У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування майнової шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 3 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 18 вересня 2014 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Мерседес-311», державний номерний знак НОМЕР_1, допустив зіткнення з належним їй транспортним засобом «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_2, унаслідок чого належний їй автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно з постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у даній дорожньо-транспортній пригоді. Її цивільно-правова відповідальність була застрахована в добровільному порядку у приватному акціонерному товаристві «Акціонерна страховка компанія «Скарбниця» (далі - ПрАТ «АСК «Скарбниця»), яке 5 червня 2013 року відшкодувало їй збитки, завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 18 390 грн 27 коп. за вирахуванням 68 грн 10 коп. франшизи.

Не погоджуючись з розміром виплаченого страхового відшкодування, ОСОБА_3 просила суд стягнути на її користь з винної особи, ОСОБА_4, 9 454 грн 27 коп. на відшкодування майнової шкоди, як різницю між вартістю відновлюваного ремонту транспортного засобу з врахуванням зносу і вартістю ремонту без врахування зносу, з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка»), в якому було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_4, - 68 грн 10 коп. на відшкодування майнової шкоди, що становить суму франшизи, а також 243 грн 60 коп. судових витрат та витрати на правову допомогу в розмірі 6 тис. грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 3 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «Уніка» про стягнення суми франшизи скасовано, ухвалено нове рішення, яким ці позовні вимоги задоволено та стягнуто з ПрАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_3 68 грн 10 коп. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду змінити та скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того, ОСОБА_3 не було виконано вимоги ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, однак, скасовуючи рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «Уніка» та задовольняючи ці вимоги, виходив із того, що франшиза підлягає відшкодуванню страховою компанією, оскільки її представник був присутнім при огляді транспортного засобу, тому був повідомлений про страховий випадок. Разом з тим позивачка зверталась до страхової компанії про виплату суми.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 18 вересня 2014 року близько 14 год. ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом марки «Мерседес-311», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Острозького в м. Тернополі, не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з транспортним засобом «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_3, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_21/ed_2014_09_17/pravo1/KP011306.html?pravo=1> України, внаслідок чого автомобіль останньої отримав механічні пошкодження.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_982849/ed_2015_04_01/pravo1/KD0005.html?pravo=1> та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Автомобіль «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_2, був застрахований у ПрАТ «АСК «Скарбниця» згідно з договором страхування транспортних засобів від 8 жовтня 2013 року та додаткової угоди від 25 липня 2014 року. На підставі даного договору (додаткової угоди), заяви позивача про виплату страхового відшкодування від 25 вересня 2014 року та страхового акта від 30 вересня 2014 року (додатку №1 до страхового акта) ОСОБА_3 виплачено страхове відшкодування в розмірі 18 390 грн 27 коп. з вирахуванням франшизи в розмірі 68 грн 10 коп.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 лютого 2014 року відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка».

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом указаної норми відшкодовується різниця саме між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а не різниця між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Крім того, у п. 14 наведеної вище постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте висновки апеляційного суду не спростовують позовних вимог, а мотиви ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув та не врахував, що у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої винною особою шкоди потерпілому сплачується різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 3 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик