Справа № 635/2501/15-ц
Провадження 2/635/1562/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді О.М. Пілюгіної

за участю секретаря Бабенко І.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку, треті особи Публічне акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль», Служба у Справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить виселити з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3, треті особи ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», Служба у Справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний будинок придбано у Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль», як заставне майно в порядку передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 червня 2014 року. При перевірці документів для оформлення угоди було з'ясовано, що крім власника, інші особи зареєстрованими у будинку не значаться. 24 жовтня 2014 року позивач придбав будинок за адресою: АДРЕСА_1. 24 листопада 2014 року позивачу стало відомо, що Харківським районним судом Харківської області відкрито провадження по справі № 635/9956/2014 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», ОСОБА_1, треті особи приватний нотаріус Малахова Г.І., ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Позов залишено без розгляду 26 лютого 2015 року за заявою позивача ОСОБА_2 При ознайомленні з позовом позивачу стало відомо, що у придбаному ним будинку проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 Оскільки перебування сторонніх осіб у належному позивачу будинку порушує його право володіння, розпорядження та користування нерухомим майном, тому позивач звернувся до суду з позовом про виселення.

Представник позивача ОСОБА_8, яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засіданні підтримала вимоги свого довірителя, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх безпідставність та пояснила, що має зареєстроване місце проживання у будинку за адресою: АДРЕСА_1, тому має право на проживання у вказаному будинку. У будинку також зареєстровані її дочка ОСОБА_3 та онук ОСОБА_16, і вони також мають право на проживання у будинку. Іншого житла родина не має і виселятись їм нікуди.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у судовому засіданні проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити посилаючись на необґрунтованість вимог та пояснив наступне. Позивач стверджує, що на момент придбання, у будинку за адресою: АДРЕСА_1, не було зареєстрованих осіб, тоді як у позові місцем реєстрації відповідачів зазначає адресу цього будинку, чим протирічить собі. Крім того, в матеріалах справи містяться відомості адресно- довідкового бюро про те що відповідачі зареєстровані за вказаною вище адресою. Разом із відповідачами у будинку проживає син його довірительки малолітній ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач у позові просить виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 але не висуває вимог про зняття їх з реєстраційного обліку і таким чином просить виселити осіб не розриваючи з цими особами договір найму житла, що протирічить нормам Житлового Кодексу України. Також позивач не зазначає стороною по справі дитину, яка проживає та зареєстрована у вищевказаному будинку. За вказаних обставин, позов задоволенню не підлягає.

Представник третьої особи ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» Бєлінський О.В., який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував посилаючись на обґрунтованість і законність вимог, тому просив їх задовольнити при цьому пояснив наступне. 31 липня 2007 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» і ОСОБА_7 був укладений кредитний договір 014/1422/74/900096, за яким останньому на строк до 31 липня 2014 року надані кредитні кошти у розмірі 172550,00 доларів США зі сплатою 11,5 відсотків. В забезпечення виконання умов кредитного договору 31.07.2007 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 був укладений іпотечний договір, предметом застави став житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. На день укладення іпотечного договору 31 липня 2007 року предмет іпотеки знаходився у власності ОСОБА_7 і не перебував під заставою чи арештом, нікому не відчужений, не був предметом судового спору і прав на будинок ніякі треті особи не мали. Право на проживання у будинку мав тільки іпотекодавець ОСОБА_7 Відповідач ОСОБА_2 при укладенні іпотечного договору надала ОСОБА_7 свою згоду на отримання грошових коштів у кредит і на передачу вказаного житлового будинку в іпотеку і їй було відомо про умови договору щодо звернення стягнення на будинок у разі невиконання кредитного договору. ОСОБА_7 кредит не сплатив тому виникла заборгованість по кредитному договору. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 червня 2014 року задоволені вимоги ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, і банку було надано право продажу вказаного будинку. Після набрання рішенням суду законної сили, ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» продав позивачу житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. При перевірці відомостей, шляхом направлення запитів до Державної міграційної служби України, на день укладення договору купівлі - продажу будинку, осіб зареєстрованих у цьому будинку встановлено не було. При розгляді апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 червня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, було з'ясовано, що іпотекодавцем ОСОБА_7 були порушені умови іпотечного договору щодо реєстрації та прописки осіб у будинку, оскільки ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» як іпотекодержатель не надавав такої згоди. Також вказав, що на момент укладання іпотечного договору відповідачі та малолітній ОСОБА_5 були зареєстровані за іншою адресою. За вказаних обставин позов підлягає задоволенню.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області Дацько Т.П., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала посилаюсь на те, що виселення є порушенням прав малолітньої дитини на житло, а при відчуженні житлового будинку, не надавався дозвіл органу опіки та піклування.

Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши надані докази встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2014 року, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., реєстр № 1944, позивач купив у Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу.

Позивач, у встановленому законом порядку зареєстрував своє право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.10.2014 року, що сформований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І.

Судом також встановлено, що 31 липня 2007 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» і ОСОБА_7 був укладений кредитний договір 014/1422/74/900096, за яким останньому на строк до 31 липня 2014 року надані кредитні кошти у розмірі 172550,00 доларів США зі сплатою 11,5 відсотків, про що свідчить кредитний договір з додатками.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 31.07.2007 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 був укладений іпотечний договір, предметом застави вказаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить іпотечний договір.

Відповідно до заяви від 31 липня 2007 року наданої приватному нотаріусу Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_12, ОСОБА_2 надала ОСОБА_7 свою згоду на придбання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, на отримання грошових коштів у кредит і на передачу вказаного житлового будинку в іпотеку.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 червня 2014 року задоволені вимоги ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, про виселення ОСОБА_7 з будинку, про зняття його з реєстраційного обліку місця проживання, надано право ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на продаж вказаного будинку.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 червня 2014 року залишено без змін.

За довідкою № 4873/02-31 від 01 грудня 2014 року, що видана Виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_16 (дата реєстрації місця проживання не вказана).

За відомостями адресно - довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 27.04.2015 року, ОСОБА_2, з 17 січня 2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

За відомостями адресно - довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 27.04.2015 року, ОСОБА_3, з 17 січня 2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

В якості доказів суду надані: копія позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І., ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі продажу від 24.10.2014 року житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1; копія ухвали Харківського районного суду Харківської області від 26 лютого 2015 року про залишення без розгляду за заявою позивача позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І., ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі продажу будинку; лист заступника начальника Харківського РВ ГУДМС України в Харківській області на ім'я ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованим ніхто не значиться; лист Харківського РВ ГУДМС України в Харківській області на ім'я ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», яким рекомендовано для отримання інформації про реєстрацію осіб за адресою місця проживання звернутися до АДПІ ГУДМС України в Харківській області, довідка від 13.12.2005 року про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, будинку, осіб, відповідно до якої за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_14; ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2015 року, якою відкрито касаційне провадження у справі за позовом ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення; свідоцтво про розірвання 28 квітня 2010 року шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, свідоцтво про народження ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3, де батьками вказані: батько ОСОБА_15, мати ОСОБА_13.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Нормами цивільного закону зокрема главою 31 та 32 передбачено, що особа має право володіти та користуватися чужим майном.

Відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом та відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 401 ЦК України щодо нерухомого майна може бути встановлено право користування чужим нерухомим майном для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Правовими підставами володіння чи користування чужим майно є договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (ст.793 ЦК України ), договір найму житла (ст. 810 ЦК України), також відповідно до ст. 817 ЦК України, наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому, або відповідно до ст. 823 ЦК України наймач за згодою наймодавця може передати на певний строк частину або все найняте ним помешкання у користування піднаймачеві.

Також право користування житлом відповідно ч. 1 ст. 405 ЦК України і ч. 1 ст. 156 ЖК України, мають члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним.

Згідно ч. 2. ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Суд, системно аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють житлові правовідносини та право власності, надані сторонами докази приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач 24 жовтня 2014 року купив у ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, і є власником цього будинку на підставі договору купівлі-продажу, про що не заперечували у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3, тому позивач як власник нерухомого майна має право на підставі ст. 391 ЦК України вимагати усунення перешкод в реалізації його права власності.

Вказаний будинок був предметом іпотеки за договором від 31 липня 2007 року, що укладений між ОСОБА_7 та ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в забезпечення виконання умов кредитного договору укладеного між ОСОБА_7 та ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», за рішенням суду, що набрало законної сили, в рахунок погашення боргу за кредитним договором на будинок було звернуто стягнення і ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» набув право продажу предмету іпотеки.

Судом також встановлено, що 17 січня 2008 року, в період дії іпотечного договору від 31 липня 2007 року, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстрували своє право на проживання у будинку за адресою: АДРЕСА_1, без дозволу іпотекодержателя ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», тому відсутні підстави вважати, що відповідачі набули права на проживання і є наймачами житлового приміщення у вказаному будинку.

Враховуючи, що позивач є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1, і перебування відповідачів та малолітнього ОСОБА_14 унеможливлює реалізацію позивачем його права власності на нерухоме майно, а відповідачі не надали доказів, що ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» надав згоду на реєстрацію їх місця проживання у будинку за вказаною адресою, і таким чином не підтвердили законність їх проживання у належному позивачу будинку, тому вимоги позивача підлягають задоволенню, а ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 підлягають виселенню з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, при цьому суд враховує, що представник відповідача ОСОБА_3, у судовому засіданні визнав, що малолітній ОСОБА_5 є сином його довірителя ОСОБА_3 і проживає разом із матір'ю у будинку, що належить позивачу.

При розгляді справи суд критично ставиться до посилань представника відповідача ОСОБА_3, що не зазначення малолітнього ОСОБА_14 стороною процесу є підставою для відмови з задоволенні позову, при цьому виходить з тих обставин, що при розгляді справи відповідачем по справі залучено ОСОБА_3, яка є матір'ю і як законний представник представляє інтереси малолітнього сина ОСОБА_5, в якості третьої особи по справі залучено Службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, оскільки спір стосується прав малолітнього.

Не приймає суд до уваги як підставу для відмови в задоволенні прозову і посилання представника відповідача ОСОБА_3 на те, що позивач у позові про виселення осіб не висуває вимог про зняття цих осіб з реєстрації, суд, вважає їх надуманими та такими, що не ґрунтуються на нормах закону, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі судового рішення про виселення, яке набрало законної сили.

Також суд не приймає до уваги посилання представника Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, що має місце порушення прав дитини бо угоди щодо будинку укладені без дозволу органу опіки та піклування, як такі що не ґрунтуються на нормах закону, оскільки відповідно до ст. 71 ЦК України без дозволу органу опіки та піклування опікун не має права вчиняти правочини від імені підопічного, відповідно до ч. 2 ст. 177 Сімейного Кодексу України без дозволу органу опіки та піклування батьки малолітньої особи не мають права вчиняти правочини щодо майнових прав дитини, а при розгляді справи встановлено, що мати дитини стороною при укладенні угод не була, а малолітній ОСОБА_14 не є власником спірного будинку.

На підставі викладеного суд повністю задовольняє вимоги позивача та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідачів на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмір 243 гривні 60 коп., з ОСОБА_2 81 грн. 20 коп., з ОСОБА_3 у розмірі 162, 40 грн., в тому числі як законного представника малолітньої особи.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - повністю задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 81 грн. 20 коп., з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 162 грн. 40 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особам, без участі яких постановлено рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Пілюгіна