Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Максимчук З.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., за участю позивача, представника позивача ОСОБА_1 та представника Рівненського державного гуманітарного університету Шахрайчука А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 22 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Рівненського державного гуманітарного університету, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відокремлений структурний підрозділ санаторій-профілакторій Рівненського державного гуманітарного університету, про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И Л А :

22 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернулася в Рівненський міський суд з позовом до Рівненського державного гуманітарного університету, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відокремлений структурний підрозділ санаторій-профілакторій Рівненського державного гуманітарного університету, про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позову вказувала, що з 01.02.1988 року по 23.01.2015 року вона працювала в відокремленому структурному підрозділі санаторій-профілакторій Рівненського державного гуманітарного університету - сестрою медичною.

Наказом по відокремленому структурному підрозділу санаторій-профілакторій РДГУ № 5 від 23.01.2015 року її було звільнено з роботи за власним бажанням. Однак ні в день звільнення, ні до моменту подачі позову розрахункові кошти їй не виплачено. Відповідач виплатив їй заробітну плату за 2014 рік в повному обсязі. На

_______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1867/2015 Головуючий у 1 інстанції : Куцоконь Ю.П.

Доповідач : Григоренко М.П.

день звільнення роботодавець повинен був здійснити оплату за 10 робочих днів січня 2015 року та компенсацію за відпустку за відпрацьований час з 01.09.2014 року по 23.01.2015 року.

Із цих підстав просила стягнути із РДГУ на її користь заборгованість із заробітної плати, невиплачену при звільненні в сумі 913,80 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 648,90 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5665,56 грн.

19 червня 2015 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просила стягнути з РДГУ на її користь заборгованість із заробітної плати, невиплачену при звільненні в сумі 913,80 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 648,90 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 9138 грн.

Рішенням Рівненського міського суду від 22 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Рівненського державного гуманітарного університету на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в сумі 913,80 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 648,90 грн., а всього 1562,70 грн.

В позові ОСОБА_3 в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено за недоведеністю та безпідставністю.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати.

Стягнуто з Рівненського державного гуманітарного університету в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на його незаконність в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, через порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вирішуючи питання про відсутність вини роботодавця у затримці розрахунку при звільненні працівника, судом не було взято до уваги, що відокремлений структурний підрозділ санаторій-профілакторій РДГУ здійснює свою діяльність по сьогоднішній день, не дивлячись на припинення часткового фінансування за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Вважає, що відповідач має нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні передбачену ч.1 ст. 117 КЗпП України.

Із цих підстав просить змінити оскаржуване рішення суду, стягнувши з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 9138 грн.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник Рівненського державного гуманітарного університету Шахрайчук А.М., вказує, що суд першої інстанції правильно відмовив позивачу у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, так як вина Рівненського державного гуманітарного університету в затримці розрахунку дійсно відсутня, оскільки було відсутнє відповідне фінансування із Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а тому просить відхилити апеляційну скаргу.

В ході апеляційного розгляду справи позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник Рівненського державного гуманітарного університету Шахрайчук А.М. просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив із того, що вина Рівненського державного гуманітарного університету в затримці розрахунку позивача при звільненні відсутня, оскільки заробітна плата останній раніше виплачувалась за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але із 01 січня 2015 року вказаний Фонд припинив перераховувати грошові кошти університету на зазначені цілі у зв'язку із змінами у чинному законодавстві.

Проте, на розсуд колегії суддів, оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню, у зв'язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст. ст. 116 і 117 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

По справі встановлено і це визнав сам відповідач у справі, що при звільненні позивача з роботи їй не було здійснено виплату всіх належних сум, які мали їй бути сплачені.

Заперечуючи проти задоволення заявленого позову ОСОБА_3, Рівненський державний гуманітарний університет вказує про відсутність своєї вини у затримці розрахунку позивача при її звільненні, у зв'язку із відсутністю відповідного фінансування відповідача на 2015 рік з боку Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Але, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що ця обставина свідчить про відсутність вини відповідача у невиконанні свого обов'язку, передбаченого ст. 116 Кодексу законів про працю України.

З матеріалів справи вбачається, що санаторій-профілакторій Рівненського державного гуманітарного університету є відокремленим структурним підрозділом цього університету, без статусу юридичної особи і його фінансування за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності здійснюється лише частково.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про оплату праці» для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Частина 3 ст. 15 цього ж Закону визначає, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Статтею 16 цього ж Закону визначено, що на підприємствах і в організаціях, які знаходяться на госпрозрахунку і отримують дотації з бюджету, організація оплати праці здійснюється відповідно до статті 15 цього Закону, але в межах визначених для них у встановленому порядку сум дотацій та власних доходів з урахуванням умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідач у справі не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що він був позбавлений можливості здійснити повний розрахунок із своїм працівником у день звільнення за рахунок своїх коштів, отриманих внаслідок господарської діяльності чи із інших джерел.

Крім того, із змісту оскаржуваного рішення також вбачається, що суд першої інстанції все ж таки задовольнив позов ОСОБА_3 в частині стягнення на її користь із Рівненського державного гуманітарного університету заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, в загальному розмірі 1562,70 грн., незважаючи на те, що за твердженням відповідача ці виплати мали бути здійснені тільки за рахунок коштів, перерахованих Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності і рішення Рівненського міського суду від 22 червня 2015 року в цій частині представник відповідача в ході апеляційного розгляду визнав правильним.

Відповідно до висновків, які містяться у постановах Верховного Суду України, від 3 липня 2013 р. у справі № 6-60цс13; 20 листопада 2013 р. у справі № 6-114цс13; від 2 червня 2014 р. у справі № 6-76цс14, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за затримку розрахунку працівника при його звільненні з роботи.

Статтею 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що середньоденний заробіток позивача на день звільнення становив 91 грн. 38 коп., а за період з 24 січня по 22 червня 2015 року кількість робочих днів відповідає 100 дням.

Будь-яких заперечень з приводу правильності обрахунку позивачем середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 24 січня по 22 червня 2015 року відповідач не подав.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 січня по 22 червня 2015 року, в розмірі 9138 грн., підлягають задоволенню у повному розмірі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 22 червня 2015 року в частині відмови ОСОБА_3 в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Рівненського державного гуманітарного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 січня по 22 червня 2015 року задовольнити та стягнути із останнього на користь позивача 9138 грн.

Стягнути із Рівненського державного гуманітарного університету на користь держави судовий збір, в розмірі 487 грн.20 коп., за подання позивачем апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Григоренко М.П.

Судді : Максимчук З.М.

Рожин Ю.М.