Справа №591/3705/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Капкін О. Б.
Номер провадження 22-ц/788/1626/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс»

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» про визнання недійсним договору та відшкодування збитків,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 червня 2015 року, в якому виправлена описка ухвалою суду від 19 червня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Гранфінресурс» договір №230205 від 26 вересня 2014 року з додатками.

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на користь ОСОБА_3 1400 грн., сплачених за договором №230205 від 26 вересня 2014 року, та на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Ухвалою суду від 08 липня 2015 року заява відповідача про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вказує, зокрема, що суд не взяв до уваги той факт, що ТОВ «Гранфінресурс» не внесене до Державного реєстру фінансових установ, оскільки не надає фінансові послуги і не є фінансовою установою згідно законодавства України. Статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено вичерпний перелік фінансових послуг, які можуть надаватися фінансовими установами. Вид діяльності ТОВ «Гранфінресурс» не підлягає ліцензуванню, оскільки не відповідає законодавчо встановленим критеріям та ліцензійним умовам ні однієї із існуючих фінансових послуг. Товариство є адміністратором соціальної програми для населення, тобто адмініструє грошові кошти учасників. Основним напрямком його діяльності є комерційна діяльність, а згідно законодавства України установи, які здійснюють комерційну діяльність, не мають бути внесені до державного реєстру фінансових установ та набувати статусу фінансової установи.

Відповідно до умов договору діяльність ТОВ «Гранфінресурс» являє собою створення та адміністрування (обслуговування) системи самофінансування учасників програми «Альянс Україна». Товариство виступає посередником між учасниками, допомагаючи організувати касу взаємодопомоги, тобто лише контролює процес взаємовідносин учасників.

Діяльність товариства не передбачає залучення фінансових активів від фізичних осіб на зворотній основі для надання фінансових кредитів учасникам програми «Альянс Україна», які самостійно забезпечують собі достатність грошових фондів з власних коштів, які не переходять у власність адміністратора та не можуть вважатись такими, що адміністратор залучив на зворотній основі, тобто позичив чи взяв у борг. Кошти, передбачені для надання учасникам програми «Альянс Україна», є власністю самих учасників. Адміністратор не має права використовувати ці кошти у власних цілях.

Вид послуг, які надає ТОВ «Гранфінресурс», відноситься до господарських комерційних послуг, пов'язаних із контролем та посередництвом між учасниками програми «Альянс Україна». Така форма адміністрування, яку здійснює товариство, не підпадає під регулювання Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» і не підлягає ліцензуванню, так як Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, не може виступити регулятором діяльності, яку здійснює товариство.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

25 травня 2015 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Гранфінресурс», мотивуючи вимоги тим, що наприкінці вересня 2014 року в м. Суми рознощиками реклами їй було вручено інформацію про те, що установа на вигідних умовах під низький відсоток надає у позику грошові кошти. Потребуючи коштів, вона 26 вересня 2014 року звернулася за вказаною адресою до офісу ТОВ «Гранфінресурс». Менеджер роз'яснила, що їх установа надає гроші у позику, відсотки низькі і їй потрібно поспішити з укладенням договору, оскільки через два дні розпочинається розподіл та виділення коштів. Повіривши даній інформації, з метою отримання у позику грошей у сумі 40000 грн., вона 26 вересня 2014 року уклала з ТОВ «Гранфінресурс» договір № 230205.

Договір було надруковано дуже дрібним шрифтом, і вона попросила пояснити його зміст. Їй пояснили, що згідно умов договору в день його укладення вона має сплатити перший внесок у розмірі 1400 грн. як гарантію своєї платоспроможності і того, що 28 вересня 2014 року під час розподілу коштів її буде включено до списку; після отримання позики до 15 числа кожного місяця на протязі 180 місяців вона повинна буде вносити щомісячний платіж до повного погашення позики. Перший внесок в сумі 1400 грн. вона сплатила в день укладення договору. Працівник відповідача запевнила, що кошти у сумі 40000 грн. вона отримає протягом трьох-п'яти днів. Позику у вказаний період вона не отримала. Натомість їй зателефонували і запропонували внести наступний щомісячний платіж, погрожуючи, що якщо вона його не внесе, то нарахують штрафні санкції.

Вона знову звернулася до офісу ТОВ «Гранфінресурс», але працівники офісу почали говорити, що позику нададуть, але потрібно сплатити наступний платіж. Зрозумівши, що стала жертвою обману, 13 жовтня 2014 року вона звернулася з заявою до керівника ТОВ «Гранфінресурс» з проханням визнати недійсним укладений між нею та ТОВ «Гранфінресурс» договір, оскільки він укладений нею під впливом обману, та повернути сплачену нею суму першого внеску. Відповідь їй не надійшла, натомість їй почали телефонувати та надсилати sмs з погрозами.

Посилаючись на ст. ст. 229, 230 ЦК України вважала, що вона помилилась щодо природи правочину при укладенні договору № 230205 від 26 вересня 2014 року, а також вчинила правочин під впливом обману з боку відповідача, який замовчував існування обставин, які могли перешкодити укладенню договору. Їй стало згодом відомо, що у відповідача було відсутнє право (ліцензія) на укладення подібних договорів, а відповідач навмисно повідомив, що він укладає саме договір позики, знаючи про те, що він укладає зовсім інший за своєю юридичною природою правочин.

Вона вважала, що укладає з ТОВ «Гранфінресурс» саме договір позики, а не договір надання послуг. Ця помилка вплинула на її волевиявлення, оскільки в іншому випадку вона не уклала б договір.

Також вважає, що відповідач діяв навмисно, намагаючись запевнити про такі властивості правочину, які насправді наступити не можуть, навмисно цілеспрямовано ввів її в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину, щоб спонукати її до його вчинення, наголошував на тому, що є фінансовою установою, надає кошти у позику, та замовчав той факт, що у нього відсутня ліцензія на здійснення такого виду діяльності та укладення подібних договорів. Якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини з відповідачем, який замовчував існування обставин, які могли перешкодити укладенню договору, а тому вчинила правочин під впливом обману з боку відповідача.

Діяльність ТОВ "Гранфінресурс" фактично є діяльністю з надання фінансових послуг, оскільки має характерні для таких послуг ознаки, але здійснюється відповідачем без відповідної ліцензії. Не маючи ліцензії на право здійснення діяльності в сфері надання фінансових послуг, відповідач взагалі не мав права укладати з нею договорів, за якими він може залучати її кошти.

Посилалась на положення ст. ст. 1, 4, 5, п. 3 ч. І ст. 9, п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 34 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", якими визначено, що ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема, із надання фінансових послуг; визначено поняття фінансових послуг та фінансових установ; передбачено, що фінансові послуги надаються фінансовими установами, що ліцензуванню підлягає діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб; здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліценції, а особи, винні у здійсненні такої діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України.

Зазначала, що відповідач на момент укладення договору з нею такої ліцензії не мав, мав вид економічної діяльності, що взагалі не надавав йому такого права.

Посилаючись також на положення ст. ст. 216, 227 ЦК України, просила визнати недійсним договір від 26 вересня 2014 року № 230205, укладений між нею та ТОВ «Гранфінресурс», стягнути з товариства на її користь сплачену за вказаним договором суму 1400 гр. та судовий збір в сумі 243,6 гр.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що діяльність відповідача по адмініструванню фінансових активів учасників програми «Альянс Україна» є фінансовою послугою, на здійснення якої відповідач, як передбачено законом, не отримав ліцензію до 9 січня 2013 року, а тому, оскільки спірний договір між сторонами був укладений 26 вересня 2014 року, тобто після 09 січня 2013 року, і відповідач на момент укладення договору зобов'язаний був отримати ліцензію; укладений між сторонами договір є недійсним і на користь позивачки підлягають стягненню сплачені нею на виконання цього договору кошти.

Такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 26 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Гранфінресурс» був укладений договір № 230205 з додатками № 1 і № 2 («Умови Програми «Альянс Україна»).

Статтею 2 договору та додатком №1 передбачені обов'язки учасника, зокрема, сплатити одноразовий комісійний внесок, щомісячно сплачувати адміністративний платіж та адміністративні витрати.

Додаток №1 містить анкетні дані учасника програми та перелік платежів з зазначенням їх кількості та розміру, які позивач повинна була здійснити. В ньому зазначене призначення грошової суми, заявленої на отримання на умовах діяльності програми «Альянс Україна», - «на перекредитування», та розмір заявленої грошової суми - 40 000 грн. (а.с. 6).

У додатку №1 зазначено, що одноразовий комісійний внесок становить 1400 гр., адміністративний платіж складає 1400 гр., мінімальний платіж - 279,11 гр.

На виконання умов договору № 230205, відповідно до додатку № 1 до договору, позивачка сплатила 1400 грн. одноразового комісійного внеску, яка була обов'язковою для внесення з метою отримання заявленої грошової суми (а.с. 9).

Додаток №2 містить умови програми «Альянс Україна». Предметом даного договору є послуги, що надаються шляхом формування реєстрів учасників програми «Альянс Україна», метою яких є отримання відповідної грошової суми, зазначеної у додатку № 1 до договору (п. 1.3 додатку № 2).

Умовами укладеного сторонами договору передбачається, зокрема, наступне:

1.1. 3а цим Договором Адміністратор, за згодою Учасника, зобов'язується вчинити від імені та за рахунок Учасника певні дії, спрямовані на отримання Учасником грошової суми, зазначеної у Додатку № 1 до даного Договору, на умовах діяльності Програми "Альянс Україна", надалі за текстом «Програма», у порядку та строки, що містить Додаток №2, який є невід'ємною частиною цього Договору, в тому числі:

а) сформувати Реєстр Учасників, забезпечити його адміністрування;

б) організовувати та проводити Захід по розподілу грошового фонду, надати Учаснику відповідну суму, заявлену для отримання на умовах діяльності Програми;

в) надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені Сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим Договором та Додатками до нього.

1.2. Розмір грошової суми, заявленої Учасником для отримання на умовах діяльності Програми, та строки розрахунків по даному Договору зазначаються у відповідних додатках до цього Договору.

1.3. Учасник доручив Адміністратору використовувати суми Чистих внесків для формування Фонду Реєстру та його розподілу, а також надавати заявлені грошові суми. Адміністратор не має права використовувати сплачені Учасником Чисті внески для власних потреб.

2.1. У відповідності до положень даного Договору та Додатків до нього Учасник зобов'язується:

2.1.1 сплатити Одноразовий комісійний внесок у день підписання Сторонами даного Договору та Адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання Дозволу;

2.1.2 своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати загальний платіж, який включає Чистий внесок, за рахунок якого Адміністратор надає заявлені для отримання грошові суми, та Адміністративні витрати, що є платою за послуги Адміністратора з організації діяльності Програми.

Додаток № 2 «Умови Програми «Альянс Україна» до договору, зокрема, передбачає:

2.3. Кошти, необхідні для отримання відповідної грошової суми (Чисті внески), вносяться Учасником на розрахунковий рахунок Адміністратора щомісячно. Чисті внески є власністю Учасника.

3.1. Учасник зобов'язується щомісяця сплачувати Загальний або Мінімальний платіж на зазначений Адміністратором поточний рахунок. Зобов'язання по сплаті Загальних або Мінімальних платежів виникає в Учасника з наступного місяця, який іде за тим, у якому був укладений Договір.

3.2. Учасник повинен сплачувати Загальний або Мінімальний платіж не пізніше 15 числа кожного поточного місяця.

4.1. У відповідності до ст.1. Договору, Адміністратор організовує комітет по розподілу грошового фонду (надалі Захід). Після вчасної сплати чергового Загального платежу Учасник Програми набуває право брати участь у найближчому Заході, коли Фонд Реєстру є достатнім.

4.2. Учасники, що не виконують своїх зобов'язань, передбачених Договором та відповідними додатками до нього, не допускаються до участі у Заході.

4.3. Захід по розподілу грошового фонду проводиться комітетом по розподілу грошового фонду (надалі комітет), який утворено наказом Адміністратора.

4.5. Дозволи на отримання відповідних грошових сум на умовах діяльності Програма «Альянс Україна» надаються у кількості, встановленій Адміністратором, із врахуванням Фонду Реєстру, сформованого не пізніше одного календарного дня до дати проведення Заходу.

4.9. У заході беруть участь тільки ті заяви, що надійшли до центрального офісу Адміністратора не пізніше одного календарного дня перед запланованою датою проведення Заходу, викладені на спеціальному бланку Адміністратора. Заяви відсилаються Учасником у закритих конвертах поштою або передаються представнику Адміністратора в будь-якому офісі Адміністратора.

4.10. Учасник, який не надіслав заяву, або не передав представнику Адміністратора в будь-якому офісі Адміністратора, не бере участі у Заході.

4.11. Перший та наступні Дозволи, якщо дозволяє Фонд Реєстру, надаються в такому порядку: перевагу має той Учасник, що надіслав Заяву, яка містить найбільшу кількість сплачених Загальних платежів. У випадку, коли декілька Учасників надіслали Заяви з однаковою найбільшою кількістю сплачених Загальних платежів, перевагу має той Учасник, який раніше уклав Договір.

4.12 Процедура проведення заходу:

а) комітет по розподілу грошового фонду визначає Фонд Реєстру;

б) комітетом розглядаються заяви на предмет відповідності вимогам, встановленим цим договором, з обов'язковим занесенням встановлених даних до Протоколу Заходу по розподілу грошового фонду;

в) Комітет визначає Учасників, що вказали максимальну сплачену кількість Загальних платежів, з урахуванням дотримання усіх вимог Договору та Додатків до нього, після чого, якщо Фонд Реєстру є достатнім для надання Дозволу одному або декільком Учасникам, приймається рішення про видачу таким Учасникам Дозволу, що фіксується у Протоколі Заходу по розподілу грошового фонду.

4.15. Дозвіл, отриманий Учасником за результатами Заходу, є підставою для надання відповідної грошової суми Учаснику за рахунок Фонду Реєстру.

5.1. Адміністратор надає відповідну заявлену грошову суму учаснику, який отримав дозвіл, протягом 3 банківських днів після того, як учасником будуть виконані вимоги цієї статті.

5.2 Для отримання заявленої грошової суми Учасник зобов'язується:

а) сплатити Адміністративний платіж, передбачений п. п. 2.1.1 п. 2.1 ст. 2 Договору, в строк не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання Дозволу. Сплачений Учасником Адміністративний платіж не повертається. У випадку невиконання цього платіжного зобов'язання в передбачений строк, Дозвіл анулюється і Учасник позбавляється права на участь у наступному найближчому Заході;

б) підписати додаток № 3 до договору.

5.4. Якщо учасник не виконав вимоги п. 5.2 ст. 5 даного додатку, або не скористався правом, передбаченим п. п. а) п. 5.3 ст. 5 даного додатку протягом 60 календарних днів з моменту отримання дозволу, його дозвіл анулюється, внаслідок чого учасник позбавляється права на отримання відповідної грошової суми, заявленої на умовах діяльності програми «Альянс України», втрачає сплачений ним адміністративний платіж і позбавляється права на участь у наступному найближчому заході. Цей факт фіксується у відповідному протоколі, про що адміністратор повідомляє учасника (а. с.7-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Ч.1 ст. 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно п. 3 частини 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема, із надання фінансових послуг.

Згідно з пунктами 1, 5 ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг

Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно ч. 3 ст. 4 вказаного Закону, органи, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг згідно із статтею 21 цього Закону, можуть приймати в межах своїх повноважень рішення:

1) про належність операцій, які здійснюються на ринках фінансових послуг, до певного виду фінансових послуг, визначених частиною першою цієї статті;

2) про визначення операції як фінансової послуги, відсутність такої фінансової послуги серед видів фінансових послуг, передбачених переліком, визначеним частиною першою цієї статті, та заборону надання зазначеної послуги.

Такими фінансовими послугами, як зазначено у пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 вищевказаного Закону, вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Статтею 5 цього Закону України передбачено, що фінансові послуги надаються фінансовими установами.

Ст. 21 зазначеного Закону передбачає, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Антимонопольний комітет України та інші державні органи здійснюють контроль за діяльністю учасників ринків фінансових послуг та отримують від них інформацію у межах повноважень, визначених законом.

Державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється відповідно до цього Закону та інших законів України.

Пунктом 4 ч. 1, ч. 2 ст. 34 вказаного Закону передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліценції.

Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02 червня 2011 року, який введено в дію 09 січня 2012 року, фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що для укладення договору з позивачем відповідач повинен був отримати у встановленому законом порядку відповідну ліцензію.

З умов спірного договору вбачається, що за програмою «Альянс Україна» (а. с. 7 - 8) виконання послуг відповідачем полягає в тому, що учасник сплачує передбачені договором кошти, а відповідач формує групи осіб, тобто реєстри учасників, в яких накопичуються кошти цих учасників за рахунок чистих внесків, після чого учасником подається заява на участь в заході по розподілу грошового фонду, потім здійснюється сам захід по розподілу грошового фонду об'єднання учасників, за результатами якого надається дозвіл, тобто право на отримання грошових коштів, якщо їх достатньо у цьому фонді. Переважне право на отримання коштів надається тому з учасників, який надіслав заяву, яка містить найбільшу кількість сплачених загальних платежів.

Тобто, згідно умов договору, відповідачем надаються громадянам грошові суми у позику на умовах програми «Альянс Україна», за якою такі позики надаються за рахунок внесків, які періодично вносяться іншими громадянами - учасниками цієї програми разом з платою за послуги в порядку, визначеному укладеним договором про отримання грошової суми. Фактично учасник одержує відповідну суму у позику відповідно до методів визнання права на отримання ним коштів, передбачених договором (ст. ст. 4, 5 договору - порядок проведення заходу по розподілу грошового фонду; отримання заявленої грошової суми), і таке визнання права відповідач здійснює на власний розсуд.

Наведене свідчить про те, що господарська діяльність відповідача відносно укладання договорів з фізичними особами, предметом яких є послуги, що надаються шляхом формування реєстрів учасників програми «Альянс України» з метою отримання та можливістю фактичного отримання відповідної грошової суми (фінансового активу), зазначеної у договорі, передбачає залучення фінансових коштів (фінансових активів) від фізичних осіб, у даному випадку від позивача. У зв'язку з цим зазначена діяльність з огляду на вказані вище положення Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фактично є наданням фінансових послуг, перелік видів яких відповідно до законодавства не є вичерпним.

Відповідач, надаючи вказані фінансові послуги, в порушення вимог закону не зареєструвався у Державному реєстрі фінансових установ, не отримав відповідну ліцензію, статусу фінансової установи не набув.

За таких умов не можна погодитись з доводами відповідача про те, що він є лише контролером коректного розподілу коштів на умовах безвідсоткового їх повернення, оскільки його діяльність має всі ознаки фінансової послуги, визначені пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", тому що при її проведенні здійснюються операції з фінансовими активами (грошовими коштами) в інтересах учасників, за рахунок цих осіб (позика надається за рахунок чистих внесків, сплачених учасниками) з метою отримання прибутку (за надання послуг встановлюється плата).

Відповідач від такої діяльності отримує прибуток у вигляді комісійного внеску, адміністративного платежу - 3,5 % від заявленої грошової суми, адміністративних витрат по 0,42% від заявленої суми щомісяця.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав надану послугу фінансовою, а діяльність відповідача - такою, що підлягає ліцензуванню, виходячи з положень Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 02 червня 2011 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 9 січня 2012 року, згідно яких фінансові установи були зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідності з вимогами цього Закону.

На підставі вказаного Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, розпорядженням від 9 жовтня 2012 року № 1676 затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Таким чином, відповідач повинен був отримати ліцензію до 9 січня 2013 року.

Не спростовують висновків суду і доводи скарги ТОВ «Гранфінресурс» про те, що вид діяльності, який воно здійснює, не є фінансовою послугою та не потребує надання статусу фінансової установи та отримання відповідної ліцензії, оскільки він лише контролює процес взаємовідносин учасників, не адмініструє придбання учасниками товарів, не купує та не розподіляє товари між учасниками, адмініструє одержання учасниками грошових сум, які не мають конкретного призначення, з посиланням на норми Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», які передбачають ліцензування адміністрування, предметом якого є лише придбання товарів в групах.

За обставин, коли відповідач ТОВ "Гранфінресурс" не надало доказів набуття статусу фінансової установи, у встановленому законом порядку не отримало ліцензію на здійснення фінансової послуги, оспорюваний договір з додатками до нього суд обґрунтовано на підставі вищевказаних норм ЦК України визнав недійсним та повернув позивачці сплачені за цим договором кошти, відповідно до наслідків недійсності правочину.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивоване рішення, підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає. Названі обставини доведені позивачкою, тоді як відповідач на порушення положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надав належних доказів на підтвердження своїх заперечень.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» відхилити.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 червня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -