У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - Перший міський відділ державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про звернення стягнення на предмет застави та звільнення з-під арешту, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 02 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), треті особи - Перший міський відділ державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції (далі - Перший МВ ДВС Хмельницького МРУЮ), та з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки BMW 520, 1997 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 67 430,18 грн, відповідно до договору застави від 27 листопада 2006 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 за договором позики від 27 листопада 2006 року в сумі 5 500 доларів США, шляхом визнання за ним права власності на даний автомобіль, а також виключити його з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Першого МВ ДВС Хмельницького МРУЮ від 23 червня 2014 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. В рахунок погашення заборгованості в сумі 5 500 доларів США за договором позики від 27 листопада 2006 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, звернуто стягнення на предмет застави за договором застави від 27 листопада 2006 року - автомобіль марки BMW 520, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 67 430,18 грн, шляхом передачі його у власність ОСОБА_6 Виключено автомобіль марки BMW 520, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця МВ ДВС Хмельницького МРУЮ №2453/9-09 від 15 вересня 2009 року.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» має вищий пріоритет обтяження, зокрема, переважне право обтяжувача відносно права позивача на спірний автомобіль відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що 27 листопада 2006 року ОСОБА_7 була видана довіреність (дублікат а.с. 10) на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_10, кожен з яких діє окремо один від одного, розпоряджатись належним довірителю автомобілем марки BMW 520, 1997 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з правом продажу, обміну, передачі в заставу даного автомобіля тощо. Довіреність видана строком на п'ятдесят років з правом передовіри.

27 листопада 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передає позичальникові безвідсоткову позику у сумі 10 тис. доларів США готівкою, а позичальник зобов'язується повернути отриману суму у строки і у порядку, зазначені у даному договорі (а.с. 12). Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 27 листопада 2006 року (а.с. 13).

На виконання умов договору позики відповідачем ОСОБА_7 було повернуто позивачу грошові кошти на загальну суму 4 500 доларів США (а.с. 16-17).

27 листопада 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір застави транспортного засобу, який забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають із відносин позики, за договором від 27 листопада 2006 року, укладеного між заставодержателем (ОСОБА_7.) та заставодавцем (ОСОБА_6.), за умовами якого останній зобов'язується перед заставодержателем повернути до 27 листопада 2011 року суму позички у розмірі 10 тис. доларів США, у строки та порядку зазначені у договорі (а.с. 14).

Пунктом 2.3 договору застави передбачено, що у випадку невиконання умов п. 2.3 договору позики від 27 листопада 2006 року, заставодержатель має право набути право власності на заставне майно, відповідно до приписів ст.ст. 319, 590 ЦК України. За змістом п. 2.11 договору застави, у випадку невиконання чи неналежного виконання заставодавцем зобов'язань за договором позики, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави, за судовим рішенням набути право власності на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави, визнання права власності здійснюється заставодержателем на підставі рішення суду.

Підставою звернення до суду з даним позовом стало неналежне виконання відповідачем умов договору позики, укладеного між сторонами 27 червня 2006 року (а.с. 12).

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частинами 3, 4 ст. 577 ЦК України передбачено, що застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до ст. 15 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» (далі - Закон № 2654), застава рухомого майна може бути зареєстрована відповідно до закону.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Статтею 3 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закону № 1255) визначено, що обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором. Вимоги до правочину, на підставі якого виникає обтяження, встановлюються законом.

За змістом ст. 11 цього Закону, обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 12 Закону №1255 передбачено, що взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами ст. 14 Закону № 1255, якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належать, зокрема, застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

Частиною 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Положеннями ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд, в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет застави, не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, визначаючись з пріоритетом обтяження рухомого майна взяв до уваги відомості, які містяться в матеріалах справи (а.с. 84-85) про те, що 23 червня 2014 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено публічне обтяження на підставі постанови Першого міського відділу ДВС про арешт майна, в тому числі спірного автомобіля, залишивши поза увагою, що Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 44598085 від 02 червня 2014 року (а.с. 84-85) не містить необхідних реквізитів встановлених для таких витягів, а саме: підпису виконавця та печатки органу який його видав. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази, які б свідчили про наявність постанови державного виконавця про арешт спірного автомобіля від 23 червня 2014 року та внесення заборони його відчуження.

Апеляційним судом не перевірено чи звертався обтяжував або інша особа, яка ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна з приводу внесення відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження. В матеріалах справи міститься Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади № НОМЕР_3 від 07 травня 2014 року (а.с. 40-41), відповідно до якого за боржником ОСОБА_7 указаний об'єкт обтяження - інший транспортний засіб, BMW 320i, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, обтяження внесено 18 січня 2012 року, обтяжувач ПАТ КБ «ПриватБанк»; інших відомостей щодо застав рухомого майна та обтяжень відповідача ОСОБА_7 витяг не містить.

Також підлягає скасуванню рішення апеляційного суду в частині звільнення майна з-під арешту, оскільки вказані вимоги є похідними від позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави.

Водночас, переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд залишив поза увагою, що рішення суду першої інстанції, оригінал якого міститься в матеріалах справи не є зрозумілим для сприйняття, друга сторінка рішення (а.с. 140 зворот) та третя сторінка (а.с. 141) дублюють одна одну, зміст рішення також втрачається за рахунок того, що текст судового рішення, розміщений на першій його сторінці не має логічного продовження із текстом з наступної сторінки.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 303, 315 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 02 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук