У х в а л а

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Дрогобицької міської ради, треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, Дрогобицька районна державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування Дрогобицької районної державної адміністрації, про відібрання дитини та передання її батькові, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила позбавити його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та призначити її опікуном дитини.

На обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що від шлюбу її доньки ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася ОСОБА_6, її онука. Спільне життя доньки та відповідача не склалося. Через пів року після народження дитини, а саме з листопада 2008 року дочка разом з онукою почали проживати з нею у с. Криниця Миколаївського району Львівської області. Причиною цього стало те, що відповідач не цікавився своєю сім'єю, а також постійно зловживав спиртними напоями. Від цього часу відповідач проживав окремо від своїх дружини та доньки, при цьому він був абсолютно байдужим до дитини, не виявляв жодної уваги та турботи про неї, ухилявся від виконання батьківського обов'язку, дочку не відвідував, матеріально не утримував. Ні вона з чоловіком, ні покійна дочка, чи хто будь-інший йому жодних перешкод бачитися з дитиною та виконувати свій батьківський обов'язок не чинили. Проте він уникав будь-яких контактів, з дитиною не спілкувався, коштів на її утримання не давав.

Дочка змушена була звертатися до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом про стягнення аліментів, рішенням якого вирішено стягувати з ОСОБА_3 на її користь 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19 травня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення у добровільному порядку не виконувалося. Станом на квітень 2013 року заборгованість за аліментами становила 8 789 грн 75 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року дочка позивача ОСОБА_7 померла, а тому шлюб було припинено внаслідок смерті дружини відповідача.

Онука батька не знає. Приблизно у квітні 2013 року відповідач один раз, з часу перебування онуки у їхній сім'ї, прийшов вимагати її повернення. Проте, Марія відмовилася до нього виходити, плакала, боялася відповідача, сприймає його як чужу людину. Вказане негативно позначилося на її емоційному стані, вона погано спала, здригалась, говорила, що сняться погані сни. Просила, щоб «цей дядько» до неї більше не приходив. Інших спроб відвідати доньку не було. Навіть у присутності психолога під час психологічного обстеження, дитина відмовлялася контактувати з батьком. Тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітньої онуки позивач вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, а її призначити опікуном.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просив малолітню доньку ОСОБА_2 відібрати у відповідачів та передати її йому як батькові.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 12 липня 2007 року він одружився з ОСОБА_8, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилася донька ОСОБА_2. Дочка прописана по АДРЕСА_1 у м. Дрогобич Львівської області. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 померла і їх шлюб було припинено. Відповідачі використовуючи те, що протягом останнього часу їхня дочка ОСОБА_7 проживала разом з малолітньою донькою у них, відмовляються добровільно передати дочку йому. Жодною нормою законодавства чи рішенням суду відповідачам не надано права утримувати її у себе. Більше того, вони чинять перешкоди у спілкуванні з дочкою, перешкоджають виконувати батьківські обов'язки з її виховання, налаштовують дочку проти нього.

З метою уникнення судового спору та травмування психіки малолітньої доньки було прийнято способи вирішити усі спірні питання мирним шляхом, що виникли після смерті його дружини та відповідачами, однак таке не дало позитивного результату. 21 квітня 2013 року, коли позивач приїхав до с. Криниця, де знаходиться його малолітня донька, відповідачі не допустили до неї, а дитину силою тримали.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Дрогобицької міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та про призначення ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_6 - відмовлено.

Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Контроль за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_3 покладено на органи опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької райдержадміністрації.

У позові ОСОБА_3 про відібрання дитини - ОСОБА_6 від ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та передання її ОСОБА_3 -відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів в частині відмови у задоволенні його позову, а також в частині попередження про зміну ставлення до виховання доньки, із ухваленням нового рішення про задоволення його позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 3 ст. 163 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Частинами 1, 2 ст. 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції та апеляційний суд, погоджуючись із ним, виходили з того, що відібрання малолітньої дитини і передача її батькові на даний час суперечитиме інтересам дитини, оскільки дитини фактично не знає батька, вона має звичні для неї комфортні умови життя, дід, баба та тітка є її сталим оточенням, родиною, прихильності до батька та належного контакту у дитини не має, отже відібрання дитини у відповідача не буде сприяти повноцінному та гармонійному розвитку ОСОБА_6 і буде суперечити її інтересам.

Ураховуючи зазначені судами попередніх інстанцій обставини та малолітній вік дитини, суди повно, всебічно, об'єктивно їх з'ясували, належним чином перевірили, що зміна звичних для дитини умов життя та кола оточуючих близьких людей стане для неї психотравмуючим фактором, оскільки у матеріалах справи наявні дані про відсутність у ОСОБА_3 належного контакту з дитиною та її прихильності до нього.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що у разі, коли відпадуть причини, які перешкоджали вихованню дитини її батьком, суд за його заявою може ухвалити рішення про повернення (передачу) йому дитини.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в частині вирішенні позовних вимог ОСОБА_3 про відібрання дитини ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права в цій частині безпідставні.

В іншій частині правильність оскаржуваних рішень не перевіряється, оскільки сторонами не оскаржувалися.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук