Провадження № 2/202/1146/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 вересня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Чумак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: КП «Жилсервіс-5», Індустріальний районний відділ у м. Дніпропетровську Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, треті особи: КП «Жилсервіс-5», Індустріальний районний відділ у м. Дніпропетровську Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням.

В обґрунтування поданої заяви, яка в подальшому була уточнена, позивач ОСОБА_1 зазначила, що вона з 21.01.2001 року є наймачем АДРЕСА_1. Також в спірній квартирі зареєстрований її син ОСОБА_3 та колишній чоловік ОСОБА_2. Восени 2013 року відповідач зібрав всі свої особисті речі і виїхав до іншого місця проживання, яке їй невідомо. Житлово-комунальні послуги сплачуються тільки особисто нею та сином, відповідач до житла не з'являється, фінансово не допомагає, його особистих речей в квартирі не має. Реєстрація відповідача у АДРЕСА_1, змушує її нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ні вона, ні її син ОСОБА_3 відповідачу не чинили. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним житловим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин. Посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 була подана зустрічна позовна заява до ОСОБА_1, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування поданої зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 зазначив, що 21.01.2001 року йому разом із сином та ОСОБА_1 було надано у користування АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1, на протязі останніх десяти років, в спірній кімнаті не проживала. Увесь цей час вона проживала зі своїм новим чоловіком. Разом із цим, зазначив, що ОСОБА_1 чинила йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме псувала його особисті речі, які залишилися у спірній кімнаті, та заселила до житлового приміщення квартирантів. Посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України просить суд визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

В судове засідання з'являвся представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити їх. В судовому засіданні надав письмові заперечення проти зустрічної позовної заяви в яких зазначив, що жодна зазначена ОСОБА_2 обставина не підтверджена належними доказами, в порядку передбаченому ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Акт від 23.02.2015 року, на який посилається відповідач, складений в простій письмовій формі, без належного посвідчення, без присутності представника житлово - експлуатаційної організації, а отже, не може розглядатися як доказ. ОСОБА_2 ніколи не сплачував поточних рахунків за комунальні послуги, квартплату, не проводив поточного ремонту, усі зазначені платежі виконувала ОСОБА_1, у зв'язку із чим вона була вимушена дозволити проживання тимчасовим мешканцям. Згоду на розміщення тимчасових мешканців також надав ОСОБА_3. Згоду ОСОБА_2 отримати не вдалося, оскільки він не проживав у спірній квартирі з осені 2013 року. Разом із чим, в разі порушених майнових і немайнових прав відповідача, зазначених у зустрічному позові, він жодного разу не звернувся за захистом своїх порушених прав, починаючи з осені 2013 року, що свідчить про добровільний характер виселення ОСОБА_2 із спірного приміщення, а звернення із заявою до Індустріального РВ ДМУ України Дніпропетровської області 24.02.2015 року та акт від 23.02.2015 року свідчать про бажання відповідача приховати факт довгострокової відсутності за місцем реєстрації без поважних причин та спотворити фактичні обставини. Просив суд відмовити ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову.

В судове засідання з'являвся відповідач, в задоволенні позовних вимог просив суд відмовити в повному обсязі в зв'язку з їх незаконністю, необґрунтованістю та не відповідністю дійсним обставинам справи. Зазначив, що ОСОБА_1 чинить самоуправство по відношенню до його прав на користування житловим приміщенням, а саме АДРЕСА_1. Вона самовільно заселила до кімнати квартирантів, що не дає йому можливості вільно користуватися житловим приміщенням.

В судове засідання з'явився ОСОБА_3, який був допитаний в якості свідка та зазначив, що у АДРЕСА_1 дійсно проживають інші особи, які орендують приміщення, але вони із матір'ю часто приходили до кімнати, здійснювали певні поліпшення.

В судові засідання представник КП «Жилсервіс-5» та представник Індустріального районного відділу у м. Дніпропетровську Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не з'являлися, про час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином, причини неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні був допитаний в якості свідка ОСОБА_4, який зазначив, що ОСОБА_3 дійсно деякий час був відсутній за місцем своєї реєстрації у зв'язку із тим, що працював в іншому місці. У цей час ОСОБА_1 заселила до спірної кімнати квартирантів та перешкоджала ОСОБА_3 користуватися спільною кімнатою.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: КП «Жилсервіс-5», Індустріальний районний відділ у м. Дніпропетровську Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням та зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ордера № 127 від 21.01.2001 року ОСОБА_1 та членам її родини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано у користування житлове приміщення, а саме АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки № 1342 від 30.10.2014 року, яка видана в.о. директора КП «Жилсервіс - 5» ДМР в кім. АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Згідно акту від 22.04.2014 року, який складений свідками та посвідчений представником КП «Жилсервіс - 5» ДМР, гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 не проживає та його речі у зазначеній квартирі відсутні, що також узгоджується із актами від 09.06.2014 року та від 29.12.2014 року.

Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що за наймачем або членами його сім'ї при їх тимчасовій відсутності жиле приміщення зберігається протягом шести місяців.

За правилами ст. 71 ЖК України у справах про визнання наймача або членів сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обов'язковим є з'ясовування причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо.

Згідно актів, наданих ОСОБА_1 загальний строк відсутності ОСОБА_2 не перевищує шести місяців, у зв'язку із чим у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 без поважних причин був відсутній за місцем реєстрації понад встановленні законом строки.

Показання допитаного в якості свідка ОСОБА_3 суд не може прийняти до уваги як доказ не проживання ОСОБА_2 в кімнаті за власним бажанням. Свідок не заперечував, що на даний час в кімнаті проживають особи, які орендують це приміщення у його матері та, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існують конфліктні відносини.

Отже, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідно до акту від 23.02.2015 року, який складено свідками, під час тимчасової відсутності ОСОБА_2 у вересні - жовтні 2014 року ОСОБА_1 самоуправно зламала замок на вхідній двері, позбавилась особистих речей ОСОБА_2 та заселила в зазначену кімнату квартирантів. Також у акті зазначено, що ОСОБА_1 не проживала у кімн. АДРЕСА_1 більш восьми років.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зазначене, суд не може прийняти до уваги акт від 23.02.2015 року, наданий ОСОБА_2, як належний доказ, оскільки він складений без присутності відповідних представників органів державної влади або місцевого самоврядування.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 не доведені належними та допустимими доказами та відповідно задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: КП «Жилсервіс-5», Індустріальний районний відділ у м. Дніпропетровську Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням - відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда