ТзОВ фірма «Сприяння» укладено кредитний договір №KU006718, відповідно до якого товариство отримало кредит в сумі 49088 грн. зі сплатою процентів в розмірі 19 % річних із кінцевим строком їх повернення 08.11.2013 року. Того ж дня, 10.11.2010 року між ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов»язується відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання зобов»язань останнього за договором основного зобов»язання. Станом на 18.04.2014 року заборгованість позичальника становить 14271 грн. 01 коп., з яких 10896 грн. заборгованість по кредиту, 2173,78 грн. заборгованість за відсотками, 1 201,23 грн. пеня. (а.с. 3, 6-13, 17-18). Оскільки наказом від 07.08.2014 року №184 на погашення заборгованості по кредитному договору №KU006718 було списано боргове зобов'язання на суму 6 871,82 грн. у зв'язку із реалізацією заставного майна при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса від 06.08.2013 року, тому сума заборгованості ТОВ фірма «Сприяння» становить 7 399,19 грн. Як вбачається із графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати в термін з 1 по 10 число місяця наступного за місяцем, за який здійснюється сплата нарахованих процентів і останній платіж мав бути здійснений не пізніше 08.11.2013 року. З часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. В межах шестимісячного строку пред'явлення вимог до поручителя невиконаним зобов'язанням боржника є останній платіж в сумі 1 348 грн., що мав бути сплачений не пізніше 08.11.2013 року, а позов пред'явлено до суду - 05.05.2014 року, тому зобов'язання ОСОБА_1 є припиненим щодо інших платежів до жовтня 2013 року включно. Тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з ОСОБА_1 та ТзОВ фірма «Сприяння» в солідарному порядку підлягає до стягнення 1348 грн. тіла кредиту, 14,74грн. - відсотків за користування кредитом, 36,49грн. - відсотків за період з 09.11.2013 року по 31.12.2013 року, 75,08грн. - відсотків за період з 01.01.2014 року по 18.04.2014 року, пеня за період з 09.11.2013 року по 14.04.2014 року в сумі 74,90 грн., за період з 15.04.2014 року по 18.04.2014 року в сумі 2,10 грн., пеня за прострочення сплати процентів за період з 09.11. 2013 року по 14.04.2014 року в сумі 0,82 грн., пеня за прострочення сплати відсотків за період з 15.04.2014 року по 18.04.2014 року в сумі 0,02 грн., а всього - 1 552,43 грн.

Також, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ТзОВ фірма «Сприяння» не виконало у визначені строки зобов'язання з повернення грошових коштів ПАТ «ВіЕс Банк», а тому на користь останнього з позичальника підлягає до стягнення кредитна заборгованість в сумі 5 846,76 грн. та в солідарному порядку з ОСОБА_1 і ТзОВ фірма «Сприяння» 1 552,43 грн.

Прийшовши до такого висновку, суд підставно послався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати гроші (кредит) позичальникові у розмірі та умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Як вбачається із положень ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Відповідно до п.3.7 кредитного договору №KU006718 від 10.11.2010 року погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється в наступній черговості: штрафні санкції (штраф, пеня) за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів, простроченої комісії, простроченої заборгованості за нарахованими процентами, прострочена заборгованість за кредитом, строкові комісії, строкова заборгованість за кредитом.

Згідно п.1.2 вказаного кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути банку основну частину кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом, що міститься в додатку №1 до кредитного договору та є його невід'ємною частиною.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права в частині щодо стягнення із ТзОВ фірма «Сприяння» та ОСОБА_1 саме в солідарному порядку боргу в сумі 5959,81грн. є такими, що не заслуговують на увагу, виходячи із слідуючого.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 17.09.2014 року в справі 6-53цс14, а згідно ч.1 ст. 360-1 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковими для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано докази щодо збільшення розміру заборгованості відповідачів, хоча позивачем надавався розрахунок заборгованості станом на 17.11.2014 року є безпідставними, адже суд у відповідності до ч. 1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, а позивач впродовж розгляду справи не скористався своїм правом щодо збільшення позовних вимог.

Судом першої інстанції не допущено порушень норм процессуального права, що б були підставою для скасування рішення.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ „ВіЕс Банк" відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Бондарчук В.В. Справа: №22ц/792/505/15

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія: 19, 27