АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

18 серпня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2013 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за дебіторським рахунком № НОМЕР_1 в розмірі 342 487,25 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 15.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 129. Відповідно до умов даного договору позичальник отримав кредит у розмірі 40000,00 грн. строком до 14.06.2009 року з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 19,00% на рік. 16.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 131. Відповідно до умов даного договору позичальник отримав кредит у розмірі 40000,00 грн. строком до 16.06.2009 року з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 19,00% на рік. 14.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 88443-CRED. Відповідно до умов даного договору позичальник отримав кредит у розмірі 125000,00 грн. строком до 13.09.2010 року з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 19,00% на рік. В забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаними кредитними договорами між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договори поруки № 129-2, № 131-2, № 88443-2 відповідно. У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитними договорами за ними утворилася заборгованість, що стало підставою для звернення ПАТ КБ ПриватБанк до суду для захисту своїх порушених, шляхом невиконання умов кредитних договорів та договорів поруки з боку позичальника та поручителя. В ході судового засідання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заявили, що вони не підписували кредитні договори і договори поруки та зобов'язань перед Банком не мають.

За фактом шахрайського оформлення кредиту на його ім'я, клієнт ОСОБА_3 звернувся до Ленінського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області. За його заявою порушено кримінальну справу № 67111127 за ознаками злочину, передбаченого ч. ч. 1,3 ст.358 КК України - підроблення документів та використання завідомо підроблених документів. В ході розслідування кримінальної справи слідчим була призначена графологічна експертиза. Згідно висновку експерта, підписи від імені клієнта ОСОБА_3 та віл імені поручителя ОСОБА_4 виконані не клієнтом ОСОБА_3 та поручителем ОСОБА_4, а невстановленою особою.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було проведено службове розслідування стосовно причетності колишнього співробітника ОСОБА_2 до вчинення дій, що містять ознаки шахрайства. В результаті проведеного службового розслідування уповноваженими співробітниками напряму "Служба безпеки" Головного Офісу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в ході моніторингу проблемного кредитного портфеля, аналізу кредитних досьє колишнього співробітника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_2, було виявлено ряд активів, що мають явні ознаки шахрайства, до яких відносяться також зазначені кредитні договори. На підставі службового розслідування Кредитні договори № 129 від 15.06.2007р., № 131 від 16.06.2007р., № 88443- CRED від 14.09.2007р. оформлені на ім'я клієнта ОСОБА_3 та договори поруки № 129-2, № 131-2, № 88443-2 визнано шахрайськими, недійсними. На підставі Висновку напряму "Служба безпеки" Головного Офісу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» N ZAKL-2012/1-6834093 від 27.07.2012 року, з метою уникнення подальших шахрайських дій, заборгованість за кредитними договорами № 129 від 15.06.2007р., № 131 від 16.06.2007р., № 88443- CRED від 14.09.2007р. було перенесено на дебіторський рахунок відповідача. На даний момент суму заборгованості відповідача консолідовано на дебіторському рахунку НОМЕР_1. Дана сума заборгованості станом на 30.11.2012 року складає 342487,25 грн., яку просили стягнути на підставі ст. 1166 ЦК України (а.с.2-6).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмолено в повному обсязі (а.с. 93-96).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.98-103).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, відповідач, внаслідок скоєння злочину, передбаченого ч. ч. 1, 3 ст.358 КК України, завдала позивачу збитки на суму 342487,25 грн., яка на його думку, відповідно до ст.. 1166 ЦК України підлягає стягненню з відповідачки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги суд 1 інстанції виходив із того, що вирок по кримінальному провадженню, що набрав законної сили, відносно відповідачки ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутній, що, в свою чергу, дало підстави суду дійти висновку про відсутність фактів, якими позивач обґрунтовує заявлені ним вимоги, а саме відсутність факту скоєння злочину відповідачем, внаслідок якого позивачу, як зазначено в позові, було завдано відповідні збитки. При цьому посилався на ст. 57 ЦПК України де встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доводи апелянта, що позивачем було проведено службове розслідування, яким встановлено, що саме відповідачка вчинила дії на які зазначено в позові, і цього достатньо для задоволення позову, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на законі, бо згідно ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, висновок службове розслідування не є обов'язковим для суду. Крім того, апелянтом зазначено в суді апеляційної інстанції, що на сьогоднішній день розслідування по кримінальній справі ще не закінчено і обвинувального вироку відносно відповідача за зазначеними у позові фактами - немає.

Таким чином, доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: