У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 7 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя Ѕ частини кватири АДРЕСА_1.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 7 липня 2015 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по ј частині двокімнатної кватири АДРЕСА_1 за кожним.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду Миколаївської області від 7 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2015 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_3 суд першої нстанції виходив із того, що Ѕ частина спірної квартири на праві особистої приватної власності належить відповідачу, оскільки була приватизована ним у порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому вказане майно не може вважатися об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги апеляційний суд виходив із наступного.

Положення п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України про те, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним під час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», набрало законної сили 13 червня 2012 згідно із Законом

№ 4766-VI від 17 травня 2012 року.

Оскільки Ѕ частина спірної квартири набута відповідачем у власність у травні 2011 року, положення п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України на дані правовідносини не поширюються.

На час набуття спірної квартири була чинною ч. 5 ст. 61 СК України, відповідно до якої об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду.

Такі висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Під час вирішення спору апеляційним судом правильно визначено характер спірних правовідносин, правильно визначено норму права, яка регулює спірні правовідносини, та надано належну оцінку усім доказам, зібраним у справі.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк