АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7033/15 Справа № 175/2455/14 Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С.А. Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ремеза В.А.

суддів - Свистунової О.В., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря - Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою Прокуратури Дніпропетровського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Дніпропетровської міської ради,

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Дніпропетровська міська рада, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_3, 10.06.2013р. було укладено попередній договір купівлі-продажу, за яким у відповідності до п. 9 договору сторони зобов'язуються в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі - продажу торгівельного комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, до 30.12.2013р., однак під час укладання попереднього договору відповідач не надав документів на підтвердження того, що майно яке є предметом попереднього договору купівлі-продажу належить йому на праві власності, а тому позивач просив визнати недійсним укладений 10.06.2013р. попередній договір купівлі продажу.

ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з зустрічним позовом до ОСОБА_2 треті особи: Дніпропетровська міська рада, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, посилаючись на те, що він 30.01.2009р. придбав у ОСОБА_4 торгівельний комплекс по адресу: АДРЕСА_1, згідно договору купівлі продажу, і за умовами договору він сплатив повну вартість торгівельного комплексу ОСОБА_4 про що отримав розписку від 30.01.2009р.

Згідно акту прийому передачі від 30.01.2009р. ОСОБА_4 передав, а він прийняв торгівельний комплекс за вищевказаною адресою, однак ОСОБА_4 не мав наміру нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу і у подальшому ОСОБА_4 став ухилятись від зустрічей, а тому ОСОБА_3 просив суд визнати договір купівлі - продажу торгівельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 від 30.01.2009р. укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дійсним; визнати за ним право власності на вказаний торгівельний комплекс.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Дніпропетровська міська рада, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу, визнання права власності задоволено.

Визнано договір купівлі - продажу торгівельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 від 30.01.2009 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дійсним.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на торгівельний комплекс загальною площею 173,6 кв.м., який складається: літ. А-1 загальною площею 79,4 кв.м., літ. Б-1 загальною площею 94,2 кв.м., № I,II - вимощення за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі прокурор Дніпропетровського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Дніпропетровської міської ради просить рішення суду скасувати в частині задоволення зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною, визнання права власності на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 домовився з ОСОБА_4 щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, що підтверджується укладеним в простій письмовій формі договором купівлі-продажу від 30.01.2009р., та актом прийому-передачі від 30.01.2009р., а тому договір купівлі-продажу слід визнати дійсним, та визнати за ОСОБА_3 право власності на вказане нерухоме майно.

Проте колегія суддів не може погодитися із вказаними висновками виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_2, що за своїм адміністративно-територіальним розподілом відноситься до Бабушкінського району м. Дніпропетровська, а тому судом було грубо порушено норми процесуального права щодо дотримання правил підсудності під час відкриття провадження по справі, та розгляду справи в Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області.

Крім того, звернувшись до суду з зустрічним позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним в порядку ст. 220 ЦК України ОСОБА_3 зазначив, що ним було укладено 30.01.2009р. в простій письмовій формі договір купівлі-продажу торгівельного комплексу по адресу: АДРЕСА_1 з ОСОБА_4

Проте судом першої інстанції при вирішені справи зазначені обставини не були враховані, і було вирішено спір за позовом ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу вказаного торгівельного комплексу до відповідача ОСОБА_2 який взагалі за матеріалами справи не був стороною угоди від 30.01.2009р., а сторона договору ОСОБА_4 був залучений до справи в якості третьої особи, і зазначене свідчить про грубе порушення судом норм процесуального права, оскільки судом вирішено спір відносно особи, яка не була належним чином залучена до розгляду справи, тоді як вирішення спору впливає саме на обсяг прав та обов'язків третьої особи по справі, а не відповідача.

Також як вбачається з технічного паспорту на громадський будинок Торгівельний комплекс літ. А-1, літ. Б-1 за адресою АДРЕСА_1 самочинно збудовані та переобладнанні, а тому в технічному паспорті зазначено про те, що власнику необхідно вирішити питання про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів. (а.с.16-23).

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно частин 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Проте вирішуючи позов за вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на торгівельний комплекс, суд в порушення вимог чинного законодавства вирішив спір без залучення до розгляду справи належним чином в якості відповідача з викликом до суду власника земельної ділянки - Дніпропетровської міської ради, а також не вирішив питання про залучення до розгляду справи за заявленими вимогами про визнання права власності на торгівельний комплекс Державну архітектурно-будівельну інспекцію, на яку покладено повноваження прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, тобто вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені до розгляду справи, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням в цій частині по справі нового рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на торгівельний комплекс.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Дніпропетровської міської ради задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 7 липня 2014р. в оскаржуваній частині скасувати.

ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на торгівельний комплекс відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: