Справа № 447/1634/14 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/783/322/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника апелянта ОСОБА_2-

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 11 серпня 2014 року у справі за скаргою ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Новороздільського міського управління юстиції Львівської області на дії державного виконавця та скасування постанов відділу ДВС,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеною скаргою, у якій просив: - визнати незаконними дії головного державного виконавця ВДВС Новороздільського міського управління юстиції Львівської області Юзифішин С.П. щодо відкриття виконавчого провадження та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.05.2014 року за № ВП 4322454; - визнати незаконними дії в частині накладення на нього штрафу в розмірі 170 гривень постановою від 20.05.2014 року за № ВП 43224543 та скасувати дану постанову як незаконну.

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні заяви ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Новороздільського МУЮ Львівської області на дії державного виконавця та скасування постанов - відмовлено.

Роз'яснено скаржнику право на звернення до суду із позовною заявою про скасування постанови про накладення штрафу в порядку, передбаченому КАС України.

Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_2, просить її скасувати. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Вказує, що він фізично не міг виконати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 07 травня 2009 року про його зобов'язання відновити за власний рахунок систему централізованого теплопостачання в квартирі АДРЕСА_1 та був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у вказаний державним виконавцем строк. Оскільки державний виконавець не поновив строк для добровільного виконання рішення суду, який не може перевищувати семи днів, тому такі дії є незаконними, а постанови на виконання зазначених дій, суперечать чинному законодавству. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані, які підтверджують отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження та можливість добровільно виконати рішення суду у встановлений постановою строк, а тому вважає постанову про накладення на нього штрафу у розмірі 170 гривень незаконною і просить її скасувати.

Заслухавши суддю -доповідача, представника апелянта - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції виходив з того, що головним державним виконавцем ВДВС Новороздільського МУЮ Львівської області Юзифішин С.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження в межах її повноважень та відповідно до вимог закону, при цьому права скаржника жодним чином не було порушено.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про скасування постанови від 20.05.2014 року за №ВП 43224543 про накладення штрафу у розмірі 170 гривень, то суд посилається на те, що така скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, рекомендовано звернутися до суду із позовною заявою про скасування постанови про накладення штрафу в порядку, визначеному КАС України.

Колегія суддів з таким висновками суду першої інстанції погоджується враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом та матеріалами справи встановлено, що у головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новороздільського МУЮ на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа за №2-44/09 від 18.08.2009 року, що видав Миколаївський районний суд Львівської області про зобов'язання ОСОБА_2 відновити за свій рахунок систему централізованого теплопостачання в квартирі АДРЕСА_1.

08.05.2014 року даний виконавчий документ надійшов на примусове виконання у ВДВС Новороздільського міського управління юстиції. 12.05.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано боржнику до виконання та надано термін для виконання рішення суду до 19.06.2014 року. Одночасно ОСОБА_2 скеровано вимогу державного виконавця про негайну явку у ВДВС з моменту отримання даної вимоги та виконати рішення суду за виконавчим листом №2-44/09 від 18.08.2009 року, що видав Миколаївський районний суд Львівської області.

Вказані постанова про відкриття виконавчого провадження та вимога державного виконавця від 12.05.2014 року у відповідності до ст.31 Закону України "Про виконавче провадження" скеровані для виконання боржнику рекомендованим листом № 208. Згідно даних "Укрпошти" рекомендований лист за № 208 вручено боржнику 17.05.2014 року, внаслідок чого той не був позбавлений права самостійного виконання рішення суду. Однак, ОСОБА_2 вимогу державного виконавця від 12.05.2014 року не виконано, станом на 19.05.2014 року жодних документів про виконання рішення суду на адресу відділу не надходило.

У відповідності до п. 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи, однак таких повідомлень від боржника не поступало.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Як вбачається з відмітки на виконавчому документі за №2-44/09 від 18.08.2009 року ВДВС Миколаївського РУЮ, то такий було повернуто 28.11.2013 року на підставі п. 9 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з чим суд першої інстанції зробив правильний висновок, що стягувачем не пропущено строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про законність дій судового виконавця при винесенні постанови від 12.05.2014 року про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, скарга на постанову судового виконавця від 20.05.2014 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 за невиконання вимог державного виконавця не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно роз'яснень, наданим у п. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13 грудня 2010 року, спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби під час виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору або накладення штрафу, прийнятої під час виконання будь -яких виконавчих документів, у тому числі рішень судів загальної юрисдикції та господарських судів, належить до адміністративної юрисдикції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильною по суті, відповідає вимогам ст. ст. 209, 210 ЦПК України, підстави для її скасування та постановлення нової ухвали відсутні.

Відповідно до вимог ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 2 п. 1, 312 ч. 1 п. 1, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 11 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Мельничук О.Я.