АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/234/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2945/15Головуючий у 1-й інстанції Матвієнко В. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Чумак О.В., Акопян В.І.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 20 533 грн. 22 коп. за кредитним договором від 02 березня 2006 року та судові витрати, обґрунтовуючи вимоги тим, що у порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2015 року задоволена заява ОСОБА_2 - скасоване заочне рішення цього ж суду від 11 лютого 2015 року.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року закрите провадження у частині вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_2. заборгованості за період з 02 березня 2006 року по 28 лютого 2011 року.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року відмовлено в задоволенні позову, в зв'язку зі спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що висновок суду про сплив строку позовної давності суперечить положенню п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеної з відповідачем кредитної угоди, а також правовим позиціям Верховного Суду України по спорах у аналогічних правовідносинах.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 березня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у сумі 3 500 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних на залишок суми заборгованості. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2011 року задоволений позов ПАТ КБ «Приватбанк» - стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за цією ж кредитною угодою у розмірі 8 249 грн. 05 коп., яка виникла за період з 02 березня 2006 року по 28 листопада 2011 року.

Згідно розрахунку Банку заборгованість ОСОБА_2 за укладеним кредитним договором за період з 02 березня 2006 року по 31 грудня 2014 року становить 20 533 грн. 22 коп., з яких 4 674 грн. 53 коп. - заборгованість за кредитом, 14 404 грн. 73 коп. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами, 500 грн. штраф (фіксована частина), 953 грн. 96 коп. - штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому суд правомірно виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду і підстави для його поновлення відсутні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.258 ЦК України загальний строк позовної давності - три роки.

Як слідує з пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.16), які є невід'ємною частиною кредитного договору, останній діє протягом дванадцяти місяців з дня його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, його дія автоматично продовжується на такий же строк.

У Постанові ВСУ №6-14цс14 від 19 березня 2014 року сформульована правова позиція, згідно якої при вирішенні питання щодо строку дії кредитного договору, який реалізується шляхом видачі кредитної картки, слід керуватися пунктами 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою.

Як вбачається зі змісту зазначених нормативних приписів (а.с.17) граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Банк звернувся до суду з позовом у січні 2015 року.

Колегія суддів визнає неспроможними доводи представника Банку про продовження строку дії картки до березня 2013 року, виходячи з наступного.

Пунктами 3.1.3, 3.1.5 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується шляхом надання клієнту карти з новим строком дії. Продовжені картки (за кредитною схемою) з новим строком дії, не отримані клієнтом, зберігаються у Банку протягом шести місяців (а.с.16 зворот). Після сплину цього строку (шести місяців) неотримана клієнтом картка знищується.

Надана у справу Банком завірена світлокопія інформації про карту/рахунок №093580, у якій зазначено строк дії картки до березня 2013 року, не є належним доказом продовження строку дії картки, виданої відповідачці (а.с.60).

З наведеного колегія суддів робить висновок, що сторони (Банк і ОСОБА_2) у встановленому порядку не продовжили кінцевий строк виконання зобов'язання за укладеною кредитною угодою.

Одностороннє відкриття Банком та існування до березня 2013 року карткового рахунку для обліку операцій по продовженій картці, яку ОСОБА_2 не отримала і яка мала бути знищена після сплину шестимісячного строку, не можна вважати дією або угодою сторін щодо продовження (зміни) кінцевого строку повернення кредиту у розумінні приписів ст.651 - 654 ЦК України і положень пункту 3.1. Умов та правил надання банківських послуг.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Таким чином, Банк після ухвалення 15 вересня 2011 року судового рішення про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором (а.с.113-114) та після звернення вказаного судового рішення до виконання (а.с.115), мав право у разі невиконання цього рішення пред'явити позов до відповідачки в порядку ч.2 ст.625 ЦК України. Проте, таке право мало бути реалізоване Банком за загальним правилом у межах строку позовної давності (ст.258 ЦК України).

Копія рішення суду отримана представником Банку 19 вересня 2011 року, отже з цього часу почався перебіг строку звернення до суду, який закінчився у вересні 2014 року. Банк звернувся до суду з позовом у січні 2015 року, не надавши суду належних і допустимих доказів пропуску строку позовної давності.

Внесення на картку відповідачки 28 квітня 2015 року коштів у сумі 0,37 грн. у рахунок погашення заборгованості вчинено поза межами строку позовної давності, отже відповідно до змісту ч.1 ст.264 ЦК України не є дією, яка свідчить про визнання особою свого боргу.

Апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, її доводи не спростовують висновків суду, отже рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А.Лобов

Судді: О.В.Чумак

В.І.Акопян

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов