Справа № 202/4541/15-ц
08 вересня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.
при секретарі - Коломоєць Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до відповідача ОСОБА_2 в якому просить суд:
2.У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 05 грудня 2014 року у розмірі 6 952 (шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят два) долари США 00 центів, звернути стягнення заборгованості за іпотечним договором посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. 05 грудня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1060 шляхом передачі іпотекодержателю - ОСОБА_1 у власність предмету іпотеки, а саме квартири № АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, та визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру, яка предметом іпотеки.
В обґрунтування таких позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 05 грудня 2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В.
Відповідно до п. 1 вищевказаного договору він передав відповідачу у власність 6 952,00 долари США 00 центів, що на день укладення договору позики по комерційному курсу (1 долар США = 17,10 гривень) складало 118 879 (сто вісімнадцять тисяч вісімсот сімдесят дев'ять) гривень 20 копійок. Підтвердженням факту одержання позичальниками грошей є підписання договору та розписка, яка власноручно була написана позичальником в момент передачі йому суми позики.
Зазначену вище суму грошей відповідач зобов'язався повернути готівкою у розмірі 6952 (шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят два) долари США 00 центів, що на день укладення Договору позики по комерційному курсу (1 долар США = 17,10 гривень) складало 118 879 (сто вісімнадцять тисяч вісімсот сімдесят дев'ять) гривень 20 копійок.
Повернення зазначеної в цьому договорі суми повинно було здійснюватися, за наступним графіком: частками щомісяця в сумі, не меншій еквіваленту 242 (двісті сорок два) долари США 00 центів щомісячно з 05 грудня 2014 року по 05 травня 2015 року; останній внесок в сумі, не меншій еквіваленту 5742 (п'ять тисяч сімсот сорок два) долари США 00 центів - з 05 травня 2015 року по 05 червня 2015 року.
Повернення кожної частки грошей за кожен місяць повинен був здійснюватися позичальником не пізніше п'ятого числа кожного місяця. Перший внесок повинен був зроблений не пізніше 05 січня 2015 року, а останній внесок не пізніше 05 червня 2015 року.
Він виконав свої зобов'язання в повному обсязі належним чином, відповідно до умов договору позики і норм чинного законодавства.
У свою чергу відповідач за договором позики не повернув частку позики за щомісячними платежами, починаючи з 05 січня 2015 року в сумі 242 (двісті сорок два) долари США 00 центів, у встановлений договором строк, тим самим не здійснивши жодного разу повернення грошей.
Крім того, відповідно до п. 5 договору, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України позичальник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу позикодавця має сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
05 грудня 2014 року з метою забезпечення виконання основного зобов'язання між ним та та відповідачем було укладено іпотечний договір, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. 05 грудня 2014 року, та зареєстрованого в реєстрі за № 1060.
Відповідно до п. 3.1.4. іпотечного договору у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим договором або за договором позики іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 5.2. іпотечного договору іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за договором позики вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений договором позики строк суми позики; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені договором позики строки сум процентів; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені договором позики строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій).
Відповідач мав почати повернення позики частками не пізніше 05 січня 2015 року, тому на сьогодні кількість прострочених місяців складає 5 (п'ять) місяців, що на дату подачі позовної вимоги від 20 травня 2015 року, складає 1210 (одна тисяча двісті десять) доларів США 00 центів, що на день подачі позову по комерційному курсу (1 долар США = 21,00 гривень) складає 25 410 (двадцять п'ять тисяч чотириста десять) гривень 00 коп.
20.03.2015 року він направив відповідачу лист-вимогу з повідомленням про необхідність сплатити простроченої заборгованості, та повідомив відповідача, що у разі незадоволення листа-вимоги він буде змушений захищати свої майнові права.
Враховуючи викладені обставини він вимушений звернутися до суду із позовом.
Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про місце та час судового розгляду. Представник позивача завчасно поданою письмовою заявою сповістив про неявку та можливість розгляду й вирішення справи без його участі. Позовні вимоги просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду й вирішення справи.
Відповідач заперечень проти позову не надав, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно.
На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
05 грудня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який у встановленому Законом порядку було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстровим № 1059.
За умовами договору позики позивач (п. 1) передав відповідачу у власність 6952,00 долари США (118879,20 грн. по курсу НБУ станом на 05.12.2014 року). Позику було надано безпроцентну. Факт отримання коштів сторони підтвердили підписанням договору позики та власноручно написаною позичальником письмовою розпискою про отримання коштів.
Згідно з п. 2 договору позики позичальник зобов'язався кошти в сумі 6952,00 долари США позичені у позивача повернути до 06 червня 2015 року.
У п. 2 договору позики сторони погодили, що повернення суми позики повинно здійснюватися за графіком, зокрема, частинами щомісяця в сумі не меншій еквіваленту 242 (двісті сорок два) долари США 00 центів щомісячно з 05 грудня 2014 року по 05 травня 2015 року, а останній внесок в повинен був здійснений у сумі не меншій еквіваленту 5742 (п'ять тисяч сімсот сорок два) долари США 00 центів - з 05 травня 2015 року по 05 червня 2015 року.
Повернення кожної частини коштів за кожен місяць повинен здійснюватися позичальником не пізніше п'ятого числа кожного місяця. Перший внесок повинен бути зроблений не пізніше 05 січня 2015 року, а останній внесок не пізніше 05 червня 2015 року.
У п. 3 договору сторони погодили обов'язок позичальника повернути позичені у позивача кошти у строк визначений п. 2 договору позики, тобто до 06 червня 2015 року.
У п.п. 5, 5.1 сторони погодили відповідальність згідно зі ст. 625 ЦК України та обов'язок позичальника щодо сплати пені у розмірі 1 % від суми займу за кожен день прострочення.
В рахунок забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника за договором позики від 05 грудня 2014 року, в цей же день між сторонами було укладено іпотечний договір, який у встановленому Законом порядку було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстровим № 1060.
За умовами іпотечного договору (п. 1.1, п. 1.2) іпотекодавець (відповідач) надав позивачу (іпотекодержателю) в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (предмет іпотеки).
Пунктом 5 іпотечного договору сторони погодили, що у разі порушення основного зобов'язання або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення у не менше ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки к разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку (30 днів) вимога іпотекодержателя залишиться без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. У вказаному пункті договору сторони також погодили способи і порядок задоволення вимог іпотекодержателя. Зокрема, у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим договором або договором позики встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки.
В такому випадку іпотечний договір згідно ст.ст. 36,37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.
Іпотечним договором також передбачені можливості та порядок задоволення вимог кредитора шляхом реалізації предмета іпотеки (п.п. 5.4.2, 5.4.3).
Згідно з висновком ТОВ «Віконт-Консалтинг» оціночна вартість спірної квартири станом на 18 травня 2015 року становить 118487,00 грн.
Спірна квартира (предмет іпотеки) належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2014 року укладеного між ним та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Фартушною Т.М. за реєстровим № 1301. Право власності за відповідачем на спірну квартиру було зареєстроване 30.10.2014 року (запис № 7518949).
Квартира, що є предметом іпотечного договору, має 40,6 кв.м. загальної площі приміщень, з яких житлової 19,5 кв.м.
Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Законом України «Про іпотеку».
Так, відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є іпотечний договір, який має бути нотаріально посвідченим (ст.ст.1, 3, 18 Закону України «Про іпотеку»).
Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Істотні умови іпотечного договору, згоди з яких повинні досягти його сторони, викладені в ст.18 Закону України «Про іпотеку». У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.
Крім того, нормою ст.5 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що предметом іпотеки може бути об'єкт нерухомого майна за умови, що він належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.
Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачені правові наслідки порушення обов'язків іпотекодавця. Зокрема, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Це також передбачено умовами договору іпотеки.
Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено обов'язкове повідомлення про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору, а саме, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави та умови передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, зокрема іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

За змістом ст.38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свою вимогу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі шляхом укладення договору купівлі-продажу.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.

Зміст ч.1 ст.11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.2 ст.11 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки позивачем та його представниками не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що відповідач не виконав або виконав неналежним чином основне зобов'язання, передбачене договором позики від 05 грудня 2014 року, що є безумовною підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки і яка передбачена ст. 33 Закону України «Про іпотеку». Наявність у матеріалах справи лише доказів (а.с. 35) надіслання позивачем на адресу відповідача вимоги від 20.03.2015 року не може вважатися єдиним доказом того, що відповідач не виконував або неналежним чином виконував умови договору позики укладеного 05 грудня 2014 року із позивачем. Окрім того, текст вимоги до суду надано не було, у зв'язку з чим не було можливості дослідити зміст самої вимоги іпотекодержателя до іпотекодавця на предмет її відповідності ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Окрім того, вимоги про припинення права власності відповідача на спірну квартиру та визнання права власності на вказану квартиру за позивачем не можуть вважатися законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, оскільки визнання за позивачем такого права власності можливо лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у розумінні ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з пунктом 5 іпотечного договору сторони погодили способи і порядок задоволення вимог іпотекодержателя. Зокрема, у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим договором або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. В такому випадку іпотечний договір згідно ст.ст. 36,37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

Таким чином, у разі наявності безспірних доказів невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов договору позики від 05 грудня 2014 року, або ж порушень умов іпотечного договору, позивач не позбавлений можливості у відповідності до п. 5 іпотечного договору та ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» скористатися правовими підставами для реєстрації свого права власності на предмет іпотеки на підставі вказаного іпотечного договору та Закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника є підставою для припинення права власності.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Доказів того, що ким-небудь не визнається або оспорюється право позивача як іпотекодавця на реєстрацію свого права власності на предмет іпотеки на підставі вказаного іпотечного договору від 05.12.2014 року та ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», надано у судове засідання не було.

Враховуючи у сукупності всі зазначені обставини в задоволенні усіх позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити у повному обсязі.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у загальному порядку.

Суддя: Д.С. Шклярук