АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Саліхова В.В., Музичко С.Г.

при секретарі Кропивній К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 березня 2014р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення грошових коштів,

встановила:

у жовтні 2013р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з державного бюджету України через головне управління державної казначейської служби у м. Києві 85 810грн. та понесені судові витрати у сумі 858грн. 10коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідно до прилюдних торгів 8 квітня 2012р. він придбав квартиру АДРЕСА_1 за 859 500грн. Із вказаної суми державною виконавчою службою 772 290грн. були перераховані на користь АТ «Банк національні інвестиції», а 85 810грн. на рахунок УДКСУ у Голосіївському районі м. Києва у якості виконавчого збору. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2012р. вказані прилюдні торги були визнані недійсними.

Позивач стверджував, що сума сплаченого ним виконавчого збору повернена не була, тому підлягає стягненню з державного бюджету України.

Рішенням суду від 19 березня 2014р. у позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2014р. рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 березня 2014р. скасоване, ухвалене нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2014р. скасоване і справа направлена на новий апеляційний розгляд.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника відповідачів, яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/10028/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Пасинок В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

- 2 -

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 2 квітня 2012р. відбулися прилюдні торги по продажу квартири АДРЕСА_1, згідно яких позивач став переможцем.

Платіжним дорученням № 1 від 18 квітня 2012р. позивачем на рахунок Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві перерахована оплата за вказану квартиру у сумі 859 500грн.

Розпорядженням № 307/3 від 26 квітня 2012р., отримані від позивача кошти, ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві були перераховані у сумі 772 290грн. на користь АТ «Банк національні інвестиції», а 85 810грн. як виконавчий збір на користь УДКСУ у Голосіївському районі м. Києва.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2012р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 березня 2013р., прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 визнані недійсними.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 серпня 2013р. позивачу відмовлено у задоволенні позову до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення 85 810грн. з огляду на те, що належним відповідачем у справі є Державна казначейська служба в особі своїх територіальних управлінь, виходячи з положень ст. 25, 43, 45 БК України, так як остання є отримувачем коштів виконавчого збору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Таким чином, ураховуючи, те що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

При вирішенні спору про визнання недійсними прилюдних торгів з продажу квартири АДРЕСА_1, судом питання про повернення сторін в попереднє становище не розглядалося, у добровільному порядку сплачені позивачем грошові кошти у сумі 85 810грн. йому не повернуті, тому позивач відповідно до положень ст.3 ЦПК України має право на захист свого порушеного права.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів з продажу квартири АДРЕСА_1, позивачем на рахунок ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві були перераховані грошові кошти і саме ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві здійснило розпорядження ними, перерахувавши частину коштів до Державного бюджету України, як виконавчий збір.

Оскільки рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 серпня 2013р. позивачу відмовлено у задоволенні позову до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення 85 810грн. з огляду на те, що належним відповідачем у справі є Державна казначейська служба в особі своїх територіальних управлінь, виходячи з

- 3 -

положень ст. 25, 43, 45 БК України, так як остання є отримувачем коштів виконавчого збору, колегія суддів вважає неправомірним висновок суду першої інстанції про те, що даний позов пред'явлено до неналежних відповідачів.

Крім того, судом першої інстанції не враховані вищезазначені норми матеріального права.

Відповідно до п. 33 ч. 1 ст. 29 БК України виконавчий збір стягнутий органами державної виконавчої служби належить до доходів загального фонду Державного бюджету України.

Згідно ч. 2 ст. 45 БК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилкового або надміру зарахованих до бюджету.

Частиною 1 статті 25 БК України визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 1 Положення «Про Державну казначейську службу», яке затверджено Указом Президента України № 460/2011 від 13 квітня 2011р., державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України.

Отже, державна казначейська служба України є тим центральним органом виконавчої влади, який здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Колегія суддів вважає, що ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві помилково був перераховуй виконавчий збір у сумі 85 810грн. до державного бюджету, оскільки прилюдні торги були проведені з порушенням порядку їх проведення, встановленого Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, та ст. 45 Закону України «Про іпотеку», що було встановлено рішення суду від 15 жовтня 2012р., а відтак, грошові кошти підлягають поверненню позивачу саме державною казначейською службою України.

Згідно п. 7 Положення Про державну казначейську службу казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з державного бюджету України через головне управління державної казначейської служби у м. Києві помилково сплачених до державного бюджету 85 810грн. не суперечить вищезазначеним нормам матеріального права та Положенню.

Колегія суддів вважає, що зазначення у платіжному дорученні № 1686 від 26 квітня 2012р. ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, що виконавчий збір перераховується за ОСОБА_5, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки під час розгляду справи було доведено, що саме грошові кошти, отримані від позивача, були перераховані ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві у рахунок виконавчого збору по виконавчому провадженні, боржником за яким є ОСОБА_5

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

За таких обставин, позбавлення позивача права на повернення сплачених грошових

- 4 -

Коштів за недійсним правочином, які були помилково перераховані до державного бюджету, є неправомірним та несправедливим.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про ненадання позивачем доказів у завдані йому шкоди відповідачами, оскільки позивачем не було пред'явлено позов про відшкодування шкоди, а ставилося питання про повернення грошових коштів, сплачених за недійсним правочином.

Судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України позивачу за рахунок держави підлягає компенсуванню сплачений ним судовий збір.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 березня 2014р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Зобов'язати Державну казначейську службу України у м. Києві стягнути з коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 85810грн.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави судовий збір у сумі 858грн. 10коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: