АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/343/13-ц Номер провадження 22-ц/786/2615/15Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С.Д. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Лобова О.А., Чумак О.В.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: представника позивача - Колесникова В.О.

відповідача - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09 червня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що зобов'язання за укладеним кредитним договором від 03 квітня 2006 року № DNH4KS20180807 останній належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 09.01.2013 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 28507,15 грн, яку позивач разом із судовими витратами (285,07грн.) прохав стягнути на свою користь (а.с.2-3).

У березні 2013 року ОСОБА_3звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приват Банк», у якому просив встановити нікчемність кредитного договору від 03 квітня 2006 року, посилаючись на те, що він не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на укладення вказаного договору, не підписував його та кредитних коштів не отримував (а.с.22-24).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 05.06.2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3задоволено.

Визнано кредитний договір від 03 квітня 2006 року № DNH4KS20180807, укладений від імені ОСОБА_3та ПАТ КБ «ПриватБанк», нікчемним. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 22.07.2014 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 05.06.2014 року в частині визнання договору нікчемним скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким встановлено, що кредитний договір від 03.04.2006 року №DNH4KS20180807, укладений від імені ОСОБА_3та ПАТ КБ «Приват Банк», є нікчемним. У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 грудня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 05.06.2014 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22.07.2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У червні 2015 року представник відповідача звернувся до суду з заявою про залишення зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про встановлення нікчемності правочину без розгляду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09.06.2015 року вказану заяву задоволено, зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про встановлення нікчемності правочину залишено без розгляду, роз'яснено позивачу, про його право повторного звернення до суду з відповідним позовом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 09.06.2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

З цим рішенням не погодився позивач, представник якого, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що суд помилково вважав, що висновок судової експертизи є належним на допустимим доказом по справі, оскільки при проведенні вказаної експертизи були допущені порушення ЗУ «Про експертизу» та Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.01.1998 року.

Вважають, що судом, при вирішенні справи були порушені норми п.1 ч.1 ст.214 ЦПК України, що призвело до неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, а саме не з'ясовані обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, неправильно кваліфіковано правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин.

У судовому засіданні представник позивача доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та прохав її задовольнити.

Відповідач апеляційну скаргу не визнав, прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі поданої 03 квітня 2006 року від імені ОСОБА_3 заяви до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір №DNH4KS20180807, відповідно до умов якого Банк надав кредит у розмірі 2007,53 грн. із кінцевим терміном повернення до 03 квітня 2007 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (т.1, а.с.5-9).

Кредит надано відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та Тарифів банку, які є невід'ємною частиною кредитного договору (т.1, а.с.6-9).

При цьому, від імені позичальника ОСОБА_3 було підписано лише заяву на видачу кредиту від 03.04.2006 року (т.1, а.с.5).

Висновком судово-почеркознавчої експертизи №3451 від 25.04.2014 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 у заяві позичальника від 03.04.2006 року №DNH4KS20180807, який розташований на зворотньому боці, в рядку «підпис» - виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (т.1, а.с.144-149).

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що відповідачем ОСОБА_3 належними та допустимими доказами доведено факт того, що від не підписував кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк», а, оскільки кредитний договір є реальним і відповідачем не було наведено факту отримання позичальником коштів, то наявні всі підстави для того, щоб вважати його неукладеним.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Договір є обов'язковим до його виконання (ст.629 ЦК).

У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Iстотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі ч.2 ст.640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

За змістом ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що договір позики є договором реальним та вважається укладеним із моменту передачі грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передачі грошових коштів не породжує обов»язку позичальника повернути грошові кошти.

Судом першої інстанції вірно встановлено та знайшло підтвердження матеріалами справи, що Заява позичальника разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») і Тарифами банку складають кредитний договір, при цьому від імені ОСОБА_3 підписано лише заяву на видачу кредиту від 03.04.2006 року і цей підпис від імені ОСОБА_3 виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

Згідно п.2.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»)- банк зобов'язується надати Позичальнику Кредит шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству (т.1, а.с.6).

Як убачається з матеріалів справи місцевим судом було винесено ухвалу, якою зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» надати суду належні та допустимі докази передачі кредитних коштів або інших речей ОСОБА_3, що б підтверджували реальне виконання кредитного договору № DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року (т.2, а.с.16), однак вказана ухвала позивачем належним чином виконана не була.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 1 ст.57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не було доведено належними та допустимими доказами факту передачі та отримання коштів чи товару відповідачем, оскільки надана позивачем копія рахунку № PLT-00338 від 03.04.2006 року та копія Акту прийому-товару передачі товару № DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки представник позивача на вимогу суду не зміг надати оригінали цих документів, а тому їх не можна визнати належними та допустимими доказами, які неспростовно підтверджують факт передачі коштів чи товару відповідачу та на яких суд може грунтувати свої висновки.

Оскільки договір позики є реальним договором, тобто вважається укладеним з моменту отримання коштів, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про те, що кредитний договір № DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року є неукладеним та таким, що не породжує правових наслідків, на досягнення яких він укладався.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновку судово-почеркознавчої експертизи №3451 від 25.04.2014 року вимогам ЗУ «Про експертизу» та Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затверджених Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.01.1998 року є надуманими, безпідставними та спростовуються матеріалами справи, клопотання про проведення повторної експертизи представником позивача не заявлялося.

Так, посилання в апеляційній скарзі на те, що підпис на вільних та умовно-вільних зразках істотно відрізняється від підпису на експериментальних зразках спростовується змістом висновку експерта, а твердження апелянта, що експертом було досліджено лише два документи умовно-вільних зразків та три зразка вільних, а є неспроможними, виходячи з наступного.

Як убачається з висновку експертизи (т.1, а.с.144) для порівняльного дослідження експерту було надано: вільні зразки відпису - 15 примірників і почерку на понад як 25 аркушах; умовно-вільні зразки підписів - 26 примірників і почерку на 5 аркушах; експериментальні зразки підписів на 20 аркушах і почерку на 25 арк., тобто матеріали для дослідження експерту було надано у відповідності до вимог ЗУ «Про експертизу» та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затверджених Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.01.1998 року.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не було підписано вказаний кредитний договір. Даний факт підтверджується належним та допустимим доказом у справі, а саме висновком судово-почеркознавчої експертизи №3451 від 25.04.2014 року, який міститься в матеріалах справи (т.1, а.с.144-149).

Щодо порушення місцевим судом, на думку апелянта, норм процесуального права, то колегія суддів приходить до висновку, що ці твердження є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки місцевим судом були вчинені дії, передбачені цивільно-процесуальним законом, для повного, всебічного, обґрунтованого та неупередженого розгляду справи та зібрання всіх достатніх та допустимих доказів по справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09 червня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ О.А. Лобов

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун