Справа № 372/2460/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 серпня 2015 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Радченко С.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області, треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пелих Юлія Валентинівна, Перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що його померлий батько був власником будинку і прилеглої земельної ділянки у с.Гусачівка Обухівського району, але він не може оформити право на спадщину на це спадкове майно. Загалом просив визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на житловий будинок та надвірні споруди за адресою: АДРЕСА_1, а саме на житловий будинок (літера «А») загальною площею 34,6 кв.м, тамбур (літера «а») площею 5,4 кв.м, сарай (літера «б») площею 9,3 кв.м, літню кухню (літера «д») площею 8,4 кв.м, а також на земельну ділянку площею 0,18 га за тією ж адресою.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на те, що після смерті батька і матері позивач прийняв спадщину, є єдиним спадкоємцем, йому було видано свідоцтво на інше спадкове майно, але оформити спірні об'єкти він не може через відсутність окремих документів.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду належно повідомлений, причин неявки не повідомив, заяв, клопотань чи заперечень суду не подавав.

Треті особи в судове засідання не з'явились, хоч про час і місце судового розгляду належно повідомлені, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи повторну неявку відповідача, суд вважав можливим вирішити спір на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4, що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.09.1993 року, технічними паспортами, витягом із погосподарських книг, інвентаризаційною справою БТІ, інформаційною довідкою з Державного реєстру та іншими матеріалами справи.

Рішенням № 51 виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 23.12.1997 року ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,18 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, відомості про користування цієї ділянкою було внесено до земельно-кадастрової книги, що підтверджується рішенням, довідкою сільради.

Спірне майно ОСОБА_4 набув у шлюбі із ОСОБА_6, позивач є сином цього подружжя, що підтверджується свідоцтвами про одруження, народження, витягами із Державного реєстру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

12.03.2004 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом відносно іншого спадкового майна його батька - квартири в м.Києві та приватизаційного майнового сертифікату, оскільки лише він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується свідоцтвом, матеріалами спадкової справи.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Спадкоємцем всього спадкового майна ОСОБА_1 і ОСОБА_6, в тому числі і належних їм обох ? часток спірного будинковолодіння, є позивач ОСОБА_1, який прийняв спадщину, користується спірним будинком та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на інше спадкове майно, яке не є спірним в межах розгляду цієї справи, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, матеріалами спадкових справ, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про оформлення спірного спадкового майна, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок було відмовлено у зв'язку із тим, що право власності на нього не зареєстровано на ім'я спадкодавця, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, матеріалами спадкової справи.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У встановленому чинним законодавством порядку оформлення права власності на спірний житловий будинок на ім'я померлих не було завершено, що перешкоджає позивачеві реалізувати свої передбачені законодавством права спадкоємця за законом, тому справа щодо невизнаних прав позивача як спадкоємця підлягає судовому розгляду на підставі ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України, ст.ст.15,16 ЦК України.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив.

Право власності померлих на спірний будинок виникло на законних правових підставах у той час, коли державна реєстрація такого права не була визначена законодавством, наявність такого права підтверджена відповідним записом у погосподарській книзі, до цього часу це право не припинялось і не оспорювалось, відсутність державної реєстрації не позбавляє прав власності. До складу спадщини згідно чинного законодавства входять усі права та обов'язки спадкодавця, в тому числі і щодо власності на спірне майно.

При цьому позивач довів у судовому засіданні належними і допустимими доказами своє право на спадщину відносно майна померлого батька та матері.

Під час розгляду справи не встановлено обставин, за яких би будь-хто, окрім позивача, у встановленому законом порядку заявив би про свої права на спірне майно. Враховуючи фактичні обставини справи, іншого способу захисту прав спадкоємця, окрім судового, немає.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод на національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певні свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але у всякому випадку, забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (рішення Європейського Суду з прав людини від 26.10.2000 року у справі «Кудла проти Польщі»).

Крім того, при наданні правової оцінки цього позову суд враховує і рішення ЄСПЛ від 30.05.2000 року у справі «Бельведере Альбер'єра проти Італії», рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс проти Сполученого Королівства», А98 (1986), а також правове обгрунтування рішення суду касаційної інстанції - судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.10.2007 року справі №33ц-741 кс/07.

Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання права власності позивача на спірне нерухоме майно - житловий будинок і прибудинкові споруди, оскільки матеріалами справи наявність такого права і правомірність його набуття підтверджені належними і допустимими доказами, а відсутністю належної реєстрації позивач обмежується у реалізації такого права. Підстав для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог суд не вбачає.

За таких обставин позов частині вимог про визнання права власності на житловий будинок слід задовольнити.

При вирішенні спору в іншій частині щодо земельної ділянки суд враховує те, що будь-яких документів, які вказували на набуття спадкодавцями права власності на земельну ділянку суду не подано, а рішення виконкому сільради не може слугувати належним і допустимим доказом відповідних обставин, крім того містить відомості про передачу земельної ділянки особі із іншим іменем, не містить адреси та інших достатніх для індивідуалізації даних про об'єкт нерухомого майна.

Із заявою про видачу права на спадщину стосовно земельної ділянки до нотаріуса позивач не звертався, йому не було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, відомості про оспорення права власності відповідачем у справі також відсутні.

Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно п.п. „а","б" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Під час розгляду справи суду не подано відомості і будь-які докази виготовлення, видачі власникові визначеного законодавством документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації.

При цьому правовстановлюючий документ на земельну ділянка на ім'я спадкодавця відсутній взагалі, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про об'єкти спору відсутні. Вартість земельної ділянки нічим не підтверджена, а визначена позивачем ціна позову є явно заниженою. Належними і допустимими доказами вказані обставини не підтверджені.

Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду не доведено належними і допустимими доказами правомірне виникнення у спадкодавця права власності на земельну ділянку як об'єкт нерухомого майна.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ч.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Суд вважає, що спадкодавець за життя у встановленому законом порядку не набув і не зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку, не отримав у належній передбаченій законодавством формі правовстановлюючого документа на неї, тому земельна ділянка не є спадковим майном, а позивач не може успадковувати ненабуте спадкодавцем право власності.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передбачені ст.392 ЦК України умови пред'явлення позову про визнання права власності в спірних правовідносинах відсутні, оскільки відповідач не оспорював прав позивача, правовстановлюючий документ на спірну ділянку не втрачений, більш того, він навіть не виготовлявся і не видавався спадкодавцеві.

Згідно ч.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Враховуючи викладене вище, суд вважає неможливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання права власності позивача на земельну ділянку, оскільки за матеріалами справи наявність такого права і правомірність його набуття не підтверджені належними і допустимими доказами.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши місце і час відкриття спадщини, коло спадкоємців, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, суд вважає недоведеними під час розгляду спору посилання позову про порушення законних прав та інтересів позивача в частині вимог щодо земельної діялнки, правових і фактичних підстав для задоволення цієї частини позову суд не вбачає, тому суд приходить до висновку про неможливість судового захисту прав позивача у обраний позовом спосіб у частині земеольної ділянки, тому в задоволенні відповідної частини позову слід відмовити. Поряд з тим в частині будинку вимоги ґрунтуються на законі та узгоджуються із матеріалами справи, тому підлягають задоволенню.

За таких обставин, позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 88, 212-214, 226 ЦПК України, ст.ст. 316, 321, 328, 1218, 1261 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок та надвірні споруди за адресою: АДРЕСА_1, а саме на житловий будинок загальною площею 34,6 кв.м, тамбур (літера «а») площею 5,4 кв.м, сарай (літера «б») площею 9,3 кв.м, літню кухню (літера «д») площею 8,4 кв.м.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення також може бути переглянуто Обухівським районним судом у випадку подання відповідачем відповідної заяви протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя М.В.Кравченко