Справа № 744/441/15-ц Провадження № 22-ц/795/1461/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Гнип О. І. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко О.І.,
суддів:Хромець Н.С., Горобець Т.В.,
при секретарі:Саповець Л.С.,
за участю:відповідача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам і запереченням сторін, не враховано, що відповідно до Тарифів надання персонального кредиту, затверджених Наказом Банку № СП-2008-410 від 08.04.2008 року сторони домовились про сплату позичальником комісійної винагороди в розмірі 2,4% від суми зарезервованих коштів на умовах графіку погашення кредиту. Нарахування цієї комісії в розмірі 1666,13 гривень здійснюється в останній день погашення кредитного договору.

Крім того, апелянт вважає, що суд не врахував, що відповідач погодилась з усіма умовами надання кредиту, погодившись на них. Згідно до яких, плата за резервування коштів нараховується в перший день кредитного договору. Зазначена плата не відноситься до дострокового погашення кредитної заборгованості, оскільки вона була б включена до останнього платежу згідно із графіком погашення кредиту, а тому на зазначене нарахування не можуть розповсюджуватись норми ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Апелянт також зазначає, що ним помилково надано до суду розрахунок заборгованості із нарахованою комісією в розмірі 16666,13 грн., що є технічною помилкою. Справжня сума нарахованої комісії складає 1666,13 грн., а тому з врахуванням зменшеної суми комісії з відповідача ОСОБА_7 підлягає стягненню 17352,10 грн.

На думку апелянта, судом першої інстанції порушені принципи процесуального права: рівності перед законом і судом( ст. 5 ЦПК України), змагальності сторін (ч.3 ст. 10 ЦПК України), диспозитивність цивільного судочинства (ч.1 ст.11 ЦПК України) та норми ст.60 ЦПК України, які мають значення для ухвалення рішення в справі.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить відхилити апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлено, що 12 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обов'язків якого, є ПАТ КБ «ПриватБанк»( з 30.04.2009 року) та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № CNSMNN00000001, відповідно до умов якого банк надав останній кредит на споживчі цілі у розмірі 20000 грн. 00 коп. строком на 60 місяців з 12 серпня 2008 року по 09 серпня 2013 року , виключно при умові сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 3.0% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання Позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків,штрафних санкцій, які зазначені в анкеті-заяві Позичальника та на умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (« Персональний кредит») строки. Погашення заборгованості повинно відбуватися щомісячно, у період сплати з 20 по 25 число кожного місяця з внесенням платежу у сумі 760 гривень для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по відсотках,штрафних санкціях, а також інших витрат згідно Умов надання споживчого кредиту (« Персональний кредит») (а.с.7-11).

23 червня 2009 року відповідачем ОСОБА_7 було повністю достроково погашено кредит (а.с.67-68).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредиту укладеного між позивачем та відповідачем, позивачем починаючи з 14 серпня 2013 року нараховано 16666 грн. 13 коп. комісії за користування кредитом, а згодом і 14383 грн. 49 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 500 гривень 00 копійок (фіксована частина); 1552 гривні 48 копійок (процентна складова)(а.с.67-68,46-47,95-96).

Нарахування комісії, що слугувала основою для обчислення заборгованості відповідачеві, позивач пояснює тим, що ця комісія є платою за резервування, яка складає 2,4% від зарезервованих коштів на умовах графіку погашення заборгованості за кредитним договором згідно наказу позивача № СП-2008-410 від 08 квітня 2008 року, яким затверджено відповідні тарифи, з якими відповідач де-юре ознайомлювалася при укладанні кредитного договору (а.с.45-49).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ч.8 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів»,споживач має право достроково повернути споживчий кредит. Сплата винагороди за резервування кредитних ресурсів не є самостійним зобов'язанням за кредитним договором, а є похідним від основного кредитного зобов'язання. У зв'язку з виконанням відповідачем обов'язку повернення суми кредиту у нього після цього відпала потреба у резервуванні таких ресурсів, і відповідно дії позивача по нарахуванню такої винагороди неправомірні, оскільки ним фактично поставлено питання про сплату винагороди за послугу, яка вже не надавалася.

Такий висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав правильну оцінку і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно із. ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Не може бути задоволена апеляційна скарга ПАТ КБ« ПриватБанк» В.П. щодо не врахування наданих суду в якості доказів Тарифів надання персонального кредиту, затверджених Наказом Банку № СП-2008-410 від 08.04.2008 року відповідно до яких сторони домовились про сплату позичальником комісійної винагороди в розмірі 2,4% від суми зарезервованих коштів на умовах графіку погашення кредиту, нарахування якої в розмірі 1666,13 гривень здійснюється в останній день погашення кредитного договору та не врахування умов надання кредиту,згідно до яких, плата за резервування коштів нараховується в перший день кредитного договору та застосування до спірних правовідносин норм ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки умови та тарифи надання кредиту, на які посилається, апелянт різняться між собою строками нарахування комісійної винагороди , порядком її сплати.

Надані в якості доказу умови надання споживчого кредиту фізичним особам(« Розстрочка»)(Стандарт) стосуються інших програм кредитування і не розповсюджуються на кредитні договори, які заключні на Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам(«Персональний кредит»).

Наданий в якості доказу Наказ Банку № СП-2008-410 від 08.04.2008 року про затвердження нових Умов кредитування по програмі (Персональний кредит» стосується Приват Банк-ЗАО МКБ « Москомприватбанк», дія якого поширюється на території іншої держави. Доказів розповсюдження його дії на території України суду не надано.

Натомість, відповідно до анкети-заяви на отримання кредиту в розмірі 20000 гривень ОСОБА_7 зобов»язувалась повернути суму кредиту, відсотків, штрафних санкцій згідно умов договору. При порушенні позичальником зобов»язань по кредиту, останній сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в п.5 Умов надання споживного кредиту фізичним особам( Персональний кредит»)

Умовами договору не передбачено заборони дострокового виконання умов кредитного договору, крім того банк не заперечував проти його дострокового виконання.

Сторони у договорі виплату винагороди за резервування коштів за дострокове повернення кредиту, чи при достроковому погашенні кредиту не передбачали.

Умов кредитування по програмі (Персональний кредит» та відповідних тарифів, які б передбачали розмір винагороди за резервування коштів,які повинен сплатити позичальник при достроковому погашенні кредиту та за яку кількість днів необхідно було сплатити таку винагороду ПАТ КБ « ПриватБАНК» не надано.

Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року , справа № 1-26/2011 встановлено, що п.22,23 ст.1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту , що виникають як під час укладення , так і виконання такого договору. Тому висновок суду першої інстанції про неправомірність нарахування комісійної винагороди банком, а також пені за невчасну її сплату є вірним.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції принципів цивільного судочинства закріплених у ст.5, ч.3 ст. 10 , ч.1 ст.11ЦПК України не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційним судом справи.

Суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини у їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази, належним чином проаналізувавши відносини сторін.

На підставі встановлених фактичних обставин справи правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини та мотивовано відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: