Справа №588/1722/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Маслов В. В.
Номер провадження 22-ц/788/1718/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Сибільової Л. О. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 11 червня 2015 року

та на додаткове рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 23 липня 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 11 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 352493,86 грн. та судові витрати в сумі 3524,93 грн.

Додатковим рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 23 липня 2015 року визначено порядок стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 352493,86 грн. в солідарному порядку.

В апеляційних скаргах на рішення та на додаткове рішення ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги банку залишити без задоволення.

При цьому зазначає, що ОСОБА_4 вимог банку про виконання порушеного зобов'язання не отримувала, а поручителі не були повідомлені про прострочення зобов'язання боржником. Крім того, в рішенні суду не вказано, за який час стягуються проценти та пеня, не зазначено момент порушення позичальником зобов'язання. Суд не перевірив правильність нарахованих відповідачем сум боргу. На його думку, відсутні підстави для солідарного стягнення заборгованості з поручителів та основного боржника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором кредиту не виконує, у зв'язку з чим банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, стягнення заборгованості, процентів та пені у боржника та поручителів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (а.с. 9).

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (а.с. 10-17).

Згідно з вищезазначеними угодами відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1801/0308/71-050 від 25 березня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 18-25).

Відповідно до п. 1.1. договору № 1801/0308/71-050 від 25 березня 2008 року ВАТ «Сведбанк» зобов'язався надати позичальнику - ОСОБА_4 грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 35000,00 доларів США на строк з 25 березня 2008 року по 24 березня 2038 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.3. договору позичальник зобов'язався сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

У разі невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких обов'язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з поверненням кредиту та процентів за кредитним договором (п. 3.9 договору).

Згідно з п. 8.1 кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що банк умови договору виконав, надавши позичальнику кредит в розмірі 35000,00 доларів США, проте ОСОБА_4 умови кредитного договору порушила, свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого має прострочену заборгованість більше ніж на один календарний місяць.

Доводи апеляційної скарги про те, що в рішенні суду не вказано, за який час стягуються проценти та пеня, не зазначено момент порушення позичальником зобов'язання, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки судом вірно встановлено, що у зв'язку з недотриманням ОСОБА_4 строків сплати чергових щомісячних платежів з 01 квітня по 01 серпня 2014 року у неї виникла заборгованість, загальний розмір якої станом на 01 серпня 2014 року становить - 29464,65 доларів США (27991,82 доларів - заборгованість за кредитом, 1415,73 доларів - заборгованість по процентам, 57,10 доларів - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором).

В обґрунтування свого позову ПАТ «Альфа-Банк» навело відповідні розрахунки складових заборгованості (а.с. 36), які відповідачами належними доказами не спростовані.

Оспорюючи в апеляційній скарзі законність нарахованих позивачем сум боргу, ОСОБА_3 своїх розрахунків боргу суду не надав.

Відповідно до п. п. 3.9, 3.10 кредитного договору, якщо позичальник порушує строки платежів, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів. Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється банком позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище 30-денного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Альфа-Банк» 12 вересня 2014 року надіслало позичальнику ОСОБА_4 та поручителям ОСОБА_3, ОСОБА_5 вимогу достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і штрафні санкції. На квитанції відділення зв'язку зазначена дата відправлення листа - 12 вересня 2014 року (а.с. 37-38). Тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 вимог про дострокове повернення кредиту від банку не отримувала, є безпідставними. За умовами договору 30 денний строк на виконання вимоги починається з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні листа, тобто з 12 вересня 2014 року, а не з дати отримання такого листа позичальником.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з основного договору, ВАТ «Сведбанк» 25 березня 2008 року уклав з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договори поруки №1801/0308/71-050-Р-1 та №1801/0308/71-050-Р-2 (а.с. 26-27).

Відповідно до п. п. 1, 2 вказаних договорів поруки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зобов'язалися відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та несуть солідарну відповідальність з позичальником за виконання ним умов основного зобов'язання усім належним їм майном та грошовими коштами.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що заборгованість за кредитним договором має бути стягнута не лише з позичальника, а й з поручителів у солідарному порядку.

Доводи апелянта про те, що зобов'язання має виконуватися в першу чергу боржником і вимоги до поручителів можуть пред'являтися лише після застосування примусового виконання та звернення стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованими і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та умовах укладених договорів.

Крім того, не є підставою для скасування рішення суду і посилання апелянта на те, що поручителі не отримували в письмовому вигляді повідомлення про невиконання позичальником своїх зобов'язань, оскільки це не перешкоджає позивачу звернутися з позовом до суду.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції є законними і обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 11 червня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -