АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №212/2690/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1324/К/15 Колочко О.В.
Категорія № 49(І) Доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Масловій К.В.

за участю: позивача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 20 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 09.06.2006 року, зареєстрований Жовтневим відділом РАЦС КМУЮ, актовий запис № 340.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що з 09.06.2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 Від шлюбу сторони мають доньку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З січня 2015 року фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинено, спільного господарства вони не ведуть, подальше збереження шлюбу неможливе, спір про майно між ними відсутній, після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з матір`ю - позивачем ОСОБА_2

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 09.06.2006 року Жовтневим відділом РАЦС, актовий запис № 340, розірвано.

Не погодившись з указаним рішенням суду, відповідач звернувся із апеляційною скаргою на нього, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та позовну заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Зокрема, апелянт посилається на те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було з'ясовано фактичні взаємовідносини між сторонами у справі, дійсні причини для розірвання шлюбу, не взято до уваги інтереси малолітньої дитини та помилково встановлено, що подальше спільне життя позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя та їхньої малолітньої дитини.

Судом, на думку апелянта, не взято до уваги, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що подружнє життя сторін та збереження їхнього шлюбу є неможливим та не досліджено той факт, що тимчасовий розлад у сім*ї, конфлікти між подружжям викликані випадковими причинами, в той час, як між подружжям залишилася взаємоповага та добрі стосунки, а переїзд позивача до своєї матері був здійснений з ініціативи відповідача на час проведення ремонту у спільному помешканні сторін. Жодна із сторін не прагне створити нову сім`ю. Крім того, позивачем не надано доказів застосування до неї відповідачем фізичного насилля.

Також апелянт посилається на те, що судом в порушення ст.111 СК України не було надано сторонам строк на примирення та допущено порушення процесуального права, а саме: відповідач отримав копію позовної заяви ОСОБА_2 у день ухвалення рішення, він не зміг ознайомитися з матеріалами справи та надати свої заперечення, не було проведено попереднє судове засідання. При ухваленні рішення судом, на думку апелянта, не враховано інтереси малолітньої дитини та не вирішено питання її подальшого місця проживання, не враховано пріоритет сімейного виховання дитини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 09.06.2006 року між ОСОБА_2, та ОСОБА_3 було укладено шлюб зареєстрований Жовтевим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 340. Від шлюбу сторони мають доньку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сторони шлюбних стосунків не підтримують, волевиявлення позивача щодо примирення з відповідачем відсутнє.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 111,112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. З'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналогічні роз'яснення викладено в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11, від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, покладати на позивача обов'язку збереження сім'ї при наявності на це його категоричного заперечення не можна, оскільки це не відповідає вимогам вказаних статей СК України.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив всі обставини справи, та дійшов обґрунтованого висновку щодо неможливості подальшого збереження сім'ї.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів, які б свідчили про неможливість подружнього життя сторін та збереження їхнього шлюбу, оскільки жодна із сторін не прагне створити нову сім`ю, колегія суддів до уваги не бере, так як шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка.

Доводи апеляційної скарги, щодо порушення ст.111 СК України судом першої інстанції не призначення додаткового строку для примирення подружжя, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки примушування до збереження сімейних стосунків є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу, крім того дане клопотання в суді першої інстанції сторонами не заявлялось.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування законного рішення, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду повинно бути залишено без змін на підставі ст. 308 ЦПК України .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИ Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: