Справа № 457/1686/14-ц
провадження №2/457/70/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючої-судді Василюк Т.В.

з участю секретаря Луцької І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до Трускавецького міського суду з позовом до до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Свої вимоги мотивувала тим, що 28.12.2007 року, виїжджаючи за кордон, вона оформила довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Єдин Л.В., на ОСОБА_4 на право продажу частини житлового будинку АДРЕСА_1 05.06.2008 року ОСОБА_4 від її імені уклала із ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 20/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Львівської області, загальною площею 67,3 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Єдин Л.В., однак жодних коштів виручених від продажу житлового будинку ОСОБА_4 їй не передала, оскільки повідомила, що належна їй частка будинку була передана ОСОБА_3 безоплатно. Вироком Самбірського міськрайонного суду від 19.09.2014 року встановлено, що грошові кошти в сумі 38800,00 доларів США у ОСОБА_3 позичив ОСОБА_6, а розписку на таку суму писала ОСОБА_4 Цим же вироком встановлено, що договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 05.06.2008 року, був укладений в якості забезпечення боргу ОСОБА_6 перед ОСОБА_3, тобто з метою приховати інший правочин - договір застави нерухомого майна. Таким чином, ОСОБА_4, діючи на підставі довіреності усвідомлювала, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя, але свідомо допускала настання негативних наслідків для свого довірителя, адже знала, що укладаючи спірний договір не отримає за продане майно грошових коштів. Відтак просила визнати недійсним договір купівлі-продажу 20/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Львівської області, загальною площею 67,3 кв.м., укладений 05.06.2008 року ОСОБА_4 із ОСОБА_3 та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу від 05.06.2008 року, шляхом скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрації права власності ОСОБА_3 на 20/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1

Від відповідача ОСОБА_3 надійшло письмове заперечення, в якому він просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що в оспорюваному договорі купівлі-продажу від 05.06.2008 року (пункт 5) вказано, що на момент укладення даного договору ним вже було сплачено за об'єкт продажу 29358,00 грн. Посилання на вирок Самбірського міськрайонного суду від 19.09.2014 року втому, що вищевказаний договір купівлі-продажу, було укладено, щоб приховати інший договір - застави не відповідає дійсності, оскільки ним було сплачено за майно кошти, згідно довіреності ОСОБА_4 не була уповноважена передавати в заставу нерухоме майно позивачки. Крім того, приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу Єдин Л.В. ознайомила ОСОБА_4 з вимогами законодавства України щодо недійсності правочину. Також просить відмовити у позові, застосувавши до позовних вимог строк позовної давності, який позивачка пропустила.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, суду пояснили, що ОСОБА_2 дала довіреність своїй сестрі ОСОБА_4 на продаж частини будинку АДРЕСА_1 Її сестра уклала договір купівлі-продажу частини будинку, однак жодних коштів виручених від продажу вона не отримала, як потім пояснила їй сестра, будинок було передано ОСОБА_3 безоплатно в рахунок погашення боргу ОСОБА_6 До суду вона не зверталася, оскільки чекала вирішення по кримінальній справі, яка розглядалася Самбірським міськрайонним судом.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнала, суду пояснила, що в 2008 році ОСОБА_3 повідомив про те, що її колишній чоловік ОСОБА_6 позичив у нього значну суму коштів, які не повертав. Однак ОСОБА_3 пояснив їй, що і надалі має намір вести спільний бізнес з її чоловіком для розширення якого йому потрібно оформити кредит в «Приватбанку». Для забезпечення кредиту йому потрібно заставне майно і просив переоформити на нього частину будинку, яку він згодом поверне назад. Однак як згодом з'ясувалося під час розгляду кримінальної справи в Самбірському міськрайонному суді, наміру повертати нерухоме майно він не мав, оскільки вважав, що воно перейшло у його власність через неповернення ОСОБА_6 боргу. Жодних коштів ні до підписання договору, ні після підписання договору передано не було. Також хоче додати, що і вартість проданої частини будинку, а саме 29358,00 грн., зовсім не відповідає фактичним цінам на нерухомість у м. Трускавці.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що між ним та ОСОБА_4 був укладений договір-купівлі продажу частини будинку АДРЕСА_1 у м. Трускавці і за вказане майно він сплатив кошти. Просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з безпідставністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, оскільки в основі позовних вимог позивачки лежить вирок Самбірського міськрайонного суду, яким однак не встановлено якісь незаконні домовленості ОСОБА_3 із ОСОБА_4 Також і факт відсутності передачі коштів за придбане майно не встановлено. Крім того, позивачка пропустила встановлений строк позовної давності, оскільки як сама і ствердила, дізналася про укладений договір ще в 2008 році.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 05.06.2008 року ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності від 28.12.2007 року, від імені ОСОБА_2 уклала із ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 20/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Львівської області, загальною площею 67,3 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Єдин Л.В. У вищезазначеному договорі (пункт 5) вказано, що на момент укладення даного договору ОСОБА_3 було сплачено за об'єкт продажу 29358,00 грн.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтея 215 ЦК України визначаються загальні правові засади визнання правочину недійсним, для цього повинна існувати відповідна правова підстава. Такою правовою підставою ЦК визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, тобто вимог щодо волевиявлення учасника правочину, щодо настання реальних правових наслідків правочину, щодо недопустимості порушення правочином, вчинюваним батьками, інтересів малолітніх дітей. Тобто порушення вимог закону, допущені стороною (сторонами) після укладення правочину, не можуть спричиняти його недійсність, а призводять до інших правових наслідків, передбачених законом. Недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону.

Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Правочин, укладений унаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою його стороною, є оспорюваним. Особа, яку представляють, отримує право на позов про визнання правочину недійсним, оскільки дії тут вчиняються не в її інтересах, що суперечить самій сутності представництва. Умовами застосування статті 232 ЦК України є: 1) укладення правочину через представника; 2) існування відносин добровільного представництва (це випливає з ч. 2 ст. 232, де йдеться про «довірителя», тобто суб'єкта добровільного представництва); 3) наявність зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною правочину. При цьому не має значення, чи переслідували учасники змови або одна з них корисливу мету, чи ні; 4) представник однієї сторони і друга сторона правочину діяли на свою користь, а отже, на шкоду довірителю.

Відносини представництва характеризуються тим, що представник в силу та в межах наданих йому повноважень своїми діями створює, змінює чи припиняє права та обов'язки свого довірителя. При укладенні правочину представник повинен керуватися інтересами свого довірителя, і створювати для нього ті права та обов'язки, яких він бажав. У таких довірчих відносинах представник має виявляти не свою волю, а волю довірителя, але внаслідок самовільної зміни порядку виконання доручення, відбувається спотворення волі довірителя, правочин відображає волю повіреного, що є відмінною від волі довірителя.

Поняття «зловмисності» було розкрито у п. 13 роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999 р. № 02-5/111 «Про деякі питання вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними». Зазначається, що «зловмисна домовленість» - це умисна змова представника однієї сторони з іншою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої було укладено договір. Критерій «зловмисності» не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, протирічать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя.

Позивачка зазначає, що хоча був укладений договір купівлі-продажу, грошей за продаж частини будинку, вона не одержала, а ОСОБА_3 коштів за купівлю фактично не платив, а вважав, що набуте ним майно він одержав в рахунок погашення перед ним боргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п. 4 ст. 61 ЦПК України тільки вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Самбірського міськрайонного суду від 19.09.2014 року по справі № 452/210/14-к, який набрав законної сили, встановлено, що відповідно до показань допитаного в судовому засіданні підсудного ОСОБА_6, який ствердив, що він позичав та віддавав ОСОБА_3 гроші. На його прохання ОСОБА_4 писала боргову розписку на 33 800 доларів США, хоча грошей не брала. Також відповідно до показань підсудної ОСОБА_4, яка ствердила, що написала розписку для ОСОБА_3 про отримання 33800 доларів США. Крім того, через борги чоловіка, переписала свій будинок на ОСОБА_3 Оголошено в судовому засіданні покази потерпілого ОСОБА_3, в яких він підтвердив ті обставини, що грошові кошти позичалися в нього ОСОБА_6 неодноразово в різних сумах. ОСОБА_6 позичені кошти частково повертав, писав боргові розписки. ОСОБА_3 заспокоївся, що борг забезпечений нерухомістю та продовжував позичати ОСОБА_6 гроші. Через ОСОБА_4 передавав позику в розмірі 4500 доларів США. ОСОБА_7 власноручно написала ОСОБА_3 розписку 07.02.2008 року на суму 38800 доларів США, хоч це була сума боргу ОСОБА_6 05.06.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_6 перед ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу частини будинку за ціною 29358 грн. (а.с. 93). Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і ОСОБА_4 виникли цивільно-правові відносини. Також у вироці Самбірського міськрайонного суду від 19.09.2014 року встановлено, що рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 04.05.2011 року позов ОСОБА_3 задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_3 269227,14 грн. суми боргу та 5000 грн. моральної шкоди.

Суд бере до уваги, що дані покази ОСОБА_3 дав на досудовому слідстві, будучи попередженим слідчим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Таким чином, обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховували іншу волю учасників угоди. Судом встановлено, що 05.06.2008 року ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності від 28.12.2007 року, від імені ОСОБА_2 уклала із ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 20/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 у наслідок зловмисної домовленості. ОСОБА_4 діяла не в її інтересах довірителя ОСОБА_2, що суперечить сутності представництва. ОСОБА_4 однієї сторони і друга сторона правочину ОСОБА_3 діяли на свою користь, а отже, на шкоду довірителю ОСОБА_2

Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд вважає, що ОСОБА_2 пропустила строк позовної давності з поважних причини, що були пов'язані з розглядом кримінальної справи № 452/210/14-к в Самбірському міськрайонному суді, а тому суд вважає, що пропущений нею строк слід поновити.

Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об'єктивності, грунтуються на законі.

За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачкою ОСОБА_4, суд дійшов висновку про підставність заявленого позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, с у д,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 20/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Львівської області, загальною площею 67,3 кв.м., укладений 05.06.2008 року ОСОБА_4 із ОСОБА_3.

Застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу від 05.06.2008 року, шляхом скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрації права власності ОСОБА_3 на 20/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Львівської області

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Т. В. Василюк