АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1750/15 Головуючий 1 інст. - Москаленко В.В.
Справа № 2/425/1528/14-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого : Пономаренко Ю.А.,

суддів : Бобровського В.В.

Кукліної Н.О.,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору піднайму розірваним, визнання припиненим права користування житловим приміщенням та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору піднайму розірваним, визнання припиненим права користування житловим приміщенням та виселення.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що кооперативна квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_4, після смерті якої ІНФОРМАЦІЯ_1 спадщину прийняв ОСОБА_5. 28 липня 2008 року ОСОБА_5 одержав свідоцтво про право на спадщину за законом. Після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщину, що складалась з квартири АДРЕСА_1, прийняла позивач. Право власності на спадкове майно визнавалось за рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 березня 2014року, і було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем 06 травня 2014року.

Після прийняття спадщини ОСОБА_3 дізналась, що відповідач ОСОБА_2 з 21 березня 2012 року зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 як піднаймач на підставі договору піднайму. Позивач вважає, що відповідач користується квартирою безпідставно і підлягає виселенню з підстав виконання пункту 5 договору піднайму жилого приміщення - звільнення приміщення за першою вимогою. Разом з цим позивач вважає, що договір піднайму припинився внаслідок смерті ОСОБА_5 і набуття ним права власності на квартиру та у зв'язку з систематичним невиконанням відповідачем вимоги щодо оплати комунальних послуг. Просила визнати договір піднайму без дати, підписаний ОСОБА_5 та ОСОБА_2, розірваним, визнати припиненим право користування ОСОБА_2 жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_2 з вищевказаної квартири.

Заочним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Припинено право користування ОСОБА_2 квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_2 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

11.11.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 вересня 2014 року.

Ухвалою Рубіжанського районного суду Луганської області від 09.12.2014 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду 1 інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Позивач рішення суду не оскаржувала, тому рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання договору піднайму розірваним судовою колегією не переглядається.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та задовольняючи позов ОСОБА_3, обґрунтовано виходив з того, що позов заснований на законі та підлягає задоволенню, оскільки відповідач своїми діями перешкоджає позивачеві в користуванні, розпорядженні та володінні майном, що належить позивачеві на праві власності, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Судова колегія вважає, що такі висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, зокрема Постанові Пленуму ВСУ від 22.12.1995 р. № 20 (з наступними змінами) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності".

Судова колегія вважає, що такі висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

Матеріали справи містять дані про те, що позивачу ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_1 відповідно до рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 березня 2014 року. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 травня 2014року.

Також судовим розглядом встановлено, що спірною квартирою з 21 березня 2012 року користується відповідач на підставі договору піднайму, який підписали ОСОБА_5 та ОСОБА_2, та який зареєстрований за місцем проживання.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що було порушено право власності позивача, виходячи з наступного.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої держава Україна приєдналась 17 липня 1997р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника житлової квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку(квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником.

Судом вірно встановлено, що на даний час власником спірної квартири є позивач. Відповідач не є членом її сім'ї,будь-яких договорів щодо користування квартирою між ними не укладалось. При таких обставинах, підстави для подальшого проживання відповідача в квартирі позивача відсутні.

Приймаючи до уваги наявність у позивача права власності та той факт, що відповідач не є членом її сім'ї, позовні вимоги про припинення права користування квартирою та виселення підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач своїми діями чинить перешкоди позивачеві в користуванні, розпорядженні та володінні майном, що належить позивачу на праві власності, оскільки позивач, як новий власник квартири не має можливості користуватися та розпоряджатися своєю власністю у відповідності до ст.317 ЦК України, оскільки відповідач продовжує бути зареєстрованими за цією адресою, проживає в спірній квартирі та не звільняє її, таким чином порушуює її права власника, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Тому правильні висновки суду 1 інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та захист її прав власності шляхом виселення відповідача з вищевказаної квартири.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1ст. 307, 308, п.1 ч.1 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -