№пр.2/521/401/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого Буран О.М.,

при секретарі Янкул Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно, визнання заповіту недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, суд

ВСТАНОВИВ :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, визнання заповіту недійсним. Обґрунтовуючи подану позовну заяву, позивач зазначив, що є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які уклали шлюб у 1952 році. Батьку ОСОБА_6, у 1957 році була відведена земельна ділянка площею 534 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 для індивідуального будівництва. Отримавши відповідний дозвіл на виконання будівельних робіт, у 1971 році ОСОБА_6 закінчив будівництво житлового будинку, площею 88 кв. м. з надвірними спорудами, при цьому отримати правовстановлювальні документи на будинок за життя не встиг. Після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, дружина померлого ОСОБА_7 прийняла спадщину, проживаючи на момент смерті ОСОБА_6 за місцем відкриття спадщини.

Після смерті матері ОСОБА_7, ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину позивачу було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлювальних документів на спадковий будинок.

Позивач зазначає, що крім позивача, спадкоємцем першої черги за законом є донька ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_2, а відповідач ОСОБА_3 є онукою батьків позивача. Незадовго до смерті ОСОБА_7 склала заповіт, на ім'я ОСОБА_3 згідно якого, заповіла все належне їй майно - ОСОБА_3 Позивач зазначає, що вказаний заповіт є недійсним, оскільки ОСОБА_7 не мала право заповісти майно, зокрема домоволодіння, на яке в неї були відсутні правовстановлювальні документи. Крім того, ОСОБА_1 має право на обов'язкову частину у спадщині, як непрацездатний син спадкодавця.

Враховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати, що його батько, ОСОБА_6 набув право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2; його мати, ОСОБА_7 набула право власності на 1/2 частину вказаного будинку, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині на вказане домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_7; визнати недійсним заповіт, складний ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_3 від 05.05.2012 року; а також стягнути на його користь судові витрати з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в розмірі 450,00 гривень.

Відповідач, ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, згідно якої зазначила, що також є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які за життя збудували житловий будинок за адресою АДРЕСА_2. В зазначеному будинку були зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 Також за спірною адресою був зареєстрований ОСОБА_1, однак тільки в період з 19.07.1965 року по 1986 рік.

Відповідач за зустрічним позовом зазначає, що після смерті ОСОБА_6 у 1994 році, відкрилась спадщина у вигляді спірного будинку. Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину належним чином були: ОСОБА_7, ОСОБА_2 Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті матері, ОСОБА_6 не прийняв, оскільки не проживав за вказаною адресою та не звертався із відповідною заявою до нотаріальної контори.

Звернувшись до нотаріальної контори, відповідачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлювальних документів на спадковий будинок. Враховуючи те, що разом із ОСОБА_7, відповідач є єдиною спадкоємицею до майна померлого ОСОБА_6, відповідач за первісним позовом просить визнати факт набуття ОСОБА_6 права приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2; факт набуття ОСОБА_7 права приватної власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 не визнала, проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 не заперечувала. Крім того, також звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, згідно якої зазначила, що є онукою ОСОБА_6 та ОСОБА_7. ОСОБА_7 за життя був складений заповіт, згідно якого вона заповіла усе належне їй майно ОСОБА_3 Враховуючи те, що за життя ОСОБА_7 належала 1/2 частина спірного житлового будинку, також просила визнати факт набуття ОСОБА_6 права приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2; визнати факт набуття ОСОБА_7 права приватної власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_7

Третя особа, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_5 у судове засідання не з*явилася, надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, згідно до вимог чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що первісна позовна заява підлягає частковому задоволенню. Також частковому задоволенню підлягають зустрічні позовні заяви ОСОБА_3, ОСОБА_2

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у подружжя народились: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка у зв'язку з укладенням шлюбу пізніше змінила прізвище на «ОСОБА_3».

Рішенням виконкому Іллічівської райради депутатів № 781 від 05.07.1957 року ОСОБА_6 була відведена земельна ділянка площею 534 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 під індивідуальне будівництво.

Договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, укладеним між ОСОБА_6 та виконкомом Іллічівської райради м. Одеси, ОСОБА_6 взяв на себе зобов'язання збудувати житловий будинок за вказаною адресою.

Згідно дозволу Державного архітектурно-будівельного контролю № 1944 від 19.07.1960 року, ОСОБА_6 був наданий дозвіл на здійснення будівельних робіт на земельній ділянці АДРЕСА_1

Відповідно до технічного паспорту на вказаний будинок, станом на 06.12.1989 рок на земельній ділянці, площею 527 кв.м. по АДРЕСА_2, спірне домоволодіння, складається з житлового будинку літер «А», площею 84,5 кв.м., літньої кухні літер. «Б», площею 13 кв.м., сараю літер «В», площею 4,4 кв.м., навісу літер «Д», площею 3,2 кв.м., сараю літер «Е», площею 5 кв.м., навісу літер «Ж», площею 4,9 кв.м., навісу літ «З», площею 2,3 кв.м. Згідно відмітки в технічному плані, проект при його складенні не був наданий.

При визначенні питання щодо статусу вказаного будинку суд враховує ту обставину, що вказаний будинок був споруджений у 1971 році. Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом РАГС Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис № 4690.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у вигляді будинку АДРЕСА_1.

Суд, вирішуючи питання щодо спадкування частки, що належала ОСОБА_6 встановив, що спірний будинок був збудований у 1971 році, тобто спільною участю ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а тому є їх спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 22 КпШС, що діяв на момент створення майна - житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини спірного будинку, оскільки інша 1/2 частина належала ОСОБА_7, як частка в праві спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_6, у спірному домоволодінні проживали та були зареєстровані: відповідач ОСОБА_2 та дружина померлого, ОСОБА_7

Позивач, ОСОБА_1 у вказаному будинку на момент смерті батька не проживав, із заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк не звертався, доказів звернення до суду із заявою про продовження строку на прийняття спадщини, не надавав.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивачем не надано жодного доказу вступу в управління або володіння спадковим майном, проте проживання відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_7, та реєстрація їх проживання по вказаній адресі, свідчить про виконання умов ст. 549 ЦК України.

Допитані судом свідки, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які були приведені до присяги, згідно з вимогами ЦПК України та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і за відмову від давання показань, засвідчили що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на день смерті ОСОБА_6 проживали разом з спадкодавцем, а також продовжували постійно проживати разом з ОСОБА_7 та здійснювали догляд за нею по день смерті.

Допитана судом свідок, ОСОБА_11, яка була приведена до присяги, згідно з вимогами ЦПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і за відмову від давання показань, посилалася лише на припущення та доказів на підтвердження обставин засвідчених під час допиту, суду не надала.

Суд відхиляє заперечення позивача, в частині заперечення факту прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_6, оскільки воно не підтверджене жодним доказом, а сама позиція позивача не узгоджується з вимогами законодавства.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7, прийняли спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 в розмірі по 1/4 частин спадкового майна, за кожною.

Враховуючи викладене, ОСОБА_7 була власником 1/2 +1/4 = 3/4 частин спірного житлового будинку.

Не отримавши за життя правовстановлювальних документів на вказаний будинок, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 12.09.2012 року відділом державної РАЦС у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 7821.

Судом встановлено, що за життя, 05.05.2012 року, ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрований за № 1138, яким заповіла своїй онуці, ОСОБА_3 усе її майно.

Згідно відповіді П'ятої одеської державної нотаріальної контори від 26.03.2013 року, ОСОБА_3 зверталась до нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлювальних документів на спірний будинок.

Однак, відповідно до пенсійного посвідчення ОСОБА_1 за № НОМЕР_1, виданого Пенсійним фондом України, останньому призначена пенсія за віком.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Висновок щодо того, що позивач є саме непрацездатним, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії „непрацездатні" осіб, що досягли пенсійного віку, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний". Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України „Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року, абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року до непрацездатних належать, зокрема, особи, які досягли пенсійного віку.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 успадковує 3/4 частину спадкового майна за відрахуванням обов'язкової частини у спадщині, що належить позивачу, ОСОБА_1

Визначаючи розмір обов'язкової частини у спадщині, суд, зазначає, що у разі спадкування за законом, позивач, разом із відповідачем ОСОБА_2 мав би право на спадщину по 1/2 частині від 3/4 частин будинку, що належали ОСОБА_7, а оскільки згідно ст. 1241 ЦК України, позивач має право на половину частки, яка належала йому у разі спадкування за законом, то позивач має право на 1/4 частину від 3/4 частин спадкового майна, що становить 3/16 частину спадкового майна.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 має право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_7 в розмірі 3/4 - 3/16 = 9/16 частин, в порядку спадкування за заповітом.

Допитана судом свідок, ОСОБА_13, яка була приведена до присяги, згідно з вимогами ЦПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і за відмову від давання показань, засвідчила, що заповіт від 05 травня 2012 року, яким ОСОБА_7 заповідала своїй онуці - ОСОБА_3 усе своє майно, складено нотаріусом в її , як свідка, присутності. В зазначеному заповіті відображена дійсна воля ОСОБА_7, яка в її присутності вголос прочитала текст заповіту, пояснила нотаріусу що суть заповіту та його правові наслідки їй зрозумілі.

Суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання заповіту недійсними безпідставними, оскільки статтею 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Таким чином, законодавством не обмежений обсяг прав, який можуть бути об'єктом спадкування, заповісти можна також ті права, які не існують на момент складання заповіту.

Суд також відмовляє в задоволенні первісних позовних вимог та вимог зустрічних позовних заяв в частині визнання факту набуття права власності на спірний будинок за ОСОБА_6,, ОСОБА_7, оскільки вказані вимоги не є матеріально-правовими вимогами про захист порушеного права, а відтак в їх задоволенні слід відмовити.

За таких обставин, суд частково задовольняє первісний позов, визнає за позивачем право власності на 3/16 частин спірного будинку в порядку спадкування за законом; частково задовольняє зустрічний позов ОСОБА_2, визнає за останньою право власності на 1/4 частку спірного будинку; частково задовольняє зустрічний позов ОСОБА_3, визнає за ОСОБА_3 право власності на 9/16 частин спадкового майна.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуждаються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-216. 218 ЦПК України, ст.ст. 22 КпШС, ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 1216, 1241, 1236 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, визнання заповіту недійсним - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/16 (три шістнадцятих) частин домоволодіння з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, на земельній ділянці, площею 527 кв.м., як обов*язкову частку, в порядку спадкування за законом, після смерті матері, ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 41,93 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 (одну четверту) частину домоволодіння з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, на земельній ділянці, площею 527 кв.м., в порядку спадкування за законом, після смерті батька. ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 107,3 гривень.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимоги ОСОБА_2 - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 9/16 ( дев*ять шістнадцятих) частин домоволодіння з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, на земельній ділянці, площею 527 кв.м, в порядку спадкування за заповітом, після смерті бабусі, ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 40,24 гривень.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимоги ОСОБА_3 - відмовити. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Буран О.М.