Провадження № 2/0202/2560/2015
08 липня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Фісун К.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості на свою користь за кредитним договором № DN/462 від 25.12.2006 року у розмірі 12 922,23 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 17.02.2012 року складає 103 248,58 грн.; з ПАТ Акцент банк, ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № DN/462 від 25.12.2006 року відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит 19 500,00 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.12.2010 року. Проте, в порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобовязання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду.
Вимоги до відповідачки ОСОБА_1, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року; договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_2, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2012 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості була задоволена.
Ухвалою суду від 24 вересня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2012 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано.
При новому розгляді справи представник позивача, відповідно до заяви від 08.07.2015 року, просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялася згідно правил ст. 76 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся згідно правил ст. 76 ЦПК України.
Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.
Представник позивача не заперечував щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд вважає за можливим розглянути справу за наявними доказами.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 25.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DN/462, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати кредит у сумі 19 500,00 дол. США, а відповідач ОСОБА_1 повинна повернути кредит зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.12.2010 року.
Вимоги до ОСОБА_1, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк, договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ « Акцент-банк» зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором № DN/462від 25.12.2006 року, розмір відповідальності 10 000 грн.
У долученому до матеріалів справи договорі поруки № DN/462-2 від 25.12.2006 року, на який посилається позивач щодо солідарного стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2, вбачається, що вказаний договір поруки був укладений в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3, а не ОСОБА_1 (а. с. 12). Виходячи із вищевикладеного, ОСОБА_2 не є поручителем ОСОБА_1.
Як вказує позивач у своїй позовній заяві, у звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору № DN/462від 25.12.2006 року заборгованість за нею станом на 20.02.2012 р. склала 14 173,79 дол. США, в тому числі 7 108,82 дол. США заборгованість за кредитом; 4 419,76 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 645,21 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.
Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
З урахування вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не знайшли свого підтвердження, оскільки в порушення вимог ст. 131 ЦПК України позивач не надав суду належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, також суду не надано інформації щодо реалізації предмета застави MERCEDES-BENZ, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому вимоги банку є не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись: ст. ст. 525, 526, 530, 554, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3,7 11, 15, 27, 30, 60, 61, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар