У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

18 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О.,Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Полтавського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, прокуратура Октябрського району м. Полтави, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, поданою його представником Сиромятніковим Вадимом Валерійовичем, на рішення Октябрьського районного суду м. Полтави від 21 червня 2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 1 квітня 2014 року і за касаційною скаргою Полтавського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, поданою його представником Забєлінським Олександром Сергійовичем, на рішення апеляційного суду Полтавської області від 1 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому вказував, що 19 лютого 2010 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, будучи службовими особами, маючи спеціальні звання старшого лейтенанта міліції, діючи з прямим умислом, разом із ОСОБА_7 вчинили тяжкий злочин, а саме спричинили йому тілесні ушкодження легкого та середнього ступеня тяжкості і вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2010 року їх засуджено.

Посилаючись на наведене, просив суд стягнути на його користь 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, 2 765 грн - на відшкодування коштів, витрачених на лікування, та стягнути витрати на правову допомогу в сумі 4 700 грн.

Рішенням Октябрського районного суду Полтавської області від 14 червня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_3 за рахунок коштів Державного бюджету України, розпорядником яких є Державна казначейська служба України, 2 765 грн на відшкодування майнової шкоди, 4 700 грн витрат на правову допомогу та 700 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У апеляційному порядку справа судами переглядалась неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Полтавської області від 1 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру моральної шкоди.

На користь ОСОБА_3 стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області за рахунок коштів Державного бюджету України, розпорядником яких є Державна казначейська служба України, 394 632 грн на відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області просить скасувати судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, Полтавське міське управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області просить скасувати рішення апеляційного суду і також у позові відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 19 лютого 2010 року група осіб, з яких ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 - співробітники міліції, ОСОБА_7, який співробітником міліції не є, спричинили ОСОБА_3 тілесні ушкодження легкого та середнього ступеня тяжкості.

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2010 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 визнано винними і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, ОСОБА_7 - за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 28, ч.2 ст. 365 КК України.

Вироком встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразилися у перевищенні службових повноважень, маючи спеціальні звання і діючи з прямим умислом, разом із громадянином ОСОБА_7 вчинили тяжкий злочин, а саме застосували фізичну силу до потерпілого ОСОБА_3 та завдали йому тілесних ушкоджень легкого та середнього ступеня тяжкості.

Стаття 56 Конституції України надає кожному право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_3 вказував на заподіяння майнової та моральної шкоди вчиненням щодо нього злочину співробітниками міліції, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, і просив стягнути цю шкоду з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

В той же час підставами позову ОСОБА_3 визначив як злочинні дії вказаних осіб, так і дії ОСОБА_7, який співробітником органів внутрішніх справ не є.

Суди попередніх інстанцій, визначивши розмір майнової та моральної шкоди і встановивши, що її завдано, в тому числі, особою, яка не є співробітником міліції, у достатньому обсязі не визначилися з характером правовідносин, які виникли із заподіяння шкоди, що впливає на підстави, розмір та порядок її відшкодування.

Суд апеляційної інстанції помилково погодився з висновками суду першої інстанції, який, не уточнивши позов, його підстави та обґрунтування, увалив рішення з такими порушеннями норм процесуального права, що унеможливили встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а судові рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, подану його представником Сиромятніковим Вадимом Валерійовичем, та касаційну скаргу Полтавського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, подану його представником Забєлінським Олександром Сергійовичем, задовольнити частково.

Рішення Октябрьського районного суду м. Полтави від 21 червня 2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 1 квітня 2014 року скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.І.Амелін В.П.Гончар С.О.Карпенко В.О.Савченко