справа № 278/5159/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., секретаря Максименко М.С., розглянув цивільну справу за заявою ПАТ КБ "НАДРА" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, --

В С Т А Н О В И В :

Направленим і неодноразово уточненим позовом, останній раз заявою від 20 травня 2015 року (а.с.172 - 173), позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 221 062, 89 гривень, з яких 137829,87 гривень відсотки, 72 139, 02 гривень пеня та 11 094 гривень штраф. Період виникнення зазначеної заборгованості, як виходить з суті направленої заяви та пояснень представника позивача, з 30 грудня 2008 року по 5 квітня 2015 року. В обґрунтування зазначеного позову представник позивача зазначив наступне. Відповідно до укладеного договору, відповідач ОСОБА_1 отримав в платне та строкове користування грошові кошти, які частково не повернув. За рішенням суду від 8 листопада 2010 року заборгованість, актуальна на той час, за кредитом була стягнута. Однак, в подальшому, позичальник та його поручитель та другий відповідач у даній справі, кошти не сплачували в зв'язку з чим станом на 6 квітня 2015 року банком були нараховані відсотки, пеня та штраф за інший і пізніший період.

Представники відповідача та відповідач ОСОБА_1, в судовому засіданні вимог не визнали та просили суд відмовити у його задоволенні з наступних підстав. Представник ОСОБА_1 просила суд відмовити у задоволенні позову, адже він є припиненим, а вимог передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялось. Представник ОСОБА_2 спочатку просила відмовити у задоволенні позову до її довірителя в зв'язку із пропуском строку позовної давності, а в подальшому підтримала позицію ОСОБА_1 про відсутність підстав для задоволення позову виходячи із припиненням дії договору.

Заслухав пояснення учасників розгляду та проаналізував наявні у справі письмові докази надані сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

16.06.2007 року між ВАТ КБ "НАДРА", правонаступником якого є позивач (а.с.28), та відповідачем 1 укладено кредитний договір "Автопакет" № 3-03/АП/2007-980 (а.с.6-9), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу 1 кредит в сумі 110 940,00 гривень, а також виконання зобов'язань відповідачем 1 забезпечено порукою, де відповідач 2 поручається перед позивачем за виконання відповідачем 1 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором. Відповідач 1 припинив виконувати взяті на себе зобов'язання по поверненню отриманого кредиту, в зв'язку з чим, виникла зазначена заборгованість.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 8 листопада 2010 року у судовій справі № 2-344/10 (головуюча суддя Баренко С.Г.) позов ВАТ КБ "Надра" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було задоволено повністю і стягнуто із відповідачів у такій справі 132 230, 68 гривень заборгованості за договором № 3 - 03/АП/2007 - 980 від 16 червня 2007 року (а.с.91,130). Рішення суду набуло законної сили 19 листопада 2010 року, що найменше так зазначено на обох копіях наданих суду. Відповідно до копії позовної заяви по якій було прийнято останнє рішення (а.с.131-133), період нарахування заборгованості був з 16 червня 2007 року по 29 грудня 2008 року

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК Україникредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абзацах 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Тобто, мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості за рішенням суду від 8 листопада 2010 року, а, відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Таким чином, оскільки ухвалене судове рішення від 8 листопада 2010 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки - поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Суд вважає безпідставним посилання представника позивача на ту обставину, що строк позовної давності, визначений укладеним правочином 10 років, в межах якого банк має право звертатись із заявами про стягнення донарахованих відсотків та інших складових, адже вони суперечать зазначеним вище висновкам суду.

Враховуючи, що позов є безпідставним заява представника відповідача, яка не була знята з розгляду - про застосування строків позовної давності не може бути задоволена судом, адже сплив строків позовної давності є окремою підставою для відмови у позові і при їх конкуренції, в даному випадку, перевагу має безпідставність заяви над пропуском строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 509, 510, 526, 610, 611, 530, 631, 1050, 1048, 599 та 625 ЦК України, ст. ст. 212 - 215 ЦПК України, суд, --

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.О. Грубіян