АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

30 березня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Котушенко С.П.

при секретарі: Левцунові І.В. ,

яка розглянула в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

04 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду з заявою до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення боргу, в якій просив стягнути солідарно заборгованість по оплаті за теплопостачання в розмірі 14797,51 гривень та судові витрати в сумі 229,40 гривень.

В обгрунтування вимог позивач вказував, що міське комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" надає теплову енергію за адресою проживання відповідачів в АДРЕСА_1.

По особовому рахунку НОМЕР_1 відповідачі були зобов'язані своєчасно оплачувати надані послуги не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Однак належним чином вони не виконували свої зобов'язання щодо сплати за надану теплову енергію, тому за період з 01 червня 2007 року станом на 1 липня 2013 року виникла заборгованість у сумі 14797,51 гривень.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2013 року позовні вимоги про стягнення суми боргу задоволено, стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" борг за надані послуги теплопостачання у розмірі 14797,51 гривень і судовий збір у сумі 229,40 гривень.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 8 вересня 2014 року скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2013 року, справу призначено до судового розгляду на 27 жовтня 2014 року.

27 жовтня 2014 року ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала частково, просила про застосування строку позовної давності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року позов про стягнення боргу станом на 01 серпня 2014 року в сумі 7132, 12 грн. задоволено, солідарно стягнуто з відповідачів борг та витрати по судовому збору в сумі 229, 40 гривень.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 9 грудня 2014 року визначено стягнення судових витрат, що складаються із судового збору у сумі 229 грн.40 коп. по 76 грн.47 коп. з кожного відповідача.

В скарзі апелянти посилаються на порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення й постановити нове, яким визначити з урахуванням строку позовної давності заборгованість в сумі 3 613, 66 грн.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду без змін оскільки відповідачі належним чином тривалий час не виконують свої зобов'язання. Позивач був змушений 26 жовтня 2009 року звертатись до суду за видачею судового наказу, який було видано 27 жовтня 2009 року. 25 травня 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду про скасування наказу, однак 21 жовтя 2011 року суд залишив її заяву без розгляду, ухвала оскаржена не була. 29 квітня 2013 року позивач звернувся до суду за видачею наказу, але 14 травня 2013 року суд відмовив в видачі наказу з посиланням на наявність спору про право. 04 жовтня 2013 року підприємство звернулося з позовом, суд постановив 15 листопада 2013 року заочне рішення яке переглянуто 27 жовтня 2014 року.

Відповідачі у період 2011-2014 рік- 01 листопада 2011 року - частково сплатили заборгованість, тому підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. не підлягають доказуванню (ч1 ст 60 ЦПК України).

Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону( ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що виплавають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у АДРЕСА_1.

Позивач надає теплову енергію відповідачам, був відкритий особовий рахунок НОМЕР_1.

Відповідно до наданого розрахунку від 18 вересня 2014 року, сума заборгованості відповідачів за теплопостачання станом на 01 серпня 2014 року складає 7132,12 гривень.

п. 5 ч. З ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"передбачено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 цього ж закону віднесено і послуги з надання централізовано опалення та гарячої води) у строки, встановлені договором або законом.

п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, передбачено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: З централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення -розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством, пунктом 18 цих правил також передбачено, що (розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Нарахування плати за надані послуги з теплопостачання (централізоване опалення та гаряче водопостачання) позивачем проводилось відповідно до тарифів, які були затверджені рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради, однак відповідачі свої зобов'язання перед позивачем у частині плати за надані послуги з теплопостачання не виконували у повному обсязі, у зв'язку з чим, у них виникла заборгованість, яка станом на 01 серпня 2014 року склала 7132,12 гривень, з урахуванням часткової оплати, на суму 7665,39 гривень, яка частково сплачена відповідачами за період з 2011 року по 2014 рік.

За положеннями ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою прозахист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.За змістом зазначених норм матеріального права строк позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів у договорах без визначення строку виконання розраховується починаючи з кожного місяця окремо( ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається також у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується

Як вбачається із матеріалів справи, (а.с.2), позивач 4 жовтня 2013 року звернувся до суду позовом до відповідачів про стягнення заборгованості у розмірі 14797 грн.51 коп. за період з 01 червня 2007 року по червень 2013 року ( а.с.8-9).

В жовтні 2009 року(а.с.47) судом Жовтневого району м. Дніпропетровська був виданий судовий наказ по цивільній справі №2н-2744/2009 за заявою позивача про стягненн заборгованості з відповідачів по сплаті комунальних послуг за теплопостачання і гарячу воду у розмірі 9167 грн.29 коп.

25 травня 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду про скасування наказу, однак 21 жовтя 2011 року суд залишив її заяву без розгляду, ухвала оскаржена не була.

29 квітня 2013 року позивач звернувся до суду за видачею наказу, але 14 травня 2013 року суд відмовив в його видачі з посиланням на наявність спору про право.

04 жовтня 2013 року підприємство звернулося з позовом, суд постановив 15 листопада 2013 року заочне рішення яке переглянуто 27 жовтня 2014 року.

В апеляційній скарзі відповідачі просять про визначення заборгованості в межах 3 років, які слідує обмежити періодом жовтень 2010 -жовтень 2013 року( час звернення позивача з заявою), однак з урахуванням викладеного та тої обставини, що відповідачі у період 2011-2014 рік - 01 листопада 2011 року - частково сплатили заборгованість, однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, підстави для застосування строку позовної давності відсутні, бо строк позовної давності, як це передбачено ч.1 ст. 264 ЦК України, був перерваний частковим виконанням зобов'язання відповідачами.

За вимогами ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи, на які посилаються апелянти не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги і скасування правильного рішення суду.

Суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм надана належна оцінка, справа розглянута в межах позовних вимог та на підставі доказів сторін, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4- відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Котушенко С.П.