АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5278/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва про визнання права користування кімнатою,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась у грудні 2014 року.

Зазначала, що на підставі ордера на ліжко-місце №37 від 21.04.2011 року вона була вселена до гуртожитку за адресою АДРЕСА_1. Після ліквідації підприємства гуртожиток передано до комунальної власності Деснянському району. На підставі цього відповідачем було надано доручення на виготовлення нової технічної документації, відповідно до якої буде змінено нумерацію кімнат для приватизації. Зазначала, що на підставі нового поверхового плану будуть видаватись одрдери на приватизацію. Оскільки ордер їй видано на ліжко-місце, вона позбавлена в подальшому приватизувати дану площу. Таким чином, відповідач порушив її права обмежившись наданням їй ордеру лише на ліжко-місце. Крім того позивачка зазначала, що працюючи у ЖУ «Лівобережне» вона перебувала на черзі щодо отримання вказаної кімнати, однак ордер не містить площі та номеру кімнати. В подальшому вона була звільнена за скороченням штату, а тому вважає що вказана кімната надана їй у вічне користування з правом приватизації відповідно до закону.

На підстав викладеного просила суд визнати за нею право користування та право бути зареєстрованою до кімнати АДРЕСА_1 на підставі того, що вона фактично проживає у вказаній кімнаті.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухваленні нового по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що з 07.06.2010 року по 22.10.2012 року ОСОБА_2 працювала робітником комплексного прибирання та утримання домоволодіння ЖУ «Лівобережне» ДП по експлуатації та ремонту житлового фонду та об'єктів соціально-побутового призначення «Екос» АТХК «Київміськбуд», який на підставі рішення правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 27.02.2012 року перейменовано на ДП «Екос» ПАТ «ХК «Київміськбуд».

22.10.2012 року позивача звільнено з займаної посади на підставі Наказу № 337-к від 22.10.2012 року у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Під час роботи на підприємстві, 21.04.2011 року позивачці було видано ордер № 37 на заселення в гуртожиток, такій яка працює в ЖУ «Лівобережне», на право займання 1 л/м в гуртожитку по АДРЕСА_1. Ордер видано АТ ХК «Київміськбуд» на підставі спільного рішення керівництва (адміністрації), профспілкового комітету.

Як вбачається з матеріалів справи, гуртожиток по АДРЕСА_1 віднесений до сфери управління Деснянської районної в м. Києві Державної адміністрації. На виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 12.09.2012 року № 1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж Пат «ХК «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади м. Києва», Деснянської районною в м. Києві державною адміністрацією було прийнято розпорядження від 12.10.2012 року № 561 «Про визначення балансоутримувача відомчого житлового фонду ПАТ «ХК «Київміськбуд», згідно з яким, балансоутримувачем гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 визначено Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновків що вони є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, порядок надання жилої площі в гуртожитках і порядок користування нею визначається главою 2 ЖК України та Примірним положенням про гуртожитки, відповідно до якого, приміщення гуртожитків є тимчасовим житлом, передбаченим для забезпечення проживання робітників, які не мають жилої площі, на період їх роботи на підприємстві.

Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети, жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в м. Києві Ради народних депутатів.

Згідно з ч. 2 ст. 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Положеннями ст. 129 ЖК Української РСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Аналогічні за змістом правові норми містяться в Примірному положенні про гуртожитки, затвердженому постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. №208.

Відповідно до п.10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. №208, адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності.

Таким чином, зазначеними законодавчими актами встановлено законодавчу приюдицію законності проживання і користування гуртожитком особами, які не мають жилої площі, на період їх роботи на підприємстві.

Поряд з цим, у Постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року, яка прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа 6-71цс11), зазначено, що законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції ордер №37 від 21.04.2011 року видано позивачу на право займання 1 ліжко місця в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 без зазначення кімнати.

Згідно довідки форми № 3 від 10.10.2014 року ОСОБА_2 зареєстрована у гуртожитку за вказаною адресою, де займає ліжко-місце без зазначення кімнати.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання права користування кімнатою АДРЕСА_1, суд першої інстанції обгрунтовано керувався ст.ст. 128,129 ЖК України, згідно яких жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету і на його підставі особі видається спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу, та виходив з того, що позивач не має законних підстав на користування кімнатою №145, оскільки у передбаченому ст.ст.128,129 ЖК України питання надання позивачу право користування даним житловим приміщенням, не вирішувалось.

Послання в апеляційній скарзі на те що позивач регулярно сплачує комунальні послуги та має розрахункових рахунок, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки дані обставини відповідно до вимог чинного законодавства не є підставою для визнання права користування кімнатою в гуртожитку.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Викладеним в апеляційній скарзі посиланням судом першої інстанції при розгляді справи дано належну правову оцінку.

Таким чином, твердження апеляційної скарги про незаконність та упередженість судового рішення матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: