Справа №488/5412/14-ц 10.09.2015 10.09.2015 10.09.2015
Провадження № 22ц/784/2200/15 Суддя першої інстанції Безпрозванний В.В.
Категорія 5 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

10 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Мурлигіної О.Я., Прокопчук Л.М.,

при секретарі Богуславській О.М.,

за участю: прокурора - Цвілікевич Н.В.,

представників позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третьої особи - ОСОБА_6,

його представника - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року за позовом прокурора Корабельного району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» до Миколаївської міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_8, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішень Миколаївської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки із незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

10 жовтня 2014 року прокурор Корабельного району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Миколаївської міської ради, ОСОБА_10 та ОСОБА_8, який мотивував тим, що п. 57 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 38/30 від 1 жовтня 2009 року ОСОБА_10 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, орієнтовною площею 1000 кв. м. з метою передачі її у власність для будівництва індивідуального житлового будинку по провулку Молодіжному, 12 у м. Миколаєві, згідно до пунктів 35, 35.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 47/51 від 25 червня 2010 року затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_10 земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м. за рахунок земель державного підприємства «Миколаївське лісове господарство», для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд по пров. Менделєєва, 57 у м. Миколаєві;

Проте, перевіркою прокуратури було установлено, що спірна земельна ділянка була передана без попереднього її вилучення у належного користувача державного підприємства "Миколаївське лісове господарство", як землі державного лісового фонду, та в порушення встановленої процедури зі зміною її цільового призначення., без узгодження з органом виконавчої влади з питань лісового господарства зміну цільового призначення земельної ділянки та за відсутності державної експертизи вказаного проекту землеустрою.

9 січня 2010 року ОСОБА_10 уклала договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки з ОСОБА_8, та остання отримала державний акт на право власності на спірну земельну ділянку.

Посилаючись на викладене, прокурор просив поновити строк позовної давності, визнати незаконними та скасувати рішення у вказаній частині; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 9 січня 2010 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_8; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_8, витребувати у ОСОБА_8 спірну земельну ділянку та повернути у власність держави в особі ДП «Миколаївське лісове господарство».

Миколаївська міська рада визнала позовні вимоги в повному обсязі.

Представник ОСОБА_8, заперечуючи проти позову, посилався на те, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісогосподарського призначення, а відтак державна експертиза проекту землеустрою не потрібна. Крім того, на його думку, прокурор звернувся до суду за межами позовної давності, у зв'язку з чим просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року позов задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано п. 57 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 38/30 від 1 жовтня 2009 року, за яким ОСОБА_10 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, для будівництва індивідуального житлового будинку орієнтовною площею до 1000 кв. м. з наданням адреси: АДРЕСА_1.

Визнано незаконним та скасовано п.п. 35, 35.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 47/51 від 25 червня 2010 року, якими затверджено проект землеустрою та ОСОБА_11 надано у власність земельну ділянку за рахунок земель державного підприємства "Миколаївське лісове господарство" для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, загальною площею 1000 кв.м., по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1000 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1, реєстровий № 2191 від 1вересня 2010 року, по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А..

Визнано недійсним виданий ОСОБА_8 державний акт серії НОМЕР_2 від 22 грудня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_1, зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 92.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_8 земельну ділянку площею 1000 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 206470 грн., по АДРЕСА_1 у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та у користування державному підприємству "Миколаївське лісове господарство".

Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що прокурором доведено факт незаконного отримання ОСОБА_10 у власність земельної ділянки без згоди на її вилучення у попереднього користувача ДП «Миколаївське лісове господарство», з порушенням порядку встановленого для вилучення земель лісового фонду і зміни їх цільового призначення, а в подальшому незаконного відчуження цієї земельної ділянки ОСОБА_8 та отримання останньою свідоцтва про право власності на цю ділянку.

Такі висновки судів відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Як встановлено судом, відповідно до пункту 57 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 38/30 від 01 жовтня 2009 року, ОСОБА_10 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель міста для будівництва індивідуального житлового будинку орієнтованою площею до 1000 м? з наданням адреси: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Згідно з п.п. 35, 35.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 47/51 від 25 червня 2010 року затверджено проект землеустрою та ОСОБА_10 надано у власність земельну ділянку за рахунок земель державного підприємства "Миколаївське лісове господарство" для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд загальною площею 1000 м? по АДРЕСА_1 (а.с.24).

На підставі вказаних рішень ОСОБА_10 отримано державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 19 серпня 2010 року з кадастровим номером НОМЕР_1, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 77(а.с.29).

Зазначена земельна ділянка надана ОСОБА_10 за рахунок земель державного лісового фонду, які перебувають у користуванні державного підприємства «Миколаївське лісове господарство" та розташовані в урочище "Жовтневе" Миколаївського лісництва.

Статтею 55 ЗК України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом ( пункт «г» ч. 4 ст. 84 ЗК України).

За п. 5 розділу УШ «Прикінцеві положення» Лісового Кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Отже, відсутність у лісогосподарського підприємства свідоцтва про право власності на земельну ділянку не свідчить про відсутність такого права.

Указаний висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-5-цс15, і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів.

Таким чином, ліси та землі лісового фонду України є об'єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання земельних ділянок.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватися у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення ( ст. 56 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України ( в редакції, які була чинною на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно до положень ст.ст. 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

За приписами ч. 4 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

З огляду на встановлені судом обставини та надані докази, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_10 Миколаївською міською радою була порушена процедура, визначена земельним та лісовим законодавством, щодо вилучення земельної ділянки у ДП «Миколаївське лісове господарство» та зміни цільового призначена спірної ділянки з земель лісогосподарського призначення до земель житлової забудови.

Так, в матеріалах справи наявний лише висновок державного управління охорони навколишнього природного середовища у Миколаївській області 2008 року про погодження проекту землеустрою щодо відведеної спірної земельної ділянки ( а.с. 25, 121), а відповідно до інформації Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства № 553 від 25 вересня 2014 року зазначений проект відведення ним не погоджувався; наявний у проекті висновок № 577 від 27 березня 2008 року останнім не видавався (а.с. 126).

Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісогосподарського призначення.

За даними Держземагенства України № 10-14-0.5-5459/2-14 від 6 серпня 2014 року обов'язкова державна експертиза вказаного проекту відведення до Держземагенства не надходила та не проводилась (а.с.28).

Більш того, розпорядженням Кабінету Міністрів України «Деяки питання розпорядження земельними лісовими ділянками» від 10 квітня 2008 року № 610- р, яке набуло чинності з 5 травня 2008 року, Мінприроди, Мінагрополітики, Міноборони, Держкомлісгоспу та Держкомзему зобов'язано зупинити прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (ст. 21 ЗК України).

За такого, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність узгодженого проекту відводу спірної земельної ділянки з органом лісового господарства та відсутність висновку державної експертизи землевпорядної документації є підставою для визнання незаконним та скасування відповідних пунктів рішень міської ради.

Після отримання ОСОБА_10 на підставі вищевказаних рішень державного акту про право власності на спірну земельну ділянку між нею та ОСОБА_8 укладено договір купівлі - продажу № 2191 від 1вересня 2010 року, за яким ОСОБА_10 передала у власність, а ОСОБА_8 прийняла у власність спірну земельну ділянку (а.с. 171).

22 грудня 2010 року ОСОБА_8 отримала державний акт на спірну земельну ділянку ( а.с. 30).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За вимогами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Судом правильно встановлено, що ОСОБА_10 отримала у власність спірну земельну ділянку з порушенням норм земельного та лісового законодавства та відчужила її ОСОБА_8, що відповідно до зазначених вище правових норм є підставою для визнання угоди купівлі-продажу недійсною.

З огляду на таке, місцевий суд дійшов вірного висновку, що договір купівлі - продажу спірної земельної ділянки від 1 вересня 2010 року, є недійсним, а державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на підставі цього договору, підлягає скасуванню. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з державної власності протиправно, то на ОСОБА_8 підставно покладено обов'язок повернути землю у державну власність в особі ДП «Миколаївське лісове господарство».

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду, а саме ДП «Миколаївське лісове господарство», спростовуються наявними у матеріалах справи земельно-кадастровою документацією, пояснювальною запискою, експлікацією земельних угідь, кадастровим планом земельної ділянки, висновками Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Не заслуговують на увагу й твердження заявника про неможливість витребування земельної ділянки у добросовісного набувача, яким на його думку є ОСОБА_8, оскільки це суперечить положенням ст. 388 ЦК України, яка визначає як добросовісного набувача та і підстави витребування майна у нього.

За встановленого механізму та темпів виведення спірної земельної ділянки із земель державної власності лісогосподарського призначення і передачі її у власність фізичних осіб, незначного часу між отриманням спірної земельної ділянки у власність та її відчуженням, колегія суддів вважає, що земельна ділянка вибула із володіння держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації протиправно, без врахування дійсного волевиявлення останньої, про що ОСОБА_8 могла достовірно знати, а тому земельна ділянка може бути витребувана від неї.

Неможливо погодитися зі твердженнями представника відповідачки ОСОБА_8 з посиланням на рішення Європейського Суду, що позовні вимоги прокурора є «непропорційним» втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном з огляду на таке.

За змістом ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений права власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Правовий режим земель лісогосподарського призначення визначений та встановлений законодавцем з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава підтримує на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом у сфері лісового господарства для задоволення потреб населення і галузей національної економіки у лісових ресурсах, їх збереження і відтворення, відновлення ролі цих земель у ресурсному забезпеченні держави, оптимізації споживання природних ресурсів, запобігання та ліквідації наслідків шкідливої дії вирубки лісів та їх незаконного використання.

Отже, інтереси однієї людини не можуть бути привілейовані публічним інтересам суспільства порушувати конституційні права інших громадян на користування лісовими ресурсами, задоволення потреб економіки, збереження та відтворення цих природних ресурсів.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги щодо безпідставності поновлення судом прокурору позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Так, в позові прокурор міста Миколаєва вказав про те, що звертається в інтересах держави в особі Миколаївської обласної організації та ДП «Миколаївське лісове господарство», мотивуючи свої позовні вимогами порушенням законних інтересів цих державних органів з боку відповідачів по справі.

Про такі порушення прокурор та позивачі, в інтересах яких пред'явлено позов дізналися тільки під час проведення прокуратурою у серпні 2014 року перевірки дотримання Миколаївською міської радою вимог земельного законодавства, спірні рішення Миколаївської міської ради після їх прийняття до відома позивачів не доводилися. Сам по собі факт присутності прокурора на сесіях, де приймалися ці спірні рішення, не доводить, що прокурор знав про порушення прав позивачів щодо спірної земельної ділянки та в межах позовної давності не реагував на ці порушення, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про поважність причин пропуску прокурором позовної давності.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що місцевий суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновки місцевого суду не спростовують, а тому підстави для скасування цих рішень відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_8 - ОСОБА_9 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді