Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1889/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Майстер І. П.
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

09.09.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П.. Мурашка С.І.

при секретарі Напрюшкіній О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго», від імені якого діє Добровеличківський район електричних мереж, до ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту електричну енергію, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Кіровоградобленерго» (далі - ПАТ «Кіровоградобленерго») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту електричну енергію.

Позивач зазначав, що відповідач є споживачем електричної енергії та на його ім'я відкрито особовий рахунок НОМЕР_1, згідно якого проводиться споживання та оплата електричної енергії. В результаті звіряння платежів, здійснених відповідачем за попередні три роки, станом на 01 березня 2014 виявлена заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 711,43 грн. Крім цього, в період з 01 березня по 22 жовтня 2014 року відповідачем спожито електричної енергії 3646 кВт на суму 1 992,68 грн., проте оплачено лише 1 411,11 грн. Різниця між фактично використаною відповідачем електричною енергією та фактичним розміром проведеної оплати, відповідно до тарифів, затверджених Постановою НКРЕ від 23 квітня 2012 №497 із змінами "Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню", становить 1 293 грн.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2015 року позов задоволений повністю.

Суд дійшов висновку, що загальний борг згідно діючих тарифів та з врахуванням часткової оплати у розмірі 1411,11 грн. становить 1 293 грн. Тому позивач, який постачав відповідачу в його домоволодіння електричну енергію, має право вимагати її відшкодування останнім, а відповідач, являючись споживачем електричної енергії, зобов»язаний сплатити кошти за спожиту електроенергію.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні вимог через неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів. Зазначає, зокрема, що судовий наказ скасований про стягнення боргу в іншому розмірі та за інший період. При цьому ним здійснено оплату електроенергії за січень-березень 2013 року декількома платежами у березні 2013 року, окремо за січень, лютий та березень 2013 року згідно показників лічильника з порушенням строків оплати у зв»язку з поганим матеріальним становищем. Оскільки споживання електроенергії не перевищувало 800 кВт за кожен місяць, тому оплату здійснено за одним тарифом. Однак судом неправильно обраховано перші 800 кВт за одним тарифом, а все, що більше, за підвищеним. Крім того, судом безпідставно зазначено про помилки в розрахунках та ухвалено стягнути борг за період з 1 березня 2014 року по 22 жовтня 2014 року з урахуванням даних планових обходів працівників позивача та заміни автомата лічильника на новий.

У письмових запереченнях проти доводів апеляційної скарги позивач посилався, зокрема, на те, що оскільки відповідач не здійснює вчасно розрахунки, занижує показники, щоб не проводити розрахунки за кіловати, спожиті понад 800 кВт по тарифу 0,9576, станом на 1 березня 2014 року в результаті звіряння платежів, здійснених споживачем за попередні три роки, виявлена заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 711,43 грн. Порушуючи вимоги п.20 ПКЕЕН, відповідач вносить плату, коли сам вважає за потрібне, однак електронна база даних Abon враховує їх відповідно до п.20 ПКЕЕН. А тому, враховуючи допущені помилки у розрахункових квитанціях, та те, що за період з 1 березня 2014 року по 22 жовтня 2014 року споживачем спожито електроенергії на суму 1 992,68 грн., а оплачено 1 411,11 грн., загальна заборгованість складає 1 293 грн.

Позивач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання представник не з»явився, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, який підтримував доводи скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно - технічних документів та договору про постачання енергії.

Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником, Правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України (ч.4 ст.26 Закону).

Пунктами 19, 21 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила), розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем.

Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну (п.п.20,22 Правил).

Споживач несе відповідальність згідно із законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію (п.48 Правил).

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що відповідач є споживачем електричної енергії і на його ім'я відкрито особовий рахунок НОМЕР_2, згідно якого проводиться споживання та оплата електричної енергії. Енергопостачальник постачав електричну енергію за регульованим тарифом, а споживач оплачував вартість спожитої електричної енергії, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок енергопостачальника.

Тому правильним є висновок суду про те, що підключення електроенергії за заявою наймача (власника будинку) і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику» та Правилами.

Із оглянутих судом витягу з електронної бази Abon, а також платіжних документів та квитанцій відповідача підтверджено, що відповідач 11 березня 2013 року двома платежами сплатив за електроенергію за січень та лютий місяці 2013 року у розмірі по 280 грн. за кожен місяць окремо, та сплатив 27 березня 2013 року за березень місяць у розмірі 280 грн., що підтверджується і розрахунком боргу (а.с.4).

Судом правильно зазначено, що у зв»язку з не проведенням в повному обсязі розрахунків за спожиту електричну енергію відповідно до фактичних показань приладу обліку (п.п.19,20 Правил), та проведення відповідачем розрахунків за кіловатами, спожитими понад 800 кВт, по тарифу 0,9576 грн., станом на 1 березня 2014 року привело до виникнення боргу у розмірі 486,08 грн.

Окрім цього, за період з 11 березня 2013 по 10 лютого 2014 позивачем допущені помилки в розрахункових квитанціях на суму 235,51 грн., що підтверджено у судовому засіданні та розрахунками позивача і не заперечувалось відповідачем (а.с. 27,28, 32,37).

Правильним є і висновок суду, що в результаті звіряння платежів, здійснених відповідачем за попередні три роки, станом на 1 березня 2014 фактичний борг складав 711,43 грн.(а.с.7).

Також встановлено, що за період з 1 березня по 22 жовтня 2014 року споживачем спожито електроенергії 3646 кВт на суму 1992,68 грн., а оплачено по квитанціям 1 411,11 грн.

Це підтверджується матеріалами справи, із яких вбачається, що у відповідача знімались контрольні показники лічильника: 1 березня 2014 року (30484 кВт), 1 квітня 2014 року (31432 кВт), 10 квітня 2014 року (33015 кВт), 12 червня 2014 року (33764 кВт), 23 липня 2014 року (33921 кВт), 22 жовтня 2014 року (34750 кВт), та випискою з особового рахунку споживача щодо проведених платежів та нарахуванням за зазначений період (а.с.6, 7), що також спростовує твердження відповідача, що споживання електроенергії у зазначений період не перевищувало 800 кВт.

Правильну оцінку суд дав і показанням свідків: ОСОБА_4 щодо внесення відомостей про оплату споживачем у електронну базу Abon, та ОСОБА_5 щодо заміни автомата лічильника та акту про результати виконання робіт.

Таким чином, позивач довів порушення відповідачем зобов»язань та наявність зазначеного боргу, а відповідач відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України це не спростував.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам, в тому числі і письмовим, і відповідно до Закону України «Про електроенергетику», ст. ст.526, 611, 623 ЦК України, Правил користування електричною енергією для населення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач свої зобов'язання щодо внесення плати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору та діючих тарифів щомісячно не виконував належним чином, у зв»язку з чим виникла заборгованість.

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка. Посилання у скарзі щодо іншого розміру та періоду стягнення, ніж було зазначено у судовому наказі від 19 грудня 2014 року, який скасований ухвалою суду від 4 березня 2015 року, висновків суду щодо розгляду спору судом не спростовує та не є підставою для скасування судового рішення. Інші доводи скарги також не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Надані сторонами докази оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: