РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/2346/15-ц

Провадження № 2/700/447/15

09 вересня 2015 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі: головуючого-судді: Пічкур С.Д.,

при секретарі: Сіденко Н.П.,

за участю позивачки: ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Вотилівська сільська рада Лисянського району Черкаської області, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на будинок,

встановив:

29 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку та визнання права власності на будинок з надвірними спорудами в с. Вотилівка по вул. Галкіна, 82 а, Лисянського району Черкаської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що в 2003 році між нею та відповідачкою було досягнуто домовленості про купівлю-продаж будинку с. Вотилівка по вул. Галкіна, 82 а, Лисянського району Черкаської області. Вони домовилися щодо всіх істотних умов договору та позивачка сплатила відповідачці три тисячі гривень за даний будинок в якому проживає по даний час з 2003 року, зробила значні ремонтні роботи в будинку за свої кошти. Вказане підтверджується письмовою розпискою від 29.11.2006 року. До цього часу відповідачка не оформила всіх належних документів на будинок чим ухиляється від укладення договору купівлі-продажу, а тому вона звернулася до суду з даним позовом.

Відповідач та її представник проти позову заперечили повністю вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість. В судовому засіданні пояснили, що не дійшли згоди щодо всіх істотних умов, зокрема ціни договору, була домовленість про купівлю-продаж в подальшому всього будинку за 5000 грн., а не тільки його частини.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві і вважають, що на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України є всі підстави для визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним.

Представник третьої особи без самостійних вимог, направив суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечував.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини суд виходить з наступного.

Згідно довідки Вотилівської сільської ради №295 від 13 липня 2015 року, ОСОБА_1 з 2003 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 а, по даний час.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що в 2003 році працював сільським головою і дійсно ОСОБА_1 купила у ОСОБА_3 половину хати за 3000 грн., гроші позивачка разом з ними та його дружиною возили відповідачці в с. П.Попівка в 2003 році. До цього часу щодо купівлі-продажу ніяких претензій не було. Позивачка проживає в половині будинку з 2003 року. Розписку посвідчував в 2006 році, так-як немає документів на будинок.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що дійсно позивачка придбала у відповідачки будинок і вони з чоловіком в 2003 році возили гроші відповідачці в с. П.Попівка. З того часу ОСОБА_1 проживає в даній половині будинку та зробила там ремонт.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що йому відомо від жителів села, що ОСОБА_1 купила хату в ОСОБА_8 і проживає в ній більше десяти років. Він допомагав будувати курник у вказаному домоволодінні на прохання ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що на даний час працює сільським головою в с. Вотилівка Лисянського району. Домоволодіння по вул. Галкіна 82 та 82 а складається з двох адрес, так-як будинок на дві половини. Одну половину купила позивачка у відповідачки і проживає в ній по даний час, а в 2006 році він допомагав їй встановлювати двері в літню кухню, весь матеріал надавала ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що позивачка більше десяти років проживає в с. Вотилівка в частині будинку який купила у ОСОБА_3. Він на її прохання перекривав кришу на веранді у даному будинку, будинок був старий і занедбаний, всі ремонтні роботи робились за кошт позивачки.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що проживає з відповідачкою ОСОБА_3 яка домовилась з ОСОБА_1 продати їй хату в с. Вотилівка за 5000 грн., але вони заплатили тільки 3000 грн., а 2000 грн. не віддали.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що йому відомо від жителів села та самої позивачки, про купівлю нею частини будинку в с. Вотилівка по вул. Галкіна 82 а. На прохання позивачки він будував їй курятник, в даному будинку позивачка проживає більше десяти років.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що на прохання ОСОБА_1 будував шию в льох, перекривав літню кухню в будинковолодінні, який вона придбала та проживає в ньому більше 12 років в с. Вотилівка.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що більше 12 років ОСОБА_1 проживає в будинку, який вона придбала у ОСОБА_3, він допомогав позивачці будувати шию в льох та курник.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що ОСОБА_1 більше десяти років проживає в будинку по вул. Галкіна, 82 а, який вона купила у ОСОБА_3 і він на замовлення позивачки робив їй ворота та огорожу даного будинковолодіння.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що ОСОБА_1 більше десяти років проживає в будинку по вул. Галкіна, 82 а, який вона купила у ОСОБА_3 і він допомагав у будинковолодінні будувати курник, огорожу.

Відповідно до довідки сільської ради від 14 серпня 2015 року №320, ОСОБА_3 рахується власником будинку по вул. Галкіна, 82 а, в с. Вотилівка Лисянського району, Черкаської області, але документи на право власності не надавались.

Жодного документа, який би підтверджував право власності на будинок по вул. Галкіна, 82 а, в с. Вотилівка Лисянського району, Черкаської області за ОСОБА_3 суду не надано.

Разом з тим, з вказаних вище доказів достовірно вбачається, що позивачка відкрито і безперервно володіє та користується будинком по вул. Галкіна, 82 а, в с. Вотилівка Лисянського району, Черкаської області більше десяти років, але теж не надала жодного належного доказу, який би підтверджував право власності на вказану частину будинковолодіння.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Статтею 658 ЦК України визначено, що право продажу товару належить його власнику.

Виходячи зі змісту ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно частини 2 вказаної статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №-9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним суди повинні з'ясовувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилась від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Таким чином, умовами для визнання дійсним укладеного між особами правочину на підставі вказаної норми в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї зі сторін від нотаріального посвідчення правочину, домовленість щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, повне або часткове виконання умов договору.

З письмової розписки від 29 листопада 2006 року написаною ОСОБА_16 вбачається, що вона отримала від ОСОБА_1 три тисячі гривень за будинок по вул. Галкіна, 82 а, в с. Вотилівка. З даного документа жодним чином не можливо зробити висновок про те, що дані кошти є повною оплатою за вказаний будинок, а в судовому засіданні відповідачка заперечує факт досягнення згоди щодо такої істотної умови договору купівлі-продажу як ціна, посилаючись на домовленість про купівлю-продаж будинку за 5000 грн. Крім цього, дана розписка належним чином не засвідчена згідно вимог ЗУ «Про нотаріат».

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, судом розяснено позивачу та відповідачу вимоги ст. 10, 60 ЦПК України, та суд сприяв сторонам в отриманні доказів.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд не може взяти до уваги показання свідків в частині щодо підтвердження факту укладання договору купівлі-продажу та передачі коштів, оскільки за законом вказані обставини не можуть підтверджуватись показаннями свідків.

Виходячи з викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд позбавлений правових підстав для задоволення позовних вимог, зокрема і вимоги про визнання права власності на спірний будинок з тих підстав, на які посилається позивачка в позовній заяві.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 220, 328, 655-659, ЦК України, 2, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 157, 158, 159, 179, 196, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Вотилівська сільська рада Лисянського району Черкаської області, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на будинок, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської протягом десяти днів з дня його проголошення через Лисянський районний суд.

Повний текст рішення виготовлено 10.09.2015 року.

Суддя - С. Д. Пічкур