У Х В А Л А

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про витребування земельних ділянок, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та визнання права власності на земельні ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання добросовісним набувачем земельної ділянки,

встановила:

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2014 року, в задоволенні позовів відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відхилено та залишено без змін судові рішення.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2014 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2014 року, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про витребування земельних ділянок, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та визнання права власності на земельні ділянки, а в іншій частині рішення суду залишити без змін та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 125, 126 ЗК України, статей 387, 388, 396 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Застосувавши при ухваленні рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 положення статті 125 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) та статей 387, 388 ЦК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, керувався тим, що в ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 не виникло право власності на спірні земельні ділянки, оскільки вони не здійснили державної реєстрації цих прав в установленому Законом № 1952-IV та статтею 125 ЗК України порядку.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року та від 19 листопада 2014 року, суд виходив із того, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року, суд виходив із того, що розглядаючи спори щодо витребування майна, в позові може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна суди мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року, суд виходив із того, що майно яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Надані для порівняння постанови Верховного Суду України не слугують прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про витребування земельних ділянок, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та визнання права власності на земельні ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання добросовісним набувачем земельної ділянки за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін

А.Г. Ярема