Номер провадження: 22-ц/785/7341/15
Головуючий у першій інстанції Роїк Д. Я.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Виноградової Л.Є.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення участі батька у вихованні дитини та зобов'язання вчинити певні дії,за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення участі батька у вихованні дитини,

встановила:

28.10.2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу та про визначення його участі у вихованні їх спільного сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2013 року вимоги ОСОБА_4 про визначення участі батька у вихованні дитини та зобов'язання вчинити певні дії були виділені в окреме провадження.

Після неодноразових уточнень, (т.1, а.с.2,21-22,85,178-179) позивач просив зобов'язати відповідачку ОСОБА_3 забезпечити позивачу ОСОБА_4 можливість участі у вихованні та спілкуванні з їх малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не в присутності матері у такий спосіб: встановити перебування сина з батьком за місцем проживання позивача ОСОБА_4 систематично, кожного тижня, щоп'ятниці з 16.00 год. до суботи 18.00 год. та періодично протягом року під час відпусток позивача ОСОБА_4 не менше двох разів на рік, сумарно не менше 45 діб за місцем проживання позивача ОСОБА_4 або за місцем відпочинку з сином ОСОБА_5; зобов'язати відповідача ОСОБА_3 надавати позивачу ОСОБА_4 інформацію про дитину негайно після одержання відповідного запиту, а також не перешкоджати одержанню позивачем ОСОБА_4 такої інформації безпосередньо з виховних, освітніх та лікувальних установ, установ соціального захисту населення й аналогічних організацій; визначити місце проживання його малолітнього сина ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що 19.09.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, про що зроблено актовий запис № 1271.

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який станом на 28.10.2013 року та по теперішній час проживає разом з матір'ю. Позивач зазначав, що відповідачка перешкоджає йому у побаченнях з сином та між сторонами не досягнуто згоди у добровільному порядку щодо виховання дитини батьком та спілкування з ним.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, який також уточнювала (т.1, а.с. 106-110, 184-187) та просила визначити порядок та способи виховання малолітньої дитини ОСОБА_5 наступним чином: визначити батькові ОСОБА_4 час побачень з дитиною кожної суботи з 10.00 год. до 14.00 год. та у робочі дні у вівторок та четвер з 18.00 до 21.00 год. за місцем проживання батька з правом прогулянок по місту, не порушуючи режиму дня, враховуючи погодні умови, турбуючись про стан його здоров'я, а також у період канікул у вказані дні та години.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що не може погодитись із способами, визначеними у Висновку Органу опіки та піклування, який був наданий в межах розгляду справи і є необов'язковим для суду, як то зазначається в ст. 158 СК України.

Також ОСОБА_4 посилалась на те, що вищевказаний Висновок не враховує стан здоров'я дитини та не враховує права матері. У зв'язку з хворобою на дискінезію жовчновивідних шляхів дитина потребує постійного догляду з боку матері, особливого харчування (дієта - стіл № 5) та суворого дотримання рекомендацій лікаря. ОСОБА_3 вважала, що ОСОБА_4 не зможе забезпечити дитині належного догляду. Окрім цього, ОСОБА_3 вказувала, що дитина відвідує гурток з танців по понеділкам, середам та п'ятницям, а в суботу ходить з матір'ю гуляти з можливим відвідуванням розважальних заходів. Дитина вже звикла до такого розпорядку. Вважала вимоги первісного позивача необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_4 та його представники уточнені вимоги зустрічної позовної заяви не визнали в повному обсязі, при цьому посилались на їх безпідставність та недоведеність.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2015 року позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено наступний порядок участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_5, з обов'язковим урахуванням стану здоров'я останнього та призначень лікарів щодо лікування та заходів щодо його оздоровлення, а також індивідуальних особливостей розвитку дитини, в тому числі відвідування гуртків, секцій та спортивних тренувань: встановлено перебування сина - ОСОБА_5 з батьком - ОСОБА_4 щоп'ятниці з 16 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин суботи; встановити перебування сина - ОСОБА_5 з батьком - ОСОБА_4 під час шкільних канікул та в інший час за попередньою домовленістю батьків. У задоволенні інших вимог позовів - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вищезазначене рішення, в якій просить його змінити, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та в частині відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3, відмовити ОСОБА_4 у вимогах про визнання участі батька у вихованні дитини та задовольнити її зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому, ОСОБА_3 посилається на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим, не повним, винесеним з порушенням вимог ст. 213 ЦПК України, не відповідаючим інтересам малолітньої дитини.

Первісним позивачем ОСОБА_4 вищевказане рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржується.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2015 року зазначене рішення інстанції було скасоване, та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Однак, ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 липня 2015 року рішення апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2015 року за касаційною скаргою ОСОБА_4 було скасоване, а справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, через порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що в період з 19.09.2008 року по 10.12.2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно проживає разом з матір'ю - ОСОБА_3 Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.12.2013 року шлюб між сторонами було розірвано.

Однак, після розірвання шлюбу сторони по справі не змогли дійти згоди і домовленості стосовно участі батька у вихованні дитини.

Зазначені обставини визнані також сторонами у справі, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України є встановленими і доведенню не підлягають.

В даному випадку спірним є питання щодо визначення участі батька у вихованні дитини та встановлення часу зустрічей батька з сином, що і змусило позивача ОСОБА_4 звернутись до суду з первісним позовом.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Однак, згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

У відповідності до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Таким чином, міжнародним законодавством і законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України).

Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. 158 СК України прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків.

З цих підстав, лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків (а також бабусі) у вихованні дитини, зокрема батько зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір'ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивачів з дитиною виключно за домовленістю з відповідачкою, може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини.

Для законного та обґрунтованого вирішення спору про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та встановлення способу спілкування позивача з дитиною суди першої та апеляційної інстанцій повинні правильно визначити характер спірних правовідносин, правові норми, що їх регулюють, та встановити чим підтверджені доводи позивачів про вчинення відповідачкою перешкод у їх спілкуванні та вихованні дитини, та з'ясувати чи ухиляється відповідачка від виконання прийнятого органом опіки та піклування рішення щодо встановлення способу спілкування позивачів з дитиною та чи відповідає вказане рішення інтересам дитини.

Так, згідно до висновку Служби у справах дітей Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 13.10.2014 року № 4012/01-20, яка є органом опіки і піклування, вирішено заяву ОСОБА_4 задовольнити частково та затвердити наступний порядок його участі у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1: встановлено перебування сина з батьком, щоп'ятниці з 16.00 год. до суботи 18.00 год.; встановлено перебування сина з батьком під час шкільних канікул та в інший час за попередньою домовленістю батьків. Рекомендувати батькам всі питання стосовно виховання дитини вирішувати мирним шляхом.

У відповідності до вказаного висновку, 19.12.2014 року ОСОБА_4 були уточнені позовні вимоги, згідно яких він просив зобов'язати відповідачку ОСОБА_3 забезпечити позивачу ОСОБА_4 можливість участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не в присутності матері у такий спосіб: встановити перебування сина з батьком за місцем проживання позивача ОСОБА_4 систематично, кожного тижня, щоп'ятниці з 16.00 год. до суботи 18.00 год., та періодично протягом року під час відпусток позивача ОСОБА_4 не менш двох разів на рік, сумарно не менш 45 діб за місцем проживання позивача ОСОБА_4, або за місцем відпочинку із сином.

Також просив зобов'язати відповідача ОСОБА_3 надавати позивачу ОСОБА_4 інформацію про дитину негайно після одержання відповідного запиту, а також не перешкоджати одержанню позивачем ОСОБА_4 такої інформації безпосередньо з виховних та освітніх установ, лікувальних установ, установ соціального захисту населення й аналогічних організацій, визначити місце проживання його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1.

В свою чергу, ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що уточнені вимоги ОСОБА_4 не визнає та вважає висновок Служби у справах дітей Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 13.10.2014 року № 4012/01-20 не вірним.

Суд першої інстанції, дослідивши всі докази, які маються в матеріалах справи, з урахуванням ст. 51 Конституції України, ст. ст. 141, 157, ч. ч. 1, 2 ст. 158, ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, ст. ст. 11,15 Закону України "Про охорону дитинства" дійшов висновку про необхідність встановлення порядку участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з обов'язковим урахуванням стану здоров'я останнього та призначень лікарів стосовно лікування та заходів щодо його оздоровлення, а також індивідуальних особливостей розвитку дитини, в тому числі відвідування гуртків, секцій та спортивних тренувань.

Встановлено перебування сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком - ОСОБА_4, щоп'ятниці з 16 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин суботи; встановлено перебування сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком - ОСОБА_4 під час шкільних канікул та в інший час за попередньою домовленістю батьків. Суд зазначив, що вказаний порядок відповідає інтересам батька та дитини щодо реалізації їх особистих прав на побачення та виховання.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4, а також зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції відмовив.

При цьому, рішення суду в частині відмови в задоволенні іншої частини позовних вимог первісного позивача ОСОБА_4 в апеляційному порядку не оскаржується.

В суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_3 заявила, що вона частково погоджується з рішенням суду і не заперечує, щоб встановити час побачення батька з сином - щосуботи з 09.00 год. до 21.00 год., а також, як вона зазначала у своїй зустрічній позовній заяві, - у робочі дні: у вівторок та четвер з 18.00 до 21.00 год. за місцем проживання батька, з правом прогулянок по місту, не порушуючи режиму дня, враховуючи погодні умови, турбуючись про стан його здоров'я, а також у період канікул у вказані дні та години.

Разом з тим, ОСОБА_3 заперечувала проти того, щоб їх син залишався на ніч з батьком ОСОБА_4, скільки ця обставина може негативно вплинути на його психіку і виховання.

Вирішуючи даний спір між сторонами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив недоцільність вимог ОСОБА_3 щодо встановлення порядку побачень з дитиною за її зустрічним позовом, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України ці вимоги доведені не були, та будуються на особистому бажанні та баченні цієї ситуації і є не об'єктивними по відношенню до батька та дитини, а також їх законних прав.

Так, матеріали справи не містять доказів того, що батько дитини ОСОБА_4 може негативно впливати на сина, не зможе впоратися у догляді за ним та забезпечити йому його режиму життя, разом із необхідним лікуванням.

Судом не встановлено ухилення батька від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, жорстокого поводження, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Натомість, матеріали справи містять достатньо доказів того, що батько дитини ОСОБА_4 характеризується позитивно, працює директором Навчально-виробничого центру «Академія ювелірного мистецтва» (т.1, а.с.23).

Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв до уваги висновок спеціаліста Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді № 3-191/2 від 19.12.2014 року, яким було підтверджена прихильності дитини до матері і складнощів у спілкуванні з батьком та можливістю залишитися на ніч у нього, оскільки вказаний висновок отриманий без з'ясування думки батька, а тому не можуть бути допустимим доказом по справі і повинно було досліджено органом опіки та піклування (т.1, а.с.192-194).

Що стосується захворювання сина на дискінезію жовчновивідних шляхів, у зв'язку з чим він потребує особливого харчування (дієта - стіл № 5) та суворого дотримання рекомендацій лікаря, а також щодо необхідності відвідування сином гуртка з танців по понеділкам, середам та п'ятницям (а.с. 112-113), то зазначені обставини та особливості розвитку дитини не можуть обмежувати права батька на спілкування з дитиною.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскаржуваним судовим рішенням встановлено час зустрічей батька з дитиною в інші дні та часи, ніж зазначені вище.

З підстав викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині встановлення перебування сина - ОСОБА_5 з батьком - ОСОБА_4 щоп'ятниці з 16 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин суботи.

При цьому, колегія суддів також погоджується з висновком суду про необхідність обов'язкового урахування батьком ОСОБА_4 стану здоров'я дитини та призначень лікарів щодо лікування та заходів стосовно його оздоровлення, а також індивідуальних особливостей розвитку дитини, в тому числі відвідування гуртків, секцій та спортивних тренувань.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині встановлення в його резолютивній частині порядку участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_5 під час шкільних канікул та в інший час за попередньою домовленістю батьків, оскільки вказане рішення є умовним і таким що не підлягає примусовому виконанню, в разі відмови одного з батьків від його виконання в цій частині.

Так, згідно із п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновку по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК.

При цьому колегія суддів зазначає, що за попередньою домовленістю батьків, їх спілкування з сином та участь у його вихованні є необмеженою і ухвалення судового рішення з цього приводу діючим сімейним законодавством не вимагається.

Так, відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апелянта ОСОБА_3 щодо встановлення порядку та способу виховання малолітньої дитини ОСОБА_5 шляхом визначення батькові ОСОБА_4 час побачень з дитиною кожної суботи з 09.00 год. до 21.00 год. та у робочі дні у вівторок та четвер з 18.00 до 21.00 год., є частково необрунтованими, оскільки матір'ю ОСОБА_3 не враховано, що батько дитини ОСОБА_4 також має право на те, щоб син один раз на неділю ночував з батьком, як то встановлено оскаржуваним судовим рішенням.

Що стосується побачення батька з дитиною у робочі дні: у вівторок та четвер з 18.00 до 21.00 год., то ОСОБА_4 заперечував проти такого рафіку зустрічей з дитиною, оскільки він не зможе реалізувати своє право на зустріч з дитиною у вказані дні та час.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові ОСОБА_3 в цій частині.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни оскаржуваного судового рішення та виключення із його резолютивної частини посилання суду на встановлення перебування сина - ОСОБА_5 з батьком - ОСОБА_4 під час шкільних канікул та в інший час за попередньою домовленістю батьків.

В іншій частині рішення є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки воно ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим в іншій частині його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2015 року змінити.

Виключити із резолютивної частини рішення слова та цифри наступного змісту:

«встановити перебування сина - ОСОБА_5 з батьком - ОСОБА_4 під час шкільних канікул та в інший час за попередньою домовленістю батьків».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.Є. Виноградова

/

Н.А. Кононенко