Справа № 463/445/14 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/285/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Шумської Н.Л., Струс Л.Б.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю представника ПАТ "Львівгаз" - Залоза Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 07 серпня 2014 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,-

встановила:

Оскаржуваною ухвалою суду у прийнятті заяви Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відмовлено.

Відкрито наказне провадження за заявою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_3.

Видано судовий наказ за заявою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про видачу судового наказу по суті заявлених вимог про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості у триденний строк з моменту постановлення ухвали.

Ухвалу суду в частині відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу оскаржило ПАТ по газопостачанню та газифікації "Львівгаз", просить її скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої доводи апелянт обґрунтовував тим, що обставин, які б свідчили про те, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором), з матеріалів справи не вбачається. Вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 несуть разом із власником солідарний обов"язок по оплаті за надані заявником комунальні послуги, оскільки проживають в будинку за адресою, по якому утворилась заборгованість, і користується на рівні із власником наданими заявником послугами.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з"явилися, хоча належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України про час і місце розгляду справи були повідомлені (а.с. 66-69), а тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України здійснюється колегією суддів у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що заявник 06.08.2014 року звернувся в суд із заявою, в якій просив видати наказ про солідарне стягнення з боржників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ "Львівгаз" - 736,05 грн. основного боргу, та 121,80 грн. судового збору.

Частково відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції послався на те, що боржником у випадку пред'явлення заяви про видачу судового наказу може бути лише особа, яка є власником (співвласником) житла. У пред'явленні до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вимог як до власника квартири, за яким рахується заборгованість, вбачається спір про право, оскільки останні власниками (співвласником) квартири не є, що унеможливлює розгляд даного питання в рамках наказного провадження.

Проте з такими висновками районного суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Вимоги, на підставі яких передбачено видачу судового наказу, регламентуються ст. 96 ЦПК України.

Відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу допускається з підстав, наведених у частині 3 ст. 100 ЦПК України.

За правилом п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до роз'яснень в пунктах 9, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя ст. 267 ЦК України). Разом із тим лише той факт, що договірні зобов'язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

З матеріалів справи вбачається. що суд фактично прийняв до провадження та ухвалив судовий наказ щодо стягнення боргу за спожитий газ з власника квартири ОСОБА_3 і цей наказ вказаним боржником не оскаржено (а.с. 10).

Таким чином, спір щодо наявності боргу та правильності нарахування заборгованих сум на час вирішення судом питання щодо прийняття заяви був відсутній. Не вбачається такого і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Отже висновок суду першої інстанції щодо наявності у даному випадку спору про право не ґрунтується на нормах чинного законодавства, як і висновок про те, що вказані вище особи не можуть нести солідарної відповідальності за боргові зобов'язання власника квартири.

Враховуючи, що за статтями 64, 68 Житлового кодексу України повнолітні члені сім'ї наймача несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають з договору найму, в тому числі з оплати комунальних послуг, а норми ЦПК України не містять заборони щодо видачі судового наказу про солідарне стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги (лист ВССУ від 03.05.2012 року № 19), то колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права (порядку, встановленого для вирішення цього питання), а тому на підставі ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України в частині відмови у прийнятті заяви публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - підлягає скасуванню з передачею питання у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції .

Керуючись ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 2 п. 4, 312 ч. 1 п. 3, 313, 314 ч. 1 п. 2, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" задоволити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 07 серпня 2014 року в частині відмови у прийнятті заяви Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_4, ОСОБА_5 - скасувати та передати питання у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий М.М. Шандра

Судді: Л.Б. Струс

Н.Л. Шумська