Справа № 189/1552/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.09.2015 Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Лукінової К.С.

при секретарі Копиці С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ВГІРФО Покровського РВ ГУМВС України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання та просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2, Дніпропетровської області, належною йому на праві приватної власності.

В обґрунтування позову посилається на те, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. За вказаною адресою із 11 червня 2013 року, як член сім'ї позивача - власника вказаного житла, зареєстрована відповідач - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка із травня 2014 року і до теперішнього часу за вказаною адресою не проживає.

Після припинення спільного проживання фактично відповідачка - ОСОБА_2 переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків в АДРЕСА_3, Покровського району Дніпропетровської області.

При цьому відповідачка - ОСОБА_2, у добровільному порядку відмовляється зареєструватися за дійсним своїм місцем проживання, мотивуючи свою відмову ніби-то наявністю її права власності на частину вказаної квартири.

Справу розглянуто згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України у відсутності позивача та його представника, які надіслали до суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності та заяву-роз'яснення щодо суті позову.

Згідно заяви-роз'яснення позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не містять жодних позовних вимог щодо позбавлення чи будь-яким іншим обмеженням права неповнолітнього сина сторін - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо користування житловим приміщенням: а саме квартитрою АДРЕСА_1

Справу розглянуто згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України у відсутності відповідачки ОСОБА_2, яка надіслала до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутність, проти позову заперечує.

Відповідачка подала письмові заперечення проти позову, згідно з яких вказала, що рішення Покровського районного суду від 04.08.2014 року у цивільній справі №189/1144/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів були встановлені наступні факти:

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 знаходяться у зареєстрованому шлюбі: є чоловіком і жінкою.

2.Неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

ОСОБА_5 проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_6, як батько, ухиляється від утримання свого сина ОСОБА_3 у зв'язку з чим судом ухвалено примусове стягнення з нього аліментів у розмірі ? від доходу.

Разом з цим неповнолітній син ОСОБА_3 знаходиться на утриманні матері - відповідачки ОСОБА_2, на рахунок якої позивач - ОСОБА_1 повинен виплачувати аліменти на утримання дитини.

Таким чином позбавити мати права проживання у житловому приміщенні можливо тільки із позбавленням права проживання сина.

А згідно вимог ст. ст. 176, 177 СК України позбавити права проживання житловим приміщення та зняти з реєстрації місця проживання дитину можливо тільки за згоди органу опіки та піклування. При цьому основною задачею є документальне доведення, що дитина одержить рівноцінне за площею та умовами проживання місце.

При цьому особливою умовою є те, що неповнолітній ОСОБА_3 від народження знаходиться на "Д" обліку в інституті Філатова з діагнозом: вроджений птоз верхніх повік обох очей. За станом здоров'я необхідно постійне диспансерне спостереження, можливе оперативне лікування.

Прокурор просив винести рішення на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

Із матеріалів справи видно, що позивач є власником житлової квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи на даний час відповідачка продовжує бути зареєстрованою в квартирі позивача (а.с.11-12), у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості вільно користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Крім того ОСОБА_2 з травня 2014 року не проживає за місцем реєстрації, тобто у належній позивачу квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується актом про встановлення фактичного місця проживання, що знаходяться в матеріалах справи.

Згідно поданих відповідачкою заперечень не вбачається, що відповідачка заперечує факт свого не проживання в спірній квартирі.

Згідно приписів ст.. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщенням протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном.

Оцінюючи встановлені обставини справи та відповідні їм норми закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Крім цього, слід зазначити, що при винесенні даного рішення суду права дитини не зачіпаються жодним чином. Позивач не ставить питання про позбавлення права користування спірною квартирою неповнолітнім ОСОБА_3 До того ж, як видно з копії домової книги, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований в спірній квартирі та має право нею користуватись.

Згідно ст. 176 СК України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

Згідно ст.177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав:

укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири;

видавати письмові зобов'язання від імені дитини;

відмовлятися від майнових прав дитини.

Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що:

1) мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до статті 164 СК України;

2) судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до статті 170 СК України;

3) до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у статті 165 СК України;

4) особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні;

5) між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини;

6) між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них);

7) вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

При вчиненні одним із батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків. Другий з батьків має право звернутися до суду з вимогою про визнання правочину недійсним як укладеного без його згоди, якщо цей правочин виходить за межі дрібного побутового.

На вчинення одним із батьків правочинів щодо транспортних засобів та нерухомого майна малолітньої дитини повинна бути письмова нотаріально засвідчена згода другого з батьків.

Якщо той з батьків, хто проживає окремо від дитини протягом не менш як шість місяців, не бере участі у вихованні та утриманні дитини або якщо місце його проживання невідоме, правочини, зазначені в абзаці другому цієї частини, можуть бути вчинені без його згоди.

Батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними. Спори, які виникають між батьками щодо управління майном дитини, можуть вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Після припинення управління батьки зобов'язані повернути дитині майно, яким вони управляли, а також доходи від нього.

Неналежне виконання батьками своїх обов'язків щодо управління майном дитини є підставою для покладення на них обов'язку відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду та повернути доходи, одержані від управління її майном.

Порядок провадження органами опіки та піклування визначеної законом діяльності, пов'язаної із захистом майнових прав дитини, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки права неповнолітнього ОСОБА_3 не порушуються, а доказів поважності причин не проживання відповідачки в спірній квартирі з травня 2014 року суду не надано.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Таким чином відповідачкою не надано суду доказів, які б могли слугувати підставою для відмови в задоволення позову.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України , ст. ст. 8, 10, 60, 88, 208, 212, 213, 214, 215, 224-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ВГІРФО Покровського РВ ГУМВС України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме належною ОСОБА_1 на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_1, та зняти з реєстрації місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. у відшкодування судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: К.С. Лукінова