Апеляційний суд Тернопільської області
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого : Сташківа Б.І.

Суддів : Демковича Ю.В., Гірського Б.О.

при секретарі : Саланда О.М. .

з участю сторін:представника апелянта ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 лютого 2010 рок по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації висловленої на прес-конференції та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації висловленої на прес-конференції Тернопільської обласної державної адміністрації та стягнення моральної шкоди. Позивач зазначив, що відповідач по справі ОСОБА_3, колишній голова Тернопільської обласної державної адміністрації, на прес-конференції, що мала місце 12 січня 2010 року поширив недостовірну інформацію про те, що він використовуючи корупційні звязки, посприяв синові незаконно отримати диплом про вищу освіту, військовий квиток та спеціальні звання, незаконно ухилився від служби в армії, які порочать його особисті немайнові права, честь і гідність.

Позивач просив суд визнати ці відомості такими, що не відповідають дійсності та ганблять його честь, гідність та ділову репутацію, зобовязати відповідачів спростувати недостовірні відомості на прес - конференції шляхом

Справа : № 22ц- 767 Головуючий в 1-й інстанції: Костів О.З.

Категорія : 39 Доповідач : Сташків Б.І.

-2-

повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, а також зазначив, що внаслідок поширення недостовірної інформації йому завдано значної моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 лютого 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію начальника УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_2 відомості поширені ОСОБА_3 на прес-конференції 12 січня 2010 року про те, що нібито використовуючи корупційні звязки ОСОБА_2, його син-Максимов ОСОБА_4 незаконно отримав диплом про вищу освіту, військовий квиток та спеціальні звання.

Зобов'язано відповідача ОСОБА_3 в строк не пізніше одного місяця з дня вступу рішення в законну силу спростувати вказані недостовірні відомості на прес -конференції шляхом повідомлення про ухвалене у справі рішення.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., 750 грн. сплаченого судового збору та 75 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді.

У задоволенні решта позовних вимог відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 лютого 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог посилаючись на те, що суд при розгляді справи допустив порушення норм матеріального та процесуального права, не долучив до справи ряд документів, які носять доказовий характер його доводів про незаконне отримання сином відповідача спеціального звання, диплому про вищу освіту, військового квитка, зміст поширеної інформації не співпадає з тими відомастями , на які послався суд в резулятивній частині рішення.

У судовому засіданні представник відповідача-Бочан І. П. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на обставини викладені в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із слідуючих підстав.

Задовільняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 у своєму виступі на прес-конференції поширив щодо позивача недостовірну інформацію, яка є негативною, чим порушив особисті немайнові права позивача.

-3-

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки вони грунтуються на зібраних по справі доказах та відповідають вимогам Закону.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, ст.ст.16, 275 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. .

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе чи членів своєї сімї.

Разом з тим статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

У звязку з цим при вирішенні цього спору необхідно встановити та належним чином оцінити відповідність виступу на прес конференції в якій, як вважає позивач, відносно нього та сина поширені недостовірні дані, саме інформація в розумінні Закону України Про інформацію та ст. 277 ЦК України; визначити характер такої інформації та зясувати чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до ст. 277 ЦК України та п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію і повинна здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Встановлено і матеріалами справи підтверджується виступ голови Тернопільської обласної державної адміністрації ОСОБА_3 на прес-конференції, що мало місце 12 січня 2010 року, у якому міститься саме ті висловлювання, про спростування яких просить позивач, а саме ... я сьогодні однозначно стверджую про те, що тільки використовуючи корупційні звязки батька, особа змогла за три роки, незрозуміло як, закінчити вуз, отримати

-4-

військовий квиток будучи студентом і не служивши в армії і не маючи підстав згідно закону, а тільки згідно прохання органів внутрішніх справ, таким чином ухилитись від служби в армії перейшла до служби МВД де працював батько начальником, що прямо заборонено, тому що це підпорядкована особа..., ...на сьогоднішній день ведеться слідство, прокуратурою порушена кримінальна справа за цим фактом, про що інформував обласний прокурор і мене і Президента ..., ...я звернувся до Президента України, з тим щоб він все-таки клопотав перед Генеральною прокуратурою щоб справу із відання обласної прокуратури вилучили в Генеральну прокуратуру для того щоб слідство було проведено не упереджено, тому що є в області заяви про те, що упереджено проводиться слідство, так само щоб не було тиску з боку органів МВД на працівників прокуратури при проведенні слідства, то я би просив щоб ця справа була вилучена Генеральним прокурором....

Суд першої інстанції детально перевірив доводи позивача, заперечення відповідача і встановив, що син позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 підставно був зарахований 01 вересня 1995 року студентом першого курсу юридичного факультету Чернівецького державного університету ім.Ю.Федьковича (наказ ректора по університету №230-СТ від 30 липня 1995 року), а наказом № 279 -СТ від 18 вересня 1998 року його, як студента четвертого курсу юридичного факультету переведено на п'ятий курс юридичного факультету заочної форми навчання з 01 вересня 1998 року, а з 15 вересня 1998 року на шостий курс заочної форми навчання юридичного факультету і дозволено навчання за індивідуальним робочим планом, що підтверджуєтся довідкою Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича юридичного факультету від 13 січня 2010 року( а.с 18,58) та постановами прокуратури Тернопільської області від 10 лютого 2010 року та прокуратури міста Чернівці від 26 березня 2010 року про відмову у порушенні кримінальної справи (а.с. 46).

Із відмовних матеріалів цих перевірок прокуратури вбачається, що в 1996-1998 роках мало місце скорочення терміну навчання на заочній формі юридичного факультету Чернівецькго державного університету ім.Ю. Федьковича із 6-и до 5-и років, в зв'язку з неукомлектованістю викладачів навчання проводилося за навчальними планами юридичного факультету Київського державного університету ім.Т.Шевченка і переважно викладачами цього факультету, а тому студенти заочної форми навчалися за індивідуальними робочими планами і у зв'язку з повним виконанням відповідного навчального плану могли бути достроково у будь-який час року переведені на наступний курс.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 в міру повного виконання відповідного етапу навчального плану впродож липня- жовтня 1998 року здав академічну різницю за четвертий курс денної форми навчання, повно виконав навчальний план за освітньо-кваліфікаційним рівнем за п'ятий- шостий курси заочної форми навчання, а також успішно здав Державні

-5-

екзамеційні іспити, що підтверджується заліковою книжкою та рішенням Державної екзаменаційної комісії, в зв'язку з чим наказом по університету №351-СТ від 06 листопада 1998 року йому присвоєно кваліфікацію юрист, видано диплом спеціаліста і з 01 листопада 1998 року відрахований з університету в зв'язку із закінченням навчання, як такий, що повністю, успішно склав державні іспити та захистив дипломну роботу.

Про законність отримання ОСОБА_5 диплому про закінчення університету за дорученням Генеральної прокуратури України проводилася перевірка прокуратурою міста Чернівці, яка постановами від 16 лютого та 26 березня 2010 року відмовила в порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича у зв'язку з відсутністю в їх діях ознак злочину, передбаченого ст.ст. 358, 364,365,366,367 КК України (а.с.43).

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що ОСОБА_5 незаконно отримав спеціальне звання молодший лейтенант та лейтенанта міліції, оскільки вони спростовуються здобутими доказами в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України Про міліцію особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділі міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоюються спеціальні звання міліції.

Відповідно до пунктів 3 та 6 Положення про проходження служб рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, на службу в органи внутрішніх справ приймаються на добровільних засадах особи, які досягли 18- річного віку, здатні за особистими якостями, освітою і станом здоров'я виконувати покладені на них обов'язки. Призовники не підлягають прийому на службу в органи внутрішніх справ. Посади середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ комплектуються особами, які мають вищу або спеціальну середню освіту і відповідають вимогам служби в органах внутрішніх справ.

Підпунктом 1 пункту 27 вказаного Положення передбачено, що спеціальні звання рядового і начальницького складу присвоюються особам, прийняті на службу в органи внутрішніх справ, з урахуванням їх особистих якостей, спеціальної або військової освіти, рівня підготовки, службового досвіду та інших умов, передбачених цим Положенням.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 вперше прийнятий на посаду оперуповноваженого відділення боротьби з крадіжками з помешкань громадян оперативно-пошукового відділу карного розшуку при Управлінні МВС України в Тернопільській області, де йому спочатку наказом начальника УМВС України в області №470-о/с від 02 жовтня 1998 року присвоєно спеціальне звання начальницького складу молодший лейтенант міліції.

-6-

Проведеною Міністерством внутрішніх справ України перевіркою з'ясовано, що присвоєння спеціального звання молодший лейтенант міліції ОСОБА_5 здійснено на законних підставах, на день зарахування ОСОБА_5 в органи міліції йому виповнилося 20 років, за висновком військово-лікарської комісії його визнано придатним для проходження служби, він не був призовником, оскільки отримав військовий квиток, мав незакінчену вищу освіту та перебував на 5-му курсі заочної форми навчання юридичного факультету(а.с.48).

Із висновку даної перевірки вбачається, що прийом кандитатів на службу в органи внутрішніх справ із незакінченою вищою освітою на посади середнього начальницького складу і присвоєння їм перших спеціальних звань здійснювалися кадровим апаратом УМВС в області на підставі відповідних вказівок МВС України, починаючи з 1991 року, ще задовго до призначення ОСОБА_2 на посаду начальника УМВС України в Тернопільській області .

Після закінчення університету, наказом начальника УМВСУ в Тернопільській області від 03 листопада 1998 року №547 о/с По особовому складу ОСОБА_5 присвоєно чергове спеціальне звання лейтенант міліції.

Присвоєння такого звання відповідає вимогам пункту 32 вищевказаного Положення, яким передбачено, що спеціалне звання лейтенанта міліції присвоюються особам, які мають вищу освіту і призначені на посади середнього начальницького складу.

В подальшому в період з 12 лютого 1999 року по 22 квітня 2005 року ОСОБА_5 проходив службу в УПМ ДПА в Чернівецькій області, де йому були присвоєні спеціальні звання від лейтенанта до майора податкової міліції, а пізн1ше з 22 квітня 2005 року по 06 серпня 2009 року проходив військову службу в Управлінні СБ України в Тернопільській області, де йому присвоєні військові звання майор і підполковник.

На підставі постанови прокурора Тернопільської області від 10 лютого 2010 року в порушенні кримінальної справи за фактом зловживання службовим становищем при прийнятті на службу в органи внутрішніх справ та присвоєнні спеціальних звань ОСОБА_5 відносно працівників УМВСУ в Тернопільській області відмовлено на підставі п.2 ст.6 КПК України, у зв'язку з відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ст.ст. 364, 365 КК України ( а.с.46).

Не можуть бути взяті до уваги і доводи апелянта про те, що ОСОБА_5 було безпідставно знято з військового обліку і видано військовий квиток з посиланням на представлену ним довідку західно - оперативного командування Міністерства оборони України від 11 січня 2010 року, оскільки у процесі перевірки, проведеної військовим прокурором Тернопільського гарнізону, факти ухилення ОСОБА_5 від проходження строкової

-7-

військової служби, використання ним завідомо підробленого документа військового квитка серії МО № 172210 та зловживання колишнім військовим комісаром Тернопільського МВК своїм службовим становищем при знятті з військового обліку та видачі військового квитка не знайшло свого підтвердження, у зв'язку з чим 22 січня 2010 року в порушенні кримінальної справи за даними фактами відмовлено на підстав п.2 ст.6 КПК України(а.с.19).

На день розгляду апеляційної скарги апеляційною інстанцією ухвалена постанова військового прокурора Тернопільського гарнізону ніким не скасована і є законною.

Правомірність присвоєння ОСОБА_5 спеціальних звань підтверджується і тим, що з ним 22 квітня 2010 року із Службою Безпеки України в Чернівецькій області укладено контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України осіб офіцерського складу терміном до 22 квітня 2015 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав вірну оцінку зібраним по справі доказам, прийшов до правильного висновку, що звинувачення позивача у вчиненні корупційних діянь є недостовірною інформацією, оскільки відповідачем в особі його представника під час судового розгляду не доведено достовірності поширеної про позивача інформації, хоча, згідно із ст.277 ЦК України саме відповідач повинен довести, що поширена ним інформація відповідає дійсності.

Вказана інформація за своїм змістом принижує честь і гідність і ділову репутацію позивача в громадській думці з точки зору додержання ним законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, а тому підлягає спростуванню.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 року №7 Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі,гідності і ділової репутації громадян та організацій, про задоволені позову суд повинен в резулятивній частині рішення зазначити, які саме відомості визнано такими, що не відповідають дійсності та порочать честь і гідність позивача.

Визнавши виступ на прес-конференції таким, що не відповідає дійсності суд першої інстанції належним чином дослідив та розкрив їх зміст в рішенні суду, вказав які конкретно відомості, що були поширені є такими, що ганьблять честь, гідність і ділову репутацію, а тому посилання апелянта про те, що зміст поширеної інформації не співпадає з тими відомостями, не які послався суд в резулятивній частині рішення не грунтуються на матеріалах справи.

Частиною першою ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

-8-

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що поширення недостовірної інформації порушує особисті немайнові права позивача, яка полягає в тому , що на прес- конференції були присутні коресподенти багатьох місцевих видань, недостовірна інформація була розміщена на офіційному сайті Тернопільської обласної державної адміністрації, на сайтах Тернопільська правда, виступ відповідача було опубліковано в газеті Місто.

Вказана інформація набула широкого розповсюдження на території та за

межами Тернопільської області, серед колективу органів внутрішніх справ області, керівником якого ОСОБА_2 працює, внаслідок чого позивачу довелось прикладати багато зусиль, щоб спростувати дану інформацію.

У результаті протиправних дій відповідача, погіршився стан здоров'я позивача, порушилися його нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Відповідно до ст.23 ЦК України та роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд в повній мірі врахував вищезазначені вимоги закону, навів в рішення відповідні мотиви визначення саме такого розміру відшкодування, урахував конкретні обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру стягнутої на користь позивача такого розміру відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-317, 319, 324,325 ЦПК України, колегія суддів судової палати апеляційного суду Тернопільської області,-

-9-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 відхилити, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з того дня може бути оскаржена протягом двох місяців в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий :

Судді :