У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та просила виділити їй та визнати за нею право власності: на 1/5 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 вартістю 87660 грн; на Ѕ ідеальної частини квартири АДРЕСА_2, вартістю 60 000 грн; виділити та визнати за нею право власності на меблеву шафу купе (коридор з трьома дзеркалами), вартістю 2500 грн; меблеву шафу купе (спальня два дзеркала), вартістю 1600 грн; кухонну стінку (труск.) вартістю 1500 грн; ліжко двохспальне вартістю 2200 грн; телевізор плазмовий «LG» діагональ 42 вартістю 1450 грн; телевізор Шарп вартістю 300 грн; холодильник вартістю 2000 грн, пральну машину вартістю 2000 грн, всього на загальну суму 161210 грн. ОСОБА_6, виділити наступне майно та визнати за ним право власності: вантажний автомобіль (фура) марки «РЕНО» д.н. НОМЕР_1 , вартістю 156 612 грн; 4/5 ідеальних частин квартири АДРЕСА_1, куди входить вартість невідокремленого ремонту квартири на суму 87 660 грн.; Ѕ ідеальної частини квартири АДРЕСА_2, вартістю 60 000 грн; зброя, рушниця та пістолет вартістю 3000 грн; м'який комплект меблі (диван, диван малютка, крісло (Стебник) вартістю 1600 грн; меблева кухонна стінка (Стебник) вартістю 1000 грн., пральна (Стебник) вартістю 1000 грн; меблева стінка (Стебник) вартістю 1500 грн; телевізор плазмовий «LG» вартістю 1450 грн; меблева шафа купе (дитяча, два зеркала), вартістю 1000 грн; телевізор в дитячій вартістю 300 грн, всього на загальну суму 315122 грн. Стягнути з відповідача ОСОБА_6 на її користь різницю вартості майна в сумі 153 912 грн.

Позов мотивовано тим, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 2 жовтня 1999 року. Перебуваючи у шлюбі ними було нажито майно, яке позивач вважає спільною сумісною власністю, а саме: вантажний автомобіль (фура) марки «РЕНО» д.н. НОМЕР_1, вартістю 156 612 грн, який вони купили разом хоча оформлений даний автомобіль на відповідача; невідокремлювані елементи ремонту в квартирі АДРЕСА_1, вартістю 175 320 грн; квартира АДРЕСА_2, вартістю 120 000 грн, а також інше рухоме майно, зокрема меблі побутові прилади та зброя. Всього на загальну суму 476332 грн. Відповідач 25 січня 2012 року продав спірний автомобіль марки «Рено», який був придбаний за спільні кошти, а отриманими коштами розпорядився, як власними. При розподілі невідокремлюваних елементів ремонту квартири АДРЕСА_1 при її вартості 440000 грн, з яких вартість невідокремленого ремонту становить 175320 грн та є спільною сумісною власністю подружжя, позивач вважає, що їй належить частина квартири на суму 87660 грн, що становить 1/5 ідеальної частки, а інша частина квартири на суму 352340 грн, що становить 4/5 ідеальної частки, належить відповідачу.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 29 квітня 2014 року позов задоволено частково. Виділено ОСОБА_5 та визнано за нею право власності: на 1/5 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 вартістю 87660 грн; на 1/2 ідеальної частини квартири АДРЕСА_2, вартістю 60000 грн; меблева шафа купе (коридор з трьома дзеркалами), вартістю 2500 грн; меблева шафа купе (спальня два дзеркала), вартістю 1600 грн; кухонна стінка (труск.) вартістю 1500 грн; ліжко двоспальне вартістю 2200 грн; телевізор «LG» вартістю 1450 грн; телевізор Шарп вартістю 300 грн; холодильник вартістю 2000 грн; пральна машина вартістю 2000 грн. Загальна вартість майна на користь позивача становить 161 210 грн. ОСОБА_6 виділено наступне майно та визнано за ним право власності: вантажний автомобіль (фура) марки «РЕНО» вартістю 156 612 грн; 4/5 ідеальних частин квартири АДРЕСА_1, з урахуванням вартості ремонту вказаної квартири на суму 87 660 грн; 1/2 ідеальної частини квартири АДРЕСА_2, вартістю 60 000 грн; зброя, рушниця та пістолет вартістю 3000 грн; м'який комплект меблі вартістю 1600 грн; меблева кухонна стінка (Стебник) вартістю 1000 грн; пральна (Стебник) вартістю 1000 грн; меблева стінка (Стебник) вартістю 1500 грн; телевізор «LG» вартістю 1450 грн; меблева шафа купе вартістю 1000 грн; телевізор вартістю 300 грн. Загальна вартість майна на користь відповідача становить 315 122 грн. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_5 різницю вартості майна в сумі 153 912 грн.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року рішення місцевого суду скасовано в частині виділення ОСОБА_5 та визнання за нею права власності на 1/5 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1, щодо виділення ОСОБА_6 та визнання за ним права власності на 4/5 ідеальних частин квартири АДРЕСА_1, щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 153 912 грн. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати із залишенням в силі рішення суду першої цінстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про виділ та визнання за позивачем права власності на 1/5 частину квартири, власником якої є ОСОБА_6, виходив із того, що за період шлюбу вартість цієї квартири істотно збільшилася внаслідок трудових та грошових затрат позивача під час проведення ремонту житла. Також суд врахував ту обставину, що частину цього ремонту виокремити неможливо. Визнаючи істотним збільшенням вартості квартири, місцевий суд виходив із пояснень позивачки про суму витрат подружжя на проведення ремонту, які становлять 175320 грн, при ринковій вартості житла 440000 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині виділення позивачу та визнання за нею права власності на 1/5 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 та в частині виділення відповідачу 4/5 ідеальних частин цієї квартири з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог апеляційний суд виходив з того, що для визначення істотності збільшення вартості квартири, слід було урахувати її вартість до проведення ремонту і після його проведення. Позивач не надала доказів про вартість спірної квартири на час розгляду справи. Крім цього, визначивши вартість ремонту квартири в сумі 175320 грн, позивач не довела часу проведення цього ремонту, що може істотно вплинути на зміст спору, оскільки вартість робіт і матеріалів експерт визначала не на час ремонту, а на час проведення експертизи. Підстав вважати про істотність збільшення цінності квартири не має. Оскільки ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 не довела протилежного, то підстав для визнання права власності за позивачкою на 1/5 і за відповідачем на 4/5 ідеальних частин цього об'єкту не має.

Також суд апеляційної інстанції не погодився з висновками місцевого суду про поділ автомобіля «Рено» та, скасовуючи судове рішення у цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог виходив з того, що автомобіль було відчужено 25 січня 2012 року за взаємною згодою подружжя і виручені кошти поділені між сторонами. Крім цього, неправильним вважав висновок суду першої інстанції про передачу ОСОБА_6 спірного автомобіля та визнання за ним права власності на це майно, оскільки автомобіль був відчужений за правочином, який є чинним.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно п.п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного Кодексу та ст. 372 ЦК України. При цьому необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства.

Судами попередніх інстанцій встановлено та не заперечувалось позивачем, що спірна квартира належить відповідачу на підставі договору дарування, вчиненого до укладення шлюбу, і є його особистою власністю.

Позивачем не доведено підстав для застосування до цього майна положень ст. 62 СК України, зокрема щодо умов його переведення з правового режиму об'єкта права особистої власності у об'єкт права спільної сумісної власності.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині поділу автомобіля «Рено» суд апеляційної інстанції правильно виходив з безпідставності вказаних вимог, оскільки автомобіль було відчужено 25 січня 2012 року в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, під час спільного проживання, на підставі правочину, який є дійсним. При цьому позивач не довела, що дане майно було відчужено не в інтересах сім`ї та без взаємної згоди подружжя.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
М.К. Гримич
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова