Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 335/2898/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.В.
№ провадження 22-ц778/3921/15 Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М. С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення банківського вкладу та процентів, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення банківського вкладу та процентів.

В обґрунтування позову зазначав, що 03.12.2014 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений Договір-заява про банківський строковий вклад (Депозит) «Нові гроші» №313731/47028/3-14, відповідно до умов якого Банк відкрив вкладнику - позивачу депозитний рахунок НОМЕР_1 та прийняв на зберігання грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 5000 доларів США, на строк з 03.12.2014 року по 03.03.2015 року. Відповідно до умов договору за користування грошовими коштами Банк сплачує вкладнику проценти із розрахунку 12,50 % річних.

03.03.2015 року позивач звернувся до Банку із письмовою вимогою - заявою про повернення грошових коштів за банківським вкладом, яка залишена банком без розгляду, а вкладені кошти та нараховані на них відсотки не повернені.

У зв'язку з тим, що відповідач після закінчення строку дії договору грошові кошти та проценти не повернув, тобто не виконав взяті на себе зобов'язання, станом на 18.03.2015 року, заборгованість Банку перед позивачем складає 5026,02 доларів США, з яких 5 000 доларів США - сума вкладу за договором; 26,02 доларів США - проценти за користування грошовими коштами.

Посилаючись на те, що Банком по закінченню строку дії договору банківського вкладу, сума вкладу та нараховані проценти не повернуто, просив суд стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь заборгованість у розмірі 5026,02 доларів США.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 суму вкладу у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) доларів США та проценти за користування грошовими коштами в сумі 26 (двадцять шість) доларів США 02 центів, а всього 5026 (п'ять тисяч двадцять шість) доларів США 02 центи.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір в сумі 1132 (одна тисяча сто тридцять дві) грн. 98 коп. на користь держави.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» подали апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі Банк зазначає, що рішення суду першої інстанції, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без задоволення.

Позивач в засідання апеляційного суду не з"явився, просив відкласти розгляд справи у звязку з виїздом за межі міста. Документів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання не надав. Колегія суддів на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України визнала причини неявки позивача неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Представник відповідача також в судове засідання не з"явився, повідомлений про місце та час розгляду справи у відповідності до ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки).

Причини неявки в судове засідання апеляційного суду представник відповідача не повідомив, будь - яких письмових клопотань, заперечень або пояснень по справі не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1,305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1060 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов"язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (гл. 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу, а відповідно до ст. 1074 ЦК України в редакції, що виникла на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено, що 03.12.2014 pоку між ПАТ "Банк "Фінанси та ОСОБА_3 був укладений договір банківського вкладу № 313731/47028/3-14 на суму 5000,00 доларів США, зі сплатою процентів за ставкою 12,5 % річних, на строк з 03.12.2014 року по 03.03.2015 року.

Відповідно до п. 2 договору банк зобов'язався нараховувати на суму вкладу 12,5 % річних за весь час користування коштами. Пунктом 3 договору передбачено, що після закінчення строку вкладу вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 4.2, 4.3.2 Основних умов.

03.03.2015 р. строк дії договору закінчився, позивач звернувся до банку з письмовою вимогою щодо повернення грошових коштів за банківським вкладом, яка залишена банком без розгляду, а вкладені кошти та нараховані на них відсотки не повернені.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилався на те, що на порушення умов договору банк в обумовлений у ньому строк вклад не повернув та не виплатив всі проценти, посилаючись на обмеження щодо видачі готівкових коштів в іноземній валюті з депозитних рахунків клієнтів, встановлених постановами НБУ.

Задовольняючи позов, суд правильно застосував норми матеріального права та врахував, що відмова банку у видачі суми вкладів та нарахованих процентів з посиланням на обмеження, встановлені постановами Правління Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України та № 160 від 03.03.2015 року "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитних та валютних ринків України, є незаконною, оскільки позбавляє вкладника можливості володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами та порушує права вкладника, визначені Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та суперечить нормам ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що повернення вкладу позивачу буде порушенням постанов Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України та № 160 від 03 березня 2015 року "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України, виконання яких є обов"язковим для усіх банків і звільняють їх від належного виконання зобов"язань за договором банківського вкладу, не можна визнати належною правовою підставою для відмови у задоволенні вимог вкладника, оскільки названі акти НБУ є підзаконними і суперечать ч.2 ст. 1060 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Інші органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно з ч.2 ст. 56 Закону України "Про Національний банк України нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку.

Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотньої сили, крім випадків, коли вони згідно з законом помякшують або скасовують відповідальність.

Названі постанови Правління НБУ №758 від 01 грудня 2014 року та № 160 від 03 березня 2015 року спрямовані на регулювання діяльності банків (юридичних осіб), визначених цими Постановами, яке здійснюється в межах адміністративно-правових відносин НБУ з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю, отже не є актами цивільного законодавства у розумінні ст. 4 ЦК, а являються нормативно-правовими актами органу державного управління.

Крім того, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, банк порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України, однак в порушення названих норм позивач позбавлений права користуватися своїм майном у виді грошових коштів, які банк отримав від нього на умовах строковості та платності і у встановлений строк не повернув.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308,314,317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: