Справа № 425/3239/14-ц
Провадження № 22ц/782/391/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 вересня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Єрмакова Ю.В.,

суддів - Соловей Р.С., Авалян Н.М.,

при секретарі - Коротенку С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

В липні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, після уточнення якого остаточно просила встановити факт її проживання однією сім'єю без шлюбу з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 1 квітня 1993 року по 24 лютого 2014 року. Визнати свідоцтво про право на спадщину, видане 27.11.2014 року державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3 спадкоємцю ОСОБА_1, частково недійсним - в частині 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. Визнати за нею право власності на 1/2 частку гаражу НОМЕР_1 в блоці № 16 кооперативу «Мрія».

В обґрунтування позову зазначила, що вона з ОСОБА_3 проживали однією сім'єю. Ні вона, ні ОСОБА_3 не перебували в інших шлюбах. Сімейні відносини тривали до дня смерті останнього.

В період сімейних відносин, 23.07.2008 року, вони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_2, але право власності було зареєстровано за ОСОБА_3, після смерті якого спадщину на квартиру прийняла і оформила його сестра - відповідач ОСОБА_1, у зв'язку з чим просила задовольнити позов.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 червня 2015 року позов задоволено частково.

Суд вирішив встановити факт сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 01.01.2004 року по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні інших вимог відмовити за необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі відповідач не згодна з рішенням суду першої інстанції, вважає його таким, що не відповідає вимогам закону та обставинам справи, просить скасувати і постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивачем рішення суду не оскаржується.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції в частині незгоди щодо встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 1.01.2004 року по день смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, то саме в цій частині апеляційною інстанцією переглядається рішення.

Заслухавши доповідача, з'явившихся сторін, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія приходить до наступного.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано.

Задовольняючи позов частково, а саме в частині встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю позивача та померлого ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався положеннями п. 4 ч.1 ст. 256 ЦПК України та виходив з того, що надані докази свідчать про те, що зазначені вище особи, проживали спільно, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати та набували майно в інтересах сім'ї, а тому дійшов висновку про обґрунтованість позову в цій частині з урахуванням положень СК України, який набув чинності з 1.01.2004 року.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 10,11, 60 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено документально, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3

З моменту розірвання шлюбу з дружиною ОСОБА_4 в 1993 р. по час звернення позивача з дійсним позовом до суду, ОСОБА_3 не перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, позивач також не перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком.

Зазначені обставини не заперечуються.

З 22.06.1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ( тобто по день смерті) ОСОБА_3 був зареєстрований як піднаймач в квартирі, яка належить ОСОБА_2- позивачу по справі, за адресою:АДРЕСА_4. Договір піднайму експлуатуючою організацією не реєструвався, визначення ОСОБА_3 як піднаймача відбувалося в 1993 році в зв'язку з відсутністю родинних зв'язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

17.07.2008 року ОСОБА_3 уклав договір про користування електричною енергією, в якому зазначив, що квартира позивача за адресою : АДРЕСА_4 належить йому на праві власності.

23.07.2008 року ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу.

Згідно ордеру від 14.07.2008 року ОСОБА_3 мав на праві власності гараж НОМЕР_1 в блоці №16 кооперативу « Мрія».

17.06.2013 року позивач уклала договір про користування системою кабельного телебачення в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно квитанцій позивач здійснила витрати на поховання ОСОБА_3

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.11.2014 року державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори, спадщину після смерті ОСОБА_3 у вигляді квартири АДРЕСА_1 прийняла його сестра ОСОБА_1 - відповідач по справі, яка 22.12.2014 року продала зазначену квартиру ОСОБА_5

Таким чином, підставою для звернення до суду з зазначеним позовом є захист позивачем свого майнового інтересу.

За змістом п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що у суду першої інстанції були підстави для встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю з 1.01.2004 року по 24.02.2014р. позивача та ОСОБА_3, оскільки цей факт знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, на підставі тих доказів, які були надані позивачем та не спростовані відповідачем, а саме : документів, фотознімків позивача та померлого, які свідчать про тривалі стосунки, притаманні подружжю, пояснень свідків, яким судом першої інстанції була надана оцінка, крім цього, похованням займалася також позивач, а тому, приймаючи до уваги встановлені обставини у їх сукупності, суд дійшов правильного висновку про обгрунтованість вимог в цій частині.

Доводи апелянта про те, що в договорі купівлі-продажу спірної квартири померлий вказував про те, що не знаходиться в зареєстрованому шлюбі та фактичних сімейних відносинах, на увагу не заслуговують, оскільки суд оцінку цій обставині надав, навівши мотиви в рішенні, при цьому, зазначений договір є одним із доказів, який у сукупності має бути врахований при розгляді справи судом.

Вказаний договір не може бути безспірним доказом того, що померлий не перебував у сімейних відносинах з позивачем, крім того, ці умови договору не позбавляють позивача права доводити в суді факт сумісного проживання з ОСОБА_3.

Доводи апелянта про те, що згідно договору купівлі-продажу спірної квартири мова йде про те, що продавець повністю отримала гроші від ОСОБА_6, що на думку відповідача спростовує ствердження позивача про те, що вказану квартиру було придбано за сумісні кошти та вони проживали разом, на увагу не заслуговує, оскільки цей пункт в договорі свідчить про те, що угода відбулася, покупець отримав гроші за продану квартиру, претензій не має, померлий ОСОБА_6 виступав стороною в договорі, що не заборонено законом, а тому підстав вважати, що цей пункт спростовує ті обставини, що сторони проживали разом або придбали квартиру за сумісні кошти, на має.

Доводи апелянта про те, що відповідно до довідок про доходи ОСОБА_3 з січня 2008 року по вересень 2013 рік, отримував заробітну плату в м.Москва, а тому ніяк не міг проживати разом з позивачем в вище зазначений період часу, на увагу не заслуговують, оскільки ці обставини не свідчать про те, що вони разом не жили та не мали стосунки, притаманні подружжю, сама позивач також періодично знаходилась в м.Москва на заробітках, періодично повертаючись до дому в м.Рубіжне. Крім цього, підстав вважати, що і сам померлий ОСОБА_3 не перебував у м.Рубіжне у вказаний апелянтом період, також не має, оскільки в липні 2008 році він придбав спірну квартиру, а тому зазначені обставини є припущеннями.

Посилання апелянта на заяву до Кремінського районного суду від імені ОСОБА_3 (від 7.02.2011 р.), де він відмовляється від спадщини на користь відповідача, що, на думку апелянта свідчить про відсутність у померлого будь-яких відносин з ким-небудь і він сам розпоряджався своїми правами на спадщину, не увагу не заслуговує, оскільки ця заява стосувалася іншого спадкового майна (де ОСОБА_3 відмовляється від своєї частки в спадщині на користь своєї сестри ОСОБА_1.), а не майна набутого ним особисто.

В іншій частині доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів, які надані до справи, та викладення обставин справи, виходячи зі своєї точки зору, а тому вони не є підставою для зміни або скасування рішення суду.

Отже, виходячи зі змісту апеляційної скарги та наведених у ній доводів, є підстави вважати, що ці доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, містять у собі суб'єктивне тлумачення обставин справи та вимог закону.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями сторін.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді: