АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4021/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 643/5861/13-ц Сиротников Р.Є..
Категорія:відшкодування Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Кругової С.С.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України м.Харкова на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України м.Харкова про відшкодування шкоди у зв»язку з втратою годувальника,-

ВСТАНОВИЛА :

22 квітня 2013 року позивачі звернулись у суд з позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог 02.08.2013 року, просили стягнути з відповідача на їх користь 145167 грн. в тому числі: одноразову допомогу сім»ї померлого ОСОБА_6 в сумі 22511,00 грн. відшкодування шкоди у зв»язку з втратою годувальника сину померлого ОСОБА_4 в сумі 14312,00 грн. та у відшкодування шкоди у зв»язку з втратою годувальника дочці померлого ОСОБА_3 - 108 322,00 грн..

Свої вимоги обґрунтовували тим, що їх батько та чоловік був співробітником Державного відкритого акціонерного товариства Шахта № 3-біс Державної Холдінгової компанії «Торезатрацит» з 1974 року по 1996 рік та виключений зі списочного складу співробітників у зв»язку зі смертю та 06.06.1978 року з ним стався нещасний випадок на виробництві про що було складено акт по формі Н-1 та 29.06.1996 року помер, наслідком якої була вказаний нещасний випадок на виробництві. На час смерті на утриманні ОСОБА_4 знаходилось двоє неповнолітній дітей дочка ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач ОСОБА_5 при цьому зазначає, що після смерті чоловіка, вона неодноразово зверталась до Донецького обласного МСЕК за висновком щодо причинного зв»язку між смертю чоловіка та отриманої ним раніше виробничої травми для отримання одноразової допомоги у зв»язку з втратою годувальника в сім»ї та отримала його у 2004 році ( висновком № 127 від 19.08.2004 року) яким було встановлено причинний зв»язом між смертю її чоловіка та виробничою травмою, після чого вони звертались до відділення виконавчої дирекції Фонду м.Тореза про виплату такого відшкодування, однак відділ виконавчої дирекції в судовому порядку оспорив зазначений висновок та рішення Калинінського районного суду м.Донецька його скарга була задоволена та 03.10.2007 року суд касаційної інстанції скасував рішення суду першої та апеляційної інстанції і про наявність такого рішення вони дізнались лише 09.03.2013 року, у зв»язку з чим вважають, що встановлений законом строк для звернення до суду ними не порушено. Також вважають, що саме з вини Фонду їм не призначені та не отримані зазначені грошові кошти, а тому зазначені відшкодування повинні бути виплачені без обмеження строку.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 24 березня 2015 року позовні вимоги позивачів задоволені. Суд стягнув з відповідача на користь ОСОБА_3 втрачений заробіток у зв»язку зі смертю годувальника за період з 26.06.1996 року по 30.06.2009 року одноразово в сумі 108322,97 грн., на користь ОСОБА_4 за період з 29.06.1996 року по 26.05.2001 року одноразово 14312, 78 грн. та на користь ОСОБА_5 одноразову допомогу сім»ї померлого в сумі 22533, 84 грн..

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача зазначає, що позивачі до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України м.Харкова про призначення виплат не звертались, а тому спір щодо призначення страхових виплат відсутній, а також зазначає, що судом не взято до уваги що вказаний спір розглядався Калінінським районним судом м.Донецька та під час розгляду справи було проведено експертизу про наявність причинного зв»язку смерті потерпілого з отриманою травмою, яку проведено Українським державним науково-дослідним інститутом медико-соціальних проблем та надано висновок про відсутність причинного зв»язку смерті потерпілого ОСОБА_6 з травмою, що сталась 06.06.1978 року. Також не враховано ,що право осіб, які перебувають на утриманні потерпілого, який одержував щомісячну страхову виплату і пенсію у зв»язку з інвалідністю настає з дати встановлення МСЕК причинного зв»язку смерті потерпілого з раніш одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я та такий висновок зроблений 18.08.2004 року , також вважає , що при ухваленні рішення судом порушено вимоги ст. 40 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якою передбачено ,що якщо справи про страхові випадки розглядаються вперше по закінчення трьох років з дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника, страхові виплати проводяться з дня звернення, а позивачі до відділення не зверталися із позовною заявою до суду звернулись у квітня 2013 року тому вважає,що позивачами пропущено строк позовної давності.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивачі, посилаючись на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги , просять рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи , доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України. під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрнутованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи вказані позовні вимоги позивачів в повному обсязі, суд першої інстанції , виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Так, судом першої інстанції встановлено підтверджено наявними у справі доказами, та не спростовано відповідачем що ОСОБА_6 з 1974 року знаходився у трудових правовідносинах з Державним відкритим акціонерним товариством Шахта № 3-біс Державної Холдінгової компанії «Торезатрацит» та 06 червня 1978 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, пов»язаний з травмою голови, про що було складено акт за формою Н-1 від 15.06.1978 року за № 24 та у зв»язку з втратою працездатності вказане підприємство відшкодовувало йому шкоду, а ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер, та відповідно до висновку Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи № 127, смерть пов»язана з травмою на виробництві від 06.06.1978 року ( а.с.6-27).

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами , що зазначений висновок МСЕК № 127 було оскаржено Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Торез Донецької області та рішенням Калінінського районного суду м.Донецька від 31.08.2005 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22.11.205 року вказаний висновок МСЕК було визнано недійсним, але ухвалою Апеляційного суду м.Києва вказані судові рішення були скасовані, а скарга Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Торез Донецької області на дії Донецького обласного центру медико-соціальних експертиз ,залишена без розгляду ( а.с.39-48).

З огляду на наведене зазначений висновок МСЕК на теперішній час є чинним. Ніким не скасований та не визнаний недійсним.

В ст. 41 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» встановлено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

2. Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

3. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, та відповідачем не заперечується, що на момент смерті ОСОБА_6 на його утриманні знаходилось двоє неповнолітній дітей, син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.50-51, 56).

Відповідно до наказу Міністерста вугільної промисловості від 11 квітня 2006 року, діяльність Державного підприємства «Шахта «3-бік» припинена шляхом ліквідації ( а.с.32-34).

Згідно до п.3 розділу Х1 «Прикінцевих положень» зазначеного вище Закону України, в разі ліквідації підприємства без правонаступника відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Розмір відшкодування шкоди у зв»язку з втратою годувальника визначений висновком Головного технічного інспектора праці Об»єднання профспілок Харківської області Денисовою Є.М. , який відповідачем не спростовано. Відповідно до зазначеного висновку, одноразова допомога сім»ї померлого ОСОБА_6 складає 22533,84 грн., відшкодування шкоди (втраченого заробітку) у зв»язку з втратою годувальника сину померлого ОСОБА_4 за період з 29.06.1996 року по 26.06.2001 року одноразово складає 14312,78 грн., та відшкодування шкоди (втраченого заробітку) у зв»язку з втратою годувальника дочці померлого ОСОБА_3 складає за період з 29.06.1996 року по 30.06.2009 року одноразово складає 108 322, 97 грн. ( а.с.87-91).

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» страхові виплати проводяться на підставі постанови цього Фонду або рішення суду особам, які мають право на виплати у зв»язку зі смертю годувальника,- з дня смерті потерпілого , але не раніше для виникнення права на виплати.

Як свідчать матеріали справи право позивачів на виплату зазначених відшкодувань у зв»язку зі смертю годувальника виникло з 08.08..2004 року, тобто з дня висновку Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи № 127, смерть пов»язана з травмою на виробництві від 06.06.1978 року ( а.с.6-27).

Зазначені вище обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність у позивачів права на відшкодування вказаних страхових виплат у зв»язку з втратою годувальника, при цьому не врахував, що таке право у позивачів виникло з 08.08.2004 року, з дня висновку МСЕК ,а не з 29.06.1996 року, як це визначив суд.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь на користь ОСОБА_3 втраченого заробітку у зв»язку зі смертю годувальника за період з 26.06.1996 року по 07 серпня 2004 року, в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 втраченого заробітку у зв»язку зі смертю годувальника за період з 29.06.1996 року по 26.06.2001 року одноразово 14312,78 грн. підлягає скасуванню як таке, що не відповідає зазначеним вище обставинам справи та вимогам норм матеріального права ( пункти 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову позивачу ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог та зменшенню розміру стягнутої з відповідача на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування у зв»язку з втратою годувальника одноразово з 08 серпня 2004 року по 30 червня 2006 року до 84729,80 грн. ( ( 465.06 грн. з 08.08.2004 року х 12 міс + 951,87 грн. з 01.03.2005 року х 12 міс. + 1145, 10 грн. з 01.03.2006 року х 12 міс. + 1354,65 грн. з 01.03.2007 року х 12 міс. =1523,98 грн. з 01.03.2008 року х 12 міс. + 1619,99 грн. з 01.03.2009 року : 30 дн. х 29 днів) ( а.с.90) .з зазначених вище підстав.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню його без змін. При цьому судова колегія вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачами встановленого ч.3 ст. 47 Закону України «Про загальнообов»язкове державне страхування», для звернення у суд з зазначеним позовом , оскільки згідно до вимог п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України м.Харкова задовольнити частково.

Змінити рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року, скасувавши його в частині стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України м.Харкова на користь ОСОБА_3 втраченого заробітку у зв»язку зі смертю годувальника за період з 26.06.1996 року по 07 серпня 2004 року, в частині стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України м.Харкова на користь ОСОБА_4 втрачений заробіток у зв»язку зі смертю годувальника за період з 29.06.1996 року по 26.06.2001 року одноразово 14312,78 грн..

Зменшити розмір стягнутої з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України м. Харкова на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у зв»язку з втратою годувальника одноразово за період з 08 серпня 2004 року по 30 червня 2006 року до 84729 грн.80 коп..

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :