АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/877/15 Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 19 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової Л.В.
Суддів:Стародубця М.П.
Фурман Т.Г.
При секретарі:Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, зазначаючи, що вона є власником 44/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 581кв.м.

56/100 частин наведеного вище будинку належать відповідачеві.

Посилаючись на те, що між ними виникають суперечки з приводу порядку користування земельною ділянкою, наданою рішенням Херсонського міськвиконкому №1363 від 26.10.1957 року для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, позивач просив суд встановити порядок користування земельною ділянкою з врахуванням часток кожного із співвласників в будинку.

Рішенням суду від 27 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заявлених нею вимог, зазначаючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи та суперечать положенням земельного і цивільного законодавства.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач її доводи не визнав, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачка не позбавлена можливості користуватися спірною земельною ділянкою на умовах, що встановлювалися для попередніх власників домоволодіння рішенням товариського суду, а здійснення нею самочинного будівництва не може бути підставою для встановлення іншого, ніж фактично склався, порядку землекористування.

Проте повністю погодитися із таким висновком не можна, оскільки суд дійшов до нього, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Так, судом встановлено, що позивачка є власником 44/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, розташованого в АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного та нотаріально посвідченого 07 вересня 2006 року /а.с. 6-7/.

56/100 частин цього ж будинку належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного та нотаріально посвідченого 08 грудня 2004 року /а.с. 28-31/.

Право власності кожного із співвласників зареєстровано в установленому законом порядку.

Наведений вище житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, розташований на земельній ділянці площею 518кв.м, яка у власність сторін не передавалася, а перебуває у їх користуванні відповідно до вимог ст. 120 ЗК України.

Спірна земельна ділянка наведеною вище площею надавалася первісному землекористувачеві ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому Херсонської міської ради депутатів трудящих від 26 жовтня 1957 року за №1363 для індивідуального будівництва /а.с. 69, 142/.

За станом на лютий-травень 1960 року щодо зведеного на зазначеній земельній ділянці житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами виникло право спільної часткової власності.

Будинок рішенням народного суду 5-ї ділянки міста Херсона від 19 травня 1960 року був поділений реально із визначенням часток співвласників: ОСОБА_8. правонаступником якого в зв'язку з послідуючим відчуженням є позивач, - у розмірі 1/3 частини, та ОСОБА_7 і ОСОБА_9, правонаступником яких в результаті послідуючих угод є відповідач, - у розмірі 2/3 частин.

Рішенням товариського суду від 14 квітня 1965 року між співвласниками будинку АДРЕСА_1 визначено порядок користування земельною ділянкою. У користування ОСОБА_8 виділена ІІ частина земельної ділянки площею 169кв.м, а в користування ОСОБА_9 ІІІ частину земельної ділянки площею 338кв.м в межах зазначених на плані проекту. І частина земельної ділянки (двір) площею 11кв.м залишено в спільному користуванні сторін з виходом на вулицю для ОСОБА_8 /а.с. 73, 74/.

В послідуючому співвласники будинку дотримувалися визначеного товариським судом порядку землекористування з деяким відступленням від плану проекту, а саме: із збільшенням ширини виділеної у користування ОСОБА_8 частини земельної ділянки з 10,7м до 11,2м та з облаштуванням окремого в'їзду (виїзду) на вулицю кожним із співвласників. Виділена у спільне користування земельна ділянка площею 11кв.м використовувалася лише ОСОБА_8 та його правонаступниками.

Такий порядок користування земельною ділянкою існував на час придбання сторонами, в тому числі позивачкою, частки в будинку та на час звернення останньою до суду з даним позовом.

Наведені вище факти сторони визнають і не оспорюють, однак ОСОБА_5 вважає, що їй, як власнику 44/100 частин будинку, належить земельна ділянка площею пропорційною до частки у власності на будинок, тобто більшою, ніж та, що перебуває у її користуванні.

Відповідно до вимог частин 1, 4 ст. 88 ЗК України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин згідно з ч.1 ст. 8 ЦК України та з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України в справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу V «Перехідні положення Земельного кодексу України» (справа про постійне користування земельними ділянками) від 22 вересня 2005 року, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004р. №7 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2), у справах за позовами учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Абзац третій і другий цього пункту (19) стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось із співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебуває у користуванні співвласників і ними не було досягнуто згоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель і споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено мировою угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку (пункти 19, 21, 22 постанови).

Правильно встановивши обставини справи щодо досягнутої попередніми співвласниками будинку АДРЕСА_1 домовленості з приводу користування земельною ділянкою, на якій цей будинок розташований і обґрунтовано зазначивши, що ця домовленість є обов'язковою для позивачки та відповідача, до яких право на користування спірною земельною ділянкою перейшло з набуттям права власності на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних та господарських будівель та споруд на тих самих умовах і в тому обсязі, що були у попередніх землекористувачів, суд не зважив на наведені вище положення земельного законодавства та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України та безпідставно відмовив ОСОБА_5 у задоволенні позову з підстав визначення порядку користування земельною ділянкою товариським судом.

Таким чином, враховуючи, що рішення товариського суду не є рішенням суду, що набрало законної сили, ухваленим з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке відповідно до п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК України було б підставою для закриття провадження у справі, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову про визначення порядку користування спірною земельною ділянкою.

При цьому колегія суддів бере до уваги угоду попередніх землекористувачів, яка в основному відповідає рішенню товариського суду від 14.04.1965 року і якою порядок користування земельною ділянкою визначено попередніми землекористувачами з врахуванням розміру їхніх часток в будинку на час виникнення спільної часткової власності на нього.

Порядок землекористування, що склався між попередніми співвласниками будинку, на думку колегії суддів, явно не ущемляє законні інтереси когось із співвласників, не позбавляє їх можливості користуватися своєю частиною будинку, не виключає, в даному випадку - позивачку із числа землекористувачів спільної земельної ділянки, не суперечить архітектурно-будівельним чи протипожежним нормам, тому передбачені законодавством підстави для невизнання угоди про порядок користування земельної ділянки відсутні.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що порядок користування спірною земельною ділянкою підлягає визначенню відповідно до другого варіанту висновку №19 судової будівельно-технічної експертизи, складеного судовим будівельно-технічним експертом ОСОБА_10 08 грудня 2014 року, який відповідає фактичному землекористуванню /а.с. 38-74/.

Доводи позивачки про те, що порядок землекористування підлягає визначенню за І або IV варіантами наведеної вище судової експертизи, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ці варіанти передбачають відступлення від порядку, що фактично склався з 60-х років минулого століття і без достатніх правових підстав збільшують площу земельної ділянки, що пропонується виділити в користування позивачки, яка без отримання відповідних дозволів забудувала частину земельної ділянки, що перебувала у її користуванні, максимально наблизивши будівлі до межі із земельною ділянкою, яка перебуває у користуванні відповідача, в той час, як відповідно до діючого в Україні законодавства збільшення площі забудови земельної ділянки та збільшення в зв'язку з цим частки у вартості будинку, що розташований на цій земельній ділянці, не тягне за собою збільшення розміру частки в земельній ділянці.

Що ж стосується необхідності у тимчасовому користуванні земельною ділянкою, виділеною у користування відповідача, для обслуговування стіни будівлі, належної позивачці, то це питання при наявності спору підлягає вирішенню в судовому порядку шляхом встановлення земельного сервітуту.

В даній справі вимога про встановлення земельного сервітуту жодною із сторін не заявлялася, а запропоновані судовим експертом варіанти не містять посилань на встановлення земельного сервітуту щодо виділеної в користування відповідача земельної ділянки.

На підставі викладеного, ст. 88 ЗК України, керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 частково задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 січня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Визначити між співвласниками житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 518кв.м, порядок користування земельною ділянкою відповідно до другого варіанту висновку №19 судової будівельно-технічної експертизи, складеного судовим будівельно-технічним експертом ОСОБА_10 08 грудня 2014 року, виділивши в користування ОСОБА_5 земельну ділянку площею 183,6кв.м з існуючим в'їздом (виїздом) на АДРЕСА_1, в тому числі під належною їй частиною житлового будинку з відповідною частиною побутових і господарчих будівель і споруд.

В користування ОСОБА_6 виділити земельну ділянку площею 334,4кв.м з існуючим в'їздом (виїздом) на АДРЕСА_1, в тому числі під належною йому частиною житлового будинку з відповідною частиною побутових і господарських будівель та споруд.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.В.Пузанова