Справа №22ц-7797/10 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.М.
Категорія: 41 Доповідач в апел. інстанції: Гриновець Б.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Гриновця Б.М.

суддів: Богонюка М.Я., Федоришина А.В.

при секретарі: Луньо К.А.

з участю: прокурора Коваль Р.Р., Кузьми О.Я.,

Долінської О.З., Ковалюка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою прокуратури Львівської області на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 10 березня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 10 березня 2010 року відмовлено за безпідставністю в задоволенні позову заступника прокурора Львівської області в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ВАТ „Львівський завод залізобетонних виробів № 2", третьої особи на стороні відповідача виконавчого комітету Львівської міської ради про стягнення коштів.

Рішення суду оскаржила прокуратура Львівської області. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, оскільки винесено при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що районний суд не в повному обсязі з'ясував обставини, які мають значення для справи.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні вимог прокуратури Львівської області про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 400 000 грн. суд прийшов до правильного висновку про безпідставність таких вимог.

Звертаючись із заявою, прокуратура виходила з того, що відповідач зобов'язаний профінансувати забезпечення благоустрою наданої сім'ї ОСОБА_4 квартири, її відповідності встановленим санітарно-технічним вимогам, оскільки ця квартира була надана відповідачем. При цьому прокуратура покликалась на ст. 50 ЖК України та ст.ст. 379, 382 ЦК України. Проте (як вважає колегія суддів) зазначені норми закону не можуть служити матеріально-правовою підставою для задоволення позовних вимог і ці норми носять загальний характер. Крім цього, не можна погодитись із твердженням прокуратури у своїй заяві про те, що квартира надавалась сім'ї ОСОБА_4 відповідачем, бо надання квартири і видача ордера провадились на підставі рішення Львівського міськвиконкому № 157 від 28.02.2003 року (а.с.184) та з урахуванням рішення Личаківського районного суду м.Львова від 24.12.2002 року (а.с.6-8). Вказаним рішенням частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Львівського міськвиконкому, ЖБК „Зв'язківець", третя особа ВАТ „Львівський завод залізобетонних виробів №2" (далі ВАТ „ЛЗЗВ № 2") про визнання за позивачами права на проживання в квартирі, видачу ордера, приведення квартири до санітарно-технічних вимог, усунення перешкод у користуванні квартирою і відшкодування моральної шкоди.

Надана сім'ї ОСОБА_4 квартира розташована у будинку ЖБК „Зв'язківець" по АДРЕСА_1 Як видно з матеріалів справи ВАТ „ЛЗЗВ №2" не був ні замовником по будівництву вказаного будинку, ні підрядною будівельною організацією, яка безпосередньо здійснювала таке будівництво.

Личаківський районний суду м.Львова, частково задовольняючи за своїм рішенням від 24.12.2002 року позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про приведення квартири АДРЕСА_1 до належного технічного стану, прийшов також до висновку про те, що на підставі рішення зборів ЖБК по згоді всіх членів кооперативу 24.12.1999 року державна комісія прийняла в експлуатацію будинок АДРЕСА_1 з урахуванням Примірного положення „Про порядок здачі в експлуатацію жилих будинків з чистовим опорядженням квартир силами їх мешканців" в незавершеному вигляді і кожний член ЖБК взяв зобов'язання власними силами та коштами закінчити будівництво квартир (а.с.7 зворот). Згадане вище Примірне положення схвалене рішенням Львівського міськвиконкому № 521 від 19.12.1991року (а.с.179-183).

Із змісту рішення Личаківського районного суд м.Львова від 24.12.2002 року також вбачається, що позивачі за цією справою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виходили з того, що саме відповідачі, тобто Львівський міськвиконком та ЖБК „Зв'язківець" (а не ВАТ „ЛЗЗВ № 2"), за власні кошти зобов'язані привести квартиру до належного санітарно-технічного стану (а.с. 6 зворот).

З огляду на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ВАТ „ЛЗЗВ №2" не може нести обов'язку по виплаті сім'ї ОСОБА_4 грошової суми на відшкодування вартості робіт по приведенню квартири до належного санітарно-технічного стану. Зрештою сума вимоги у розмірі спочатку 60 000 грн., а згодом 400 000 грн. ні прокуратурою області, ні особами, в інтересах яких вона зверталася, жодними доказами не обґрунтована.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне відмітити ті обставини, які свідчать про відповідне ставлення ВАТ „ЛЗЗВ №2" до сім'ї свого працівника ОСОБА_4. Останньому була запропонована квартира в будинку ЖБК без сплати ним (ОСОБА_4.) пайових внесків (такі внески фактично проплачені заводом в рахунок його дольової участі у будівництві будинку у формі поставки будівельних матеріалів). Крім цього, незважаючи на те, що сім'я ОСОБА_4 перебувала на квартирному обліку у складі сім'ї із 6-ти осіб і виділена 5-ти кімнатна квартира за розміром жилої площі могла бути виділена на власне цей склад сім'ї зі зняттям з квартирного обліку, спільним рішенням правління та профкому ВАТ „ЛЗЗВ №2" цю квартиру було виділено на склад сім'ї ОСОБА_4 з 5-ти, а не 6-ти осіб (він, дружина, дочка і двоє онуків), а квартира АДРЕСА_2, у якій проживала уся родина, залишено за згодою правління та профкому для проживання одинокому сину ОСОБА_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокуратури Львівської області - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 10 березня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :