Справа № 461/7215/14 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/783/504/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

при секретарі: Жукровській Х.І.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в розмірі 8295,25 грн. за кредитним договором №001-13004-200612 від 20.06.2012 року та судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3.

У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції при ухваленні зазначеного рішення допущено порушення норм матеріального та процесуального права та неповно зясовано обставини справи, які мають важливе значення у справі. Зокрема, вказує на те, що факт отримання ним грошових коштів від банку та підписання договору кредиту не відповідає обєктивній дійсності, так як ним 20.01.2012 року було втрачено паспорт громадянина України серії КВ 031520, виданий Галицьким РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області 21.12.1998 року, після чого, цього ж дня він звернувся в Галицький РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області із відповідною заявою. Крім того, 2 дні по тому, він звернувся з відповідним оголошенням до бюро знахідок. Проте, 20.06.2012 року за вказаним паспортом було укладено договір кредиту, який він не підписував. Одержавши претензію-вимогу про дострокове погашення заборгованості він звернувся до Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області із заявою про використання втраченого ним паспорта. 08.10.2014 року матеріали кримінального провадження за поданою ним заявою було втрачено, у звязку з чим він повторно звернувся з аналогічною заявою. Про вказані факти він повідомляв також і позивача у справі. Вважає, що вказані обставини суд першої інстанції до уваги не взяв та розглянув справу односторонньо без належного зясування всіх обставин справи.

На підставі вказаного, просить суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовити.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник відповідача подану апеляційну скаргу підтримала, дала пояснення аналогічні, викладеним у ній доводам та просила скасувати оскаржуване рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що 20.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та особою, яка представилась ОСОБА_3 і надала паспорт громадянина України серія КВ №031520, виданого зазначеній в ньому особі було укладено з метою придбання ноутбука ASUS N53SV (N53SV-S1759V) кредитний договір №001-13004-200612 на загальну суму 8294,90 грн., строком на 9 місяців із сплатою 0,01% річних (а.с.3-5).

Свої зобовязання за умовами кредитного договору кредитор, згідно документів, наявних в матеріалах справи (а.с.7, 9) виконав та надав кредит позичальнику.

Як вбачається із розрахунку ціни позову (а.с.8) позичальником не вчинено жодних дій спрямованих на погашення заборгованості, за вийнятком сплати суми авансу в розмірі 850,00 грн. (а.с.7).

Згідно довідки Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області №16/9-Х-9 від 23.07.2014 року вставлено, що ОСОБА_3 звертався до органів внутрішніх справ із заявою про втрату з власної необережності паспорта громадянина України. Його звернення було зареєстровано в журналі реєстрації заяв та повідомлень про злочини Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області 20.01.2012 року за №393 (а.с.20, 64).

Крім того, відповідач звертався до позивача із заявою, в якій зазначав, що він особисто «не оформляв» жодних кредитів в ПАТ «Дельта Банк» звернувся із відповідним зверненням про вчинення злочину до органів внутрішніх справ (а.с.22, 62, 65).

Як вбачається із матеріалів справи 08.10.2014 року відповідач повторно звертався до органів внутрішніх справ у звязку із втратою матеріалів кримінального провадження (а.с.79).

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст.57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження своїх доводів апелянт та/або його представник, всупереч ч.1 ст.60 ЦПК України, не надали жодних належних та допустимих доказів.

Крім того, виконуючи обовязок, передбачений ч.4 ст.10 ЦПК України, судом розяснено представнику апелянту наслідки вчинення/невчинення нею тих чи інших процесуальних дій, зокрема щодо необхідності доказування викладених в апеляційній скарзі обставин та доводів.

Незважаючи на це, клопотання про призначення експертизи відповідачем чи його представником не подавалось та доводи апелянта щодо не підписання ним вказаного вище договору кредиту колегія суддів вважає недоведеними.

Водночас, сам факт звернення до органів внутрішніх справ відповідачем не може підтверджувати факту не підписання ним кредитного договору та неотримання кредиту.

Крім того, встановлено, що відповідач не звертався до суду із позовом про визнання недійним кредитного договору №001-13004-200612 від 20.06.2012 року, а відтак відсутні будь-які докази, що б могли підтверджувати доводи апелянта.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, абзацом 1 ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги у звязку із відсутність будь-яких доказів на їх підтвердження, не спростовують висновків суду першої інстанції. Оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального права та на підставі правильно застосованих норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

При цьому, згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_4