УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Парінової І.К.,Маляренка А.В., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання недійсною розписки, визнання неукладеним договору позики, стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом та, збільшивши позовні вимоги, просив визнати недійсною розписку та неукладеним договір позики від 31 травня 2014 року між ним та ОСОБА_8, стягнути з відповідача на його користь 12 000 грн безпідставно набутих коштів та 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилався на ті обставини, що 31 травня 2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілі, якими керували позивач та відповідач, отримали пошкодження.

Помилково вважаючи себе винним у ДТП, він передав ОСОБА_7 4 000 грн та 8 000 грн на відшкодування завданої шкоди та під дією психологічного тиску видав відповідачу розписку про наявність у нього 8 000 грн боргу.

У липні 2014 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив стягнути із ОСОБА_6 8 000 грн боргу за договором позики від 31 травня 2014 року.

13 січня 2015 року рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено.

16 березня 2015 року рішенням апеляційного суду Житомирської області рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано недійсною боргову розписку та неукладеним договір позики від 15 березня 2013 року.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 12 000 грн безпідставно отриманих коштів.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6 та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли відносини із заподіяння шкоди, на відшкодування якої позивач добровільно передав гроші та видав розписку про укладення позики та не виконав взятих на себе зобов'язань, що є підставою для стягнення боргу, а позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, частково задовольняючи позов ОСОБА_9 та відмовляючи у задоволенні зустрічного, апеляційний суд виходив з того, що між сторонами не виникло договірних відносин, оскільки боргова розписка написана позивачем на відшкодування ним шкоди, заподіяння якої не підтверджено доказами, тому вона є недійсною, а договір позики неукладеним, а кошти, сплачені відповідачу, підлягають поверненню як безпідставно набуті.

Ураховуючи, що ОСОБА_7 не надав доказів наявності вини позивача у заподіянні йому матеріальної шкоди внаслідок пошкодження його автомобіля, грошові кошти у розмірі 12 000 грн, які позивач передав йому у зв'язку із ДТП, підлягають стягненню з відповідача як безпідставно отримані, як передбачено ст. 1212 ЦК України.

Проте погодитися з таким рішенням суду апеляційної інстанції не можна, оскільки воно ухвалено з порушенням вимог ст. 213 ЦПК України, без повного та всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та перевірки їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, без виконання усіх вимог цивільного судочинства.

Судами встановлено, що 31 травня 2014 року о 7 годині на автодорозі Котлярка-Ходорків поблизу с. Котлярка у Попільнянському районі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів під керуванням ОСОБА_6 та ОСОБА_7, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

На місці пригоди водії погодили, що ОСОБА_6 відшкодує ОСОБА_7 12 000 грн збитків за ремонт автомобіля, на виконання чого ОСОБА_6 передав відповідачу 4 000 грн і 8 000 грн, видав розписку про отримання від відповідача 8 000 грн у позику та зобов'язався їх повернути протягом місяця, а ОСОБА_7 видав розписку про те, що у разі оплати ремонту його автомобіля не буде мати до нього претензій.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, правильно встановивши обставини справи про те, що спірні відносини виникли з підстав заподіяння шкоди під час дорожньо-транспортної пригоди, не надав цим обставинам належної оцінки та не вірно визначився із нормами матеріального права, що їх регулюють, на порушення вимог ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, ухвалив помилкове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_9 та відмову в задоволенні зустрічного позову.

При цьому суд не перевірив доводів відповідача та висновків суду першої інстанції про те, що позивач добровільно визнав наявність його вини у заподіянні шкоди та взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду, яке має виконуватись належним чином відповідно до умов договору (ст. ст. 526, 629 ЦК України), а сторони мають право на його укладення (п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.1 ст. 205, ст. 509 ЦК України), не надав цим обставинам відповідної оцінки та не навів доводів у спростування цих висновків суду першої інстанції, зробив передчасний висновок про відсутність шкоди та необхідність повернення сплачених коштів.

Визнаючи неукладеним договір позики та визнаючи недійсною розписку, суд не врахував, що вона видана на виконання зобов'язання про відшкодування шкоди, не перевірив наявності ознак новації боргу ст. 1054 ЦК України, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

Крім того, суд не врахував, що розписка є лише доказом укладення правочину та без посилання на норму матеріального права (ст. 215 ЦК України) та зазначення підстав визнав її недійсною, а договір позики - неукладеним, що суперечить нормам процесуального права.

Ураховуючи, що ці порушення судом норм процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду апеляційної інстанції потрібно скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

В.О. Савченко