Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1878/15 Головуючий у 1 інстанції: Мальований В.О. Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 рок м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

Кримської О.М.

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначено, що згідно з наказом № 19-К від 01 червня 2011 року начальника філії "Куйбишевський райавтодор" ДП "Запорізькій облавтодор ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" ОСОБА_4 його було звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України. Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2011 року було скасовано наказ про його звільнення та поновлено на посаді сторожа філії "Куйбишевський райавтодор", про що 16 серпня 2011 року був виданий наказ №31/1-К, з яким він був ознайомлений 31 серпня 2011 року. До роботи фактично він приступив 27 серпня 2011 року.

Таким чином, позивач вважає, що з вини відповідача в період з 01 червня 2011 року по 27 серпня 2011 року не мав змоги виконувати свої трудові обов'язки, обумовлені трудовим договором, в зв'язку з чим вимушений прогул протягом 3 місяців підлягає оплаті в розмірі середньої заробітної плати, що за його розрахунком складає 4141,47 грн.

Наказом начальника філії "Куйбишевський райавтодор" ДП "Запорізькій облавтодор ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" ОСОБА_4 № 35-К від 31 жовтня 2011 року його було звільнено з роботи за п.6 ст.36 КЗпП України, проте фактично з ним розрахувались лише 07 грудня 2011 року,

16 січня 2015 року позивач ОСОБА_3 уточнивши позовні вимоги та доповнивши їх 20 січня 2015 року просить стягнути з відповідача 9110,08грн.- середній заробіток за порушення строків розрахунку при звільнені; 4141,47грн. - середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, 1463,28 грн. - не сплачену суму вихідної допомоги, 1793,69грн. -компенсацію за затримку виплати вихідної допомоги, 10 000 грн. - моральної шкоди, 452,92грн. -нарахованих, але не сплачених відпускних ( з 01.06.11 по 31.08.2011), 4720,24грн. - компенсації за затримку виплати відпускних, 301,01грн.- нарахованих, але не сплачених відпускних (з 01.09.11 по 01.11.2011), 1793,69 грн. - компенсації за затримку виплати відпускних, 1003,61грн.-нарахованих, але не сплачених відпускних (з 20.10.2010 по 01.06.2011), 9269,97грн. - компенсації за затримку виплати відпускних, а всього 44 049,36 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 січня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними та необґрунтованими, крім того, позивачем пропущено строк для звернення до суду за захистом порушеного права, передбачений ст. 233 КЗпП України.

З таким висновком суду можна погодитись.

Судом установлено, що з 2004 року позивач працював у філії " Кубишевський райавтодор" в тому числі з 14 вересня 2005року на посаді сторожа.

Наказом № 19-К від 01 червня 2011 року начальника філії "Куйбишевський райавтодор" ДП "Запорізькій облавтодор ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" ОСОБА_4 позивача було звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2011 року було скасовано наказ про його звільнення та поновлено на посаді сторожа філії "Куйбишевський райавтодор" ( а.с. 14-17), про що 16 серпня 2011 року був виданий наказ №31/1-К, з яким він був ознайомлений 31 серпня 2011 року ( а.с. 18). До роботи фактично він приступив 27 серпня 2011 року.

Наказом начальника філії "Куйбишевський райавтодор" ДП "Запорізькій облавтодор ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" ОСОБА_4 № 35-К від 31 жовтня 2011 року позивача було звільнено з роботи за п.6 ст.36 КЗпП України ( а.с. 45).

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2011 року позивача було поновлено на посаді сторожа філії "Куйбишевський райавтодор".

При ухваленні цього рішення судом не вирішувалося питання про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивачем такий позов не заявлявся ( а.с. 14-17).

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 117 КзпП України зазначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору пр. їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки . У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до положень ст. 234 КЗпП України в разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Рішенням Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 надано офіційне тлумачення положень ст. 233 кодексу законів про працю України взаємозв"язку з положеннями статтей 117, 237-1 цього Кодексу.

Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу слід розуміти так, що звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлений тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Як вбачається з матеріалів справи Наказом начальника філії "Куйбишевський райавтодор" ДП "Запорізькій облавтодор ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" ОСОБА_4 № 35-К від 31 жовтня 2011 року позивача було звільнено з роботи за п.6 ст.36 КЗпП України, З цим наказом позивач був ознайомлений в цей же день, про що свідчить його підпис про ознайомлення з наказом ( а.с. 74).

Проте фактично з позивачем проведено розрахунок належних йому від підприємства сум не в день його звільнення ( 31 жовтня 2011року), а лише 07 грудня 2011 року, що підтверджується розрахунковими відомостями про виплату грошей та не заперечується сторонами, в тому й числі позивачем.

Отже, позивач мав право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і спричинення йому при цьому моральної шкоди починаючи з 07 грудня 2011 року протягом трьох місяців, тобто до 7 березня 2012 року.

Позивач з позовом до суду звернувся 30.12.2014 року, тобто майже через 2 роки 9 місяців після його звільнення та проведення з ним фактичного розрахунку при звільненні.

Доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску цього строку позивач суду не надав. Представник відповідача ОСОБА_5, в своїх запереченнях просила застосувати наслідки спливу позовної давності, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв"язку з пропуском позивачем передбаченого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення 1463.28 грн. - не сплаченої суми вихідної допомоги, 1793,69 грн. -компенсацію за затримку виплати вихідної допомоги, 452,92грн. -нарахованих, але не сплачених відпускних ( з 01.06.11 по 31.08.2011 роки), 4720,24грн. - компенсації за затримку виплати відпускних, 301,01грн.- нарахованих, але не сплачених відпускних (з 01.09.11 по 01.11.2011 роки ), 1793,69 грн. - компенсації за затримку виплати відпускних, 1003,61грн.-нарахованих, але не сплачених відпускних (з 20.10.2010 по 01.06.2011 роки ), 9269,97грн. - компенсації за затримку виплати відпускних, то з матеріалів справи вбачається, що відповідачем 07 грудня 2011 року позивачу ОСОБА_3 була виплачена вихідна допомога в розмірі 1185 грн. 60 коп. і компенсація за 26 днів невикористаної відпустки за період з жовтня 2010 року по вересень 2011 року в розмірі 1288 гривень 82 коп. ( а.с. 47 - 53) .

Доводи позивача ОСОБА_3, що розмір нарахованої суми компенсації за невикористану відпустку та суми вихідної допомоги розрахований відповідачем не правильно, не заслуговує на увагу, оскільки з розрахунку відповідача ( а.с. 41-44) вбачається, що розрахунок зроблений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року " Про порядок обчислення середньої заробітної плати", обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв"язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки" проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплат компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який працював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

Враховуючи, що позивачу вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку виплачені в повному обсязі і позивачем дані обставини не спростовані і не доведена наявність заборгованості з даних виплат, тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні цих позовних вимог, в тому й числі і компенсації за затримку цих виплат.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з"ясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: