Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: Головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Яблонській Я.Л.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Ватутіна, Василівської міської ради Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ДКП «Василівське районне бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ :

03.11.2014 року ОСОБА_2 звернулася до Василівського районного суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнювала, до Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Ватутіна, Василівської міської ради Запорізької області про визнання права власності за набувальною давністю. На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 08.10.1983 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 Вона з чоловіком 25.11.1987 року була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1. У цей будинок вони вселилися самостійно, без будь-якого дозволу на те, так як будинок на той час пустував. Усно їм було відомо, що вказаний будинок збудований на той час колгоспом імені Ватутіна Василівського району Запорізької області. Про те, що вони проживали у будинку АДРЕСА_1 свідчить лист правління КСП ім.Ватутіна від 13.01.1998 року, адресований їх сім"ї з приводу погашення боргу за житло. 26.02.1993 року адміністрація, профспілковий комітет Василівської центральної лікарні зверталися з листом до представника Президента України у Василівському районі в сприянні вирішення питання про надання права проживання їй з сім"єю, як лікарю Василівської ЦРЛ будинку, що належить колгоспу ім.Ватутіна за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Василівської міської ради № 52 від 14.02.1995 року їй дозволено провести реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1. По рішенню Василівської міської ради № 138 від 15.06.1993 року їх сім"ї виділена в користування земельна ділянка під город в розмірі 0,234 Га за адресою: АДРЕСА_1. 06.09.2012 року шлюб між нею та ОСОБА_5 розірваний. В будинку АДРЕСА_1 вона проживає відкрито, тривало та безперервно до теперішнього часу. Протягом тривалого часу вона отримує послуги з водопостачання, газопостачання, користується електричною енергією та послугами електрозв"язку. ОСОБА_5 на протязі останніх шести років в будинку АДРЕСА_1 не проживає. Протягом тривалого часу вона намагалася виявити власника будинку, де вона проживає, для вирішення питання набуття права власності на будинок АДРЕСА_1. Згідно архівної довідки Василівського районного державного архіву Запорізької області від 11.12.1992 року № 20/13 про службовий статус будинків колгоспу ім.Ватутіна зазначено, що в протоколах виконавчої районної ради народних депутатів за 1986-1989 роки немає рішення про службовий статус будинків колгоспу ім.Ватутіна. Відповідно до довідки РКП "Василівське БТІ" від 11.09.2012 року, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, не зареєстровано. Відповідно до листа Державного архіву Запорізької області від 18.07.2014 року зазначено, що в протоколах засідань виконкому Василівської міської ради Запорізької області за 1990 рік рішень про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, за нею, ОСОБА_6, відсутнє. Відповідно до витягу Державної реєстраційної служби з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців на дату формування 20.08.2014 року,

Сільськогосподарський виробничий кооператив імені Ватутіна знаходиться в стадії банкрутства Відповідно до висновку РКП "Василівське БТІ" за адресою: АДРЕСА_1, до об"єктів будинку з господарськими будівлями і спорудами належить: житловий будинок А-1 з господарськими будівлями і спорудами: гаражу- Б, душу- В, літньої кухні- Г, погрібу- Д, сараю- Є, убиральної- Ж, сараю- З, сараю- І, огорожі №1, басейну № 2 та вартість усього майна становить 171 237 грн. Довідкою РКП "Василівське БТІ" від 11.11.2014 року повідомлено, що згідно з проведеною технічною інвентаризацією, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться в задовільному стані, придатний для проживання. На протязі всього часу проживання вона відкрито користувалась будинком АДРЕСА_1 Вони регулярно сплачували земельний податок на землю, що підтверджується платіжними повідомленнями. Таким чином, з 01 січня 2001 року по січень 2014 року вона володіє будинком і давність володіння складає 14 років та вважає, що набула права власності за набувальною давністю, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок літера А-1 з господарськими будівлями і спорудами: гараж літера Б, душ літера В, літня кухня літера Г, погріб літера Д, сарай літера Є, убиральня літера Ж, сарай літера З, сарай літера І, огорожа №1, басейн № 2 за адресою: будинок АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримала повністю та додаткового суду пояснила, що в грудні 1985 року вона разом зі своєю сім"єю: чоловіком ОСОБА_5 та дітьми: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 вселилися у житловий будинок АДРЕСА_1 за усною домовленістю із головою колгоспу імені Ватутіна ОСОБА_9, оскільки її чоловік ОСОБА_5 на той час працював у цьому колгоспі водієм та являвся членом колгоспу імені Ватутіна. Ордер на вселення до даного житлового приміщення їм не видавався. У 1990-1991 роках в усній формі вона зверталася до голови СВК імені Ватутіна Шевченка з питанням видачі ордеру на житлове приміщення - будинок АДРЕСА_1, проте їй було відмовлено без пояснення будь-яких причин. У 2000 році СВК імені Ватутіна в особі голови Шевченка та протягом подальших трьох років неодноразово пред'являв до їх родини претензії та вимоги про виселення зі спірного будинку, вимоги були усними шляхом залякування, вимагав гроші за будинок. Судових рішень про виселення їх родини з будинку АДРЕСА_1 винесено не було. До теперішнього статус даного житлового будинку залишився невирішеним, на балансі будинок ніде не перебуває. Протягом тривалого періоду часу вона безперервно користується вказаним житловим будинком, регулярно сплачує комунальні послуги на його утримання. У 2012 році в будинку провела косметичні ремонтні роботи. Просить уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі за викладеними у позові підставами.

Представник позивача ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за викладеними у позовній заяві підставами.

Представник відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Ватутіна в судове засідання повторно не з"явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судової повістки, про причини неявки суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки, суду не надано, обґрунтованих заперечень на позов не подано, 26.02.2015 року зверталися до суду з клопотанням про відкладення судового засідання, в якому також зазначали, що вони заперечують проти позовних вимог ОСОБА_6 та наданих позивачем доказів з (а.с.188).

Представник відповідача Василівської міської ради Запорізької області в судове засідання повторно не з"явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Проте надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі їх представника, проти уточнених позовних вимог не заперечують та підтримують у повному обсязі рішення суду, прийняте у відповідності до чинного законодавства (а.с.201).

Третя особа: ОСОБА_5 в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутністю, з позовними вимоги згодний, проти позову не заперечує. У первісній своїй заяві від 15.12.2014 року зазначав, що проти позовних вимог ОСОБА_6 про визнання права власності лише за нею заперечує та просить визнати право власності також і за ним. Проте, до теперішнього часу самостійних вимог щодо предмету позовних вимог ОСОБА_5 не заявлено (а.с.106-107,122,202).

Представник третьої особи РКП «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність їх представника з вирішенням позовних вимог на розсуд суду, самостійних вимог щодо предмету позову не заявлено (а.с.200).

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що з 1986 року вона мешкає у будинку АДРЕСА_2 та з цього часу по сусідству з нею безперервно проживає ОСОБА_2 у житловому будинку АДРЕСА_1. На той час чоловік позивачки ОСОБА_5 працював водієм у колгоспі імені Ватутіна. В останні 6-7 роки ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1 не проживає. На даний час в будинку АДРЕСА_1 мешкає ОСОБА_2 з повнолітнім сином ОСОБА_8 Також їй відомо, що у 2012 році ОСОБА_2 провела ремонтні роботи у будинку за місцем свого проживання, а саме: змінила вікна, двері та замінилв опалення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він з 1997 року проживає за адресою: АДРЕСА_3, по сусідству з ним у будинку АДРЕСА_1 мешкає ОСОБА_2 з сином ОСОБА_8, декілька раз заходив до них у гості на свята. Близько 6-7 років чоловік ОСОБА_2 у будинку з нею не проживає. Ремонті роботи за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 здійснювала безпосередньо ОСОБА_2, яка вже 18 років проживає у ньому.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_6, представника позивача ОСОБА_1, свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини по справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що за даними домової книги, зареєстрованими у житловому будинку АДРЕСА_1 значаться ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_8 (а.с.7-8, 72-74), що також підтверджується відміткою в паспорті ОСОБА_2 та ОСОБА_5, копії яких долучені до матеріалів справи, відповідно до яких останні зареєстровані за вказаною вище адресою з 25.11.1987 року (а.с.70-71).

Рішенням Василівської міської ради Запорізької області № 138 від 15.06.1993 року ОСОБА_5 виділена в користування земельна ділянка розміром 0,234 Га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Рішенням Василівської міської ради Запорізької області № 52 від 14.02.1995 року ОСОБА_2 дозволено реконструкцію жилого будинку АДРЕСА_1 за ТП 184-24-12 розміром 11,0 х 9,0 м., зобов"язано ОСОБА_2 оформити технічну документацію на реконструкцію у райархітектурі у місячний термін (а.с.11).

Довідкою Василівського районного державного архіву Запорізької області від 11.12.1992 року за №20/13 щодо службового статусу будинків колгоспу ім.Ватутіна зазначено, що в протоколах виконавчого комітету районної ради народних депутатів за 1986-1989 роки немає рішення про службовий статус будинків колгоспу ім.Ватутіна (а.с.15).

06.09.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, видане відділом РАЦСу Василівського РУЮ Запорізької області, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.13).

Відповідно до довідки РКП "Василівське БТІ" від 11.09.2012 року, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, не зареєстровано (а.с.16).

Листом Державного архіву Запорізької області № 01-32/К-1474 від 18.07.2014 року повідомлено, що в протоколах засідань виконавчого комітету Василівської районної ради Запорізької області за 1990 рік рішення про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, на ОСОБА_2 відсутнє (а.с.17).

РКП "Василівське БТІ" станом на 25.09.2012 року виготовлений технічний паспорт на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з: житлового будинку (літ.А-1), прибудови (літ.а-1), прибудови (літ.а1-1), гаражу (літ.Б), душу (літ.В), літньої кухні (літ.Г), погрібу (літ.Д), сараю (літ.Є), сараю (літ.З), сараю (літ.І), убиральної (літ.Ж), огорожі №1, басейну №2. Загальна площа приміщень складає 98,1 кв.м., з яких: житлова площа становить - 50,6 кв.м., допоміжна площа - 47,5 кв.м. Інвентаризаційна вартість будівель та споруд становить - 157242 грн. (а.с.20-25).

Відповідно до довідки РКП "Василівське БТІ" № 510 від 11.11.2014 року, житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться у задовільному стані, придатний для проживання. Інвентаризаційна вартість вказаного будинку станом на 11.11.2014 року складає - 171237 грн. (а.с.60).

Згідно довідки РКП "Василівське БТІ" № 1666 від 11.09.2012 року, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, не зареєстровано (а.с.16).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об"єкта нерухомого майна, виданої 25.11.2014 року реєстраційною службою Василівського районного управління юстиції Запорізької області, відомості на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав відсутні (а.с.83,84).

Згідно довідки Василівської міської ради Запорізької області за № 02-01-12/60 від 26.01.2015 року стосовно встановлення фактичного місця проживання осіб за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що за вищевказаною адресою мешкають ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_8 (а.с.158).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказувала на те, що вселилася у житловий будинок АДРЕСА_1 на законних підставах, більше десяти років відкрито користується та проживає у ньому, а тому просила визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, позивач у справі, протягом тривалого періоду часу, з 1987 року та по теперішній час безперервно проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 та користується житлово-комунальними послугами, а саме: отримує послуги з водопостачання, газопостачання, користується електричною енергією та послугами електрозв"язку та здійснює оплату за їх користування, що підтверджується укладеними з ОСОБА_2, ОСОБА_5 договорами про надання вказаних послуг, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.61-69), а також показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, допитаних в судовому засіданні.

Відповідно до п.8 ст.31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», об'єкти соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, підлягали безоплатній передачі до комунальної власності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ № 1253 від 13.08.2003 року «Про затвердження Порядку безоплатної передачі у комунальну власність об'єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників» визначено, що об'єктами передачі є об'єкти соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а саме, житлові будинки (разом із вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями), житлові приміщення в інших будівлях, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, та гуртожитки, тощо. Крім цього, ст.26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

За даними державного реєстратора реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області Брик Л.П., наданими станом на 22.01.2015 року вбачається, що 11.09.2014 року порушено справу про банкрутство юридичної особи - Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Ватутіна (ЄДРПОУ- 03750248), розпорядником майна визначено Шубу Володимира Івановича (а.с.150-153).

За повідомленням Шуби Володимира Івановича розпорядником майна Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Ватутіна станом на 09.02.2015 року він не являється, оскільки ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.02.2015 року відмовлено в порушенні провадження у справі про банкрутство Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Ватутіна.

Судом встановлено, що СВК ім.Ватутіна банкрутом на даний час не визнано, на цей час не ліквідовано та свою діяльність СВК не припинило. В комунальну власність територіальної громади

міста Василівка житловий будинок АДРЕСА_1 не переданий, і як наслідок, на момент звернення з позовом до суду вказаний житловий будинок на праві власності ні за ким не значиться, право власності на вказаний житловий будинок у РКП "Василівське БТІ" не зареєстровано, на балансі міської ради вище вказаний будинок не перебуває.

З вищенаведеного суд приходить до висновку, що власник житлового будинку АДРЕСА_1 відсутній, так як на теперішній час право власності на цей будинок ні за ким не зареєстроване.

Згідно положень ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В пункті 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що з огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України у п.9 та п.13 постанови №5 „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових порав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. 01.01.2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України, разом з яким вступила в дію норма, передбачена статтею 344 ЦК України - про набувальну давність. Стаття 344 ЦК України запровадила до цивільного законодавства новий інститут - набуття права власності за давністю володіння. ЦК УРСР 1963 року не містив поняття «набувальна давність», воно набуло юридичного значення в день набрання чинності новим ЦК України. Проте, в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України зазначається, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність діють і тоді, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим документом, тобто не раніше 01 січня 2001 року.

З наведеного вище вбачається, що позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно можуть бути пред'явлені в судовом порядку, починаючи з 01 січня 2011 року. Граничний час, з якого потрібно починати відлік набувальної давності на чуже майно - 01 січня 2001 року. При цьому, якщо строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 01 січня 2001 року.

Перебіг строку володіння спірним житловим будинком із надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 для визнання права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю не може розпочатися з 1987 року (з часу реєстрації та вселення ОСОБА_2 у вказаному житловому будинку), так як на той час були відсутні законодавчі приписи стосовно набувальної давності.

Отже, особа, яка добросовісно заволоділа нерухомим майном в період до 01 січня 2001 року і продовжила ним відкрито користуватися протягом тривалого терміну, набуває права вимоги про визнання права власності на таке майно за набувальною давністю в судовому порядку саме лише 01 січня 2011 року, саме з підстав, передбачених ст.344 ЦК України та за умови доведеності необхідних для цього підстав.

Згідно ч.1, ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час

розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років.

Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Як зазначено в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року « …пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній в Ухвалі від 22 лютого 2012 року.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати те, що: 1) право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; 2) задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння; 3) за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 - можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК , а також частини четвертої статті 344 ЦК , згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести саме позивач (ч.1 ст.60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю, згідно з правилами ст.344 ЦК України, по - перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто, особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим, факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права. По - друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто, очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до свого власного (експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. І по-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків.

Разом з тим, відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають

значення для ухвалення рішення і щодо яких виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, як вбачається з матеріалів цивільної справи спірний житловий будинок не зареєстрований у компетентному державному органі, відсутня така ознака набувальної давності як добросовісність володіння, оскільки позивач вселилася у спірний житловий будинок з порушенням встановленого порядку, а тому суд вважає, що заявлені вимоги позивачки є необґрунтованими.

Законність вселення позивача ОСОБА_2 в спірний житловий будинок в 1987 році з матеріалів справи не вбачається, ордеру на підтвердження законних підстав для вселення у житловий будинок АДРЕСА_1 суду не надано, письмової згоди наймодавця на вселення позивача немає. Наявність письмової згоди на її вселення у спірний будинок від відповідачів належними і допустимими доказами позивачем та її представником не підтверджено та в суді не доведено. А тому посилання позивача щодо правомірності заволодіння спірним житловим будинком не ґрунтується на матеріалах справи

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, відповідно до яких безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі, є однією з обставин, що має юридичне значення для вирішення питання визнання права власності за набувальною давністю, та підлягає доказуванню.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних позовних вимог та в судовому засіданні не довів правові підстави набуття права власності за набувальною давністю, статус житлового будинку АДРЕСА_1 на теперішнього часу не визначений, власник його не встановлений, у компетентному державному органі вказаний житловий будинок не зареєстрований, факт добросовісного заволодіння позивачем вказаним житловим будинком в суді не доведений, а тому суд вважає необхідним відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до Василівської міської ради Запорізької області, Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Ватутіна про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.316, 328, 335, 344, 392 ЦК України, ст.ст.7, 10, 11, ст.ст. 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Василівської міської ради Запорізької області, Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Ватутіна, про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом за заявою відповідача, який не був присутній у судовому засіданні, яка подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО