Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2624/15-ц

Провадження № 2/126/800/2015

"09" вересня 2015 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

секретар Дончик О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Осіївської сільської ради Бершадського району Вінницької області, про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2001 року померла ОСОБА_3, єдиним спадкоємцем на майно якої був брат - батько позивачки. Однак, за життя останній не оформив право на спадкове майно та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позивачка ОСОБА_1 будучи дочкою ОСОБА_2 та єдиною спадкоємицею на його майно, фактично прийняла спадкове майно, однак отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), яка належала ОСОБА_3 вона не може у зв'язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право на спадкове майно, яке належало ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, яке складається з права на право на земельну частку (пай), що підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН НОМЕР_1, в розмірі 2,44 в умовних кадастрових гектарах згідно рішення Бершадської районної адміністрації від 04 квітня 1997 року №110 вартістю земельної частки (паю) на час смерті померлої 39571 грн.

Позивач в судове засідання не з'явилась, однак від її представника адвоката ОСОБА_4 на адресу суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, однак Осіївський сільський голова надав суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без участі представника сільської ради.

Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-АМ НОМЕР_2 (а.с.12). Відповідно до довідки Осіївської сільської ради №432 від 23.06.2015 року (а.с.13), ОСОБА_2, який відповідно до рішення суду від 14.07.2015 року (а.с.15) був братом померлої, будучи єдиним спадкоємцем на її майно прийняв спадкове майно, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за життя не встиг, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Року (свідоцтво про смерть а.с.11).

Відповідно до копії паспорта (а.с. 4-5), свідоцтва про народження та одруження (а.с.8, 9) ОСОБА_1 є дочкою померлого, та як вбачається з вищеописаної довідки сільської ради (а.с.13) єдиною спадкоємицею на його майно.

Спадковим майном є земельна ділянка (пай), що підтверджується довідкою відділу Держземагентства у Бершадському районі від 03.06.2015 року (а.с.16), де вказано, що ОСОБА_3 була включена до списків КСП "Дружба" Осіївської сільської ради, які додаються до Державного акту на право колективної власності на землю та на її ім'я був виданий сертифікат серії ВН НОМЕР_1 на земельну частку (пай) розміром 2,44 в умовних кадастрових гектарах. Аналогічні відомості вбачаються ц витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.18).

Однак, у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.07.2015 року (а.с. 17) вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 неможливо у зв'язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця.

Згідно частини 1 статті 529 Цивільного кодексу УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. А ст. 530 цього ж кодексу визначено, що При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Оскільки ОСОБА_3 не залишила розпорядження на випадок своєї смерті, то після її смерті спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцем за законом є її брат ОСОБА_2

Згідно зі статтею 551 Цивільного кодексу Української РСР, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до ст. 548 зазначеного кодексу, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

П. 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В п. 11 Постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті

Положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України визначають, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

16.05.2013 року ВССУ в Інформаційному листі № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у п.3.5. було висловлено правову позицію з вирішення аналогічного питання, відповідно до якого, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Оскільки у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, суд вважає, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

За таких підстав, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 529, 549 Цивільного кодексу Української РС Р (від 18 липня 1963 року), ст. ст. 328, 392, 1228 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 174, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право на спадкове майно, яке належало ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, яке складається з права на право на земельну частку (пай), що підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН НОМЕР_1, в розмірі 2,44 в умовних кадастрових гектарах згідно рішення Бершадської районної адміністрації від 04 квітня 1997 року №110 вартістю земельної частки (паю) на час смерті померлої 39571 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р. В. Хмель