Справа № 161/3772/15-ц
Провадження № 2/161/1820/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі - Лукашевич І.П.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Чабана Р.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Тигрес" про визнання договору поставки недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ТзОВ "Тигрес" про визнання договору поставки недійсним.

Свій позов обґрунтовує тим, що 15.01.2015 року поштою надійшла грошова вимога від ТзОВ "Тигрес" про наявність у нього заборгованості за поставлений товар на суму 36852,44 грн. і 06.02.2015 року отримав ухвалу Луцького міськрайонного суду про відкриття провадження у справі за позовом ТзОВ "Тигрес" до нього про стягнення заборгованості за договорами поставки та примірники договорів поставки №ТР13-331 від 29.08.2013 року та ТО13-1 від 28.08.2013 року.

Проте, він ніяких договорів не укладав і не підписував. При цьому, у вказаних договорах в графі покупець навпроти прізвища ОСОБА_3 стоїть не його підпис.

В зв'язку з чим, просить визнати договори поставки №ТР13-331 від 29.08.2013 року та ТО13-1 від 28.08.2013 року, укладені між ним та ТзОВ "Тигрес" недійсними.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справ, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.08.2013 року між ТзОВ "ТИГРЕС" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір поставки № ТР13-331, а 28.08.2013 року - договір поставки № ТО13-1, відповідно до яких позивач зобов'язувався поставляти окремими партіями та передавати у власність відповідачу товар, а останній зобов'язувався приймати у власність товар та своєчасно оплачувати його в асортименті й у кількості відповідно до накладних, що є невід'ємною частиною договору (а.с. 5-10).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вбачається з рішення Луцького міськрайонного суду від 10.03.2015 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_3 на користь ТзОВ "Тигрес" стягнуто кошти в розмірі 57502,44 грн. за несвоєчасне поставлення товару за договорами поставки №ТР13-331 від 29.08.2013 року та ТО13-1 від 28.08.2013 року (а.с ).

Даним рішенням встановлено укладення договорів поставки у відповідності до вимог закону, оскільки вони та видаткові накладні не тільки засвідчені підписом позивача, а й додатково скріплені печаткою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Крім того, як слідує із даного рішення, за вказаними правочинами ОСОБА_3 здійснював повернення нереалізованого товару, а також вчиняв дії по частковій оплаті товару та підписав акт взаємозвірки розрахунків.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Проте, позивач всупереч ст. 60 ЦПК України не представив суду доказів та не довів наявності порушень вимог чинного законодавства при укладенні оспорюваних договорів, а тому, оцінивши зібрані та досліджені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають через їх безпідставність.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст. 203, 204, 215, 712 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Тигрес" про визнання договорів поставки №ТР13-331 від 29.08.2013 року та ТО13-1 від 28.08.2013 року недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк