Справа № 645/1513/15-ц
Провадження № 2/645/1067/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Шарка О.П., секретаря судових засідань - Вороніної О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про встановлення порядку користування квартирою, що є об'єктом спільної часткової приватної власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виділ часток співвласників зі спільної сумісної власності та визначення порядку користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, в якому просить встановити порядок користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 житловою площею 28,4 кв.м., виділивши співвласнику квартири ОСОБА_2 та члену її сім'ї ОСОБА_3 кімнату площею 20,0 кв.м., визначену в технічному номером «6», залишивши в користуванні' ОСОБА_4 кімнату площею 8,4 кв.м., визначеної в технічному'паспорті під № «5». Кухню, плошею 5,7, визначену в технічному паспорті під № «4», ванну кімнату, вбиральню, коридор, шафу та балкон залишити у загальному користуванні.

ОСОБА_4 в свою чергу звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якому просить суд визначити частки у спільній сумісній власності за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 по ? частці кожному, припинивши право спільної сумісної власності і виділивши ідеальні частки співвласників в натурі, виділити у користування ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 кімнату №6, площею 20,0 кв.м., у користування ОСОБА_2 житлову кімнату №5, площею 8, 4 кв.м., вбудовану шафу №8, площею 0,6 кв.м., залишивши кухню №4, площею 5,7 кв.м., ванну кімнату, вбиральню коридор залишити у спільному користуванні.

В обґрунтування первісного позову позивач зазначив, що згідно ордеру Виконавчого комітету Ленінської Ради депутатів трудящих м. Харкова, виданого 1 квітня 1967 року на ім'я батька ОСОБА_10 їх сім'я з 4 чоловік отримала право на зайняття двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Після смерті батька, в 2000 році квартира була приватизована, про що було видано свідоцтво про право власності зареєстрованим №п-8-23234 від 26.07.2000 року Харківського міською радою. В грудні 2010 року вона, як співвласник приватизованої квартири і її чоловік, ОСОБА_3, як член сім'ї співвласника житла, вселились за згодою її матері - ОСОБА_11 в спірну квартиру. За час проживання в квартирі вона та її чоловік повністю сплачують кумунальні послуги та утримують квартиру в належному стані, дотримуються всіх норм щодо норм громадського порядку та добросусідства, однак, останній рік у них склались неприємні стосунки з відповідачами з причин спору щодо користування житловою площею. Фактично в квартирі мешкають ОСОБА_4, ОСОБА_2, та її чоловік - ОСОБА_12, спори виникають відносно участі кожного співвласника у сплаті комунальних послуг та житлову площу. ОСОБА_13 проживає у приватному будинку АДРЕСА_2, протягом останнього року, на підґрунті неприязливих стосунків постійно підбурює ОСОБА_14 до сімейних сварок, він постійно здійснює злочини в відношенні сім'ї позивача, у зв'язку з чим позивачі неодноразово зверталися до правохоронних органів.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_4 зазначила, що у відповідності зі свідоцтвом про право власності на житло квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8. ОСОБА_3 не є власником спірної квартири, а лише зареєстрований та мешкає в ній. Особовий рахунок відкрито на ім'я ОСОБА_14, на підставі рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради м Харкова від 20.06.2000 року за № 135/21 ОСОБА_14 було визнано наймачем вищезазначеної квартири. ОСОБА_2 зробила її життя та життя її онука нестерпним, Позивач є літньою людиною, пенсіонеркою, є «дитиною війни», у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на теперішній час склалися неприязнені стосунки з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спірна квартира є двокімнатною, одна з житлових кімнат має площу 8,4 кв.м., а інша 20,0 кв.м., і позивач вважаю за можливе і необхідне виділити їй та її онукам ОСОБА_13 та ОСОБА_8 у користування кімнату площею 20,0 кв.м. ( приміщення № 6) , а ОСОБА_2 кімнату №5, площею 8,4 кв.м.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 первісний позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити, зустрічний позов не визнали у повному обсязі, просили у його задоволенні відмовити, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

У судовому представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_15 первісні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила у їх задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримала у повному обсязі.

Третя особа за первісним позовом, відповідач за зустрічним ОСОБА_13 зустрічний позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, у задоволенні первісного позову просив відмовити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у зустрічному позові

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає первісні позовні вимоги та зустрічні позовні в частині визначення порядку користування житловим приміщенням такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

У ході судового розгляду встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1, на праві власності належить ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_13 (свідоцтво про право власності на житло від 7 серпня 2000 року реєстраційний номер №8-00-199500, видане Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Харківської міської ради

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, вона складається з 2-х кімнат, площею 8,4 кв.м. та 20 кв.м.

Так, відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до роз'яснень п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. ,

Відповідно до ч.4ст.10 ЦПК України, суд роз'яснював сторонам наслідки не вчинення ним процесуальних дій, зокрема, наслідки недоведення належними та допустимими доказами (ст..58, 59 ЦПК України) обставин, якими вони обґрунтовують позовні вимоги. Так, виходячи з характеру спірних правовідносин, того, що внаслідок встановлення порядку користування квартирою вона набуде статусу комунальної, суд роз'яснював сторонам право на призначення судової будівельної експертизи для вирішення питань можливості встановлення порядку користування квартирою для всіх співвласників, однак сторонами таке клопотання не заявлялось, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості встановити порядок користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 та взагалі визначити чи можливий поділ спірної квартири.

Окрім того, за вимогою ст. 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки, можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу і кожна зі сторін має право вимагати виконання судового рішення в частині, що стосується цієї сторони.

ОСОБА_8, ОСОБА_13 є повноправними власниками спірної квартири, однак, позивачем за первісним позовом ОСОБА_5 не залучена до участі у справі, а ОСОБА_13 залучений позивачем до участі у справі як третя особи, у той час як процесуальні права третьої особи значно вужчі, ніж права сторони у справі, тобто позивачем невірно визначений суб'єктний склад осіб, які беруть участь у справі у зв'язку з чим неправильно визначено спосіб захисту своїх інтересів. Судом неодноразово під час судового розгляду наголошувалося на необхідності зміну процесуального статусу зазначених осіб, що було проігноровано позивачем ОСОБА_2

Зустрічні позовні вимоги в частині визначення частки у спільній сумісній власності за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 по ? частці кожному, припинивши право спільної сумісної власності підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст.317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна , що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України „Майно, що є у власності двох або більше осіб /співвласників/ належить їм на праві спільної власності /спільне майно/".

При цьому, згідно зі ст. 368 ЦК України „Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю"

Окрім того, згідно до ст. 370 ЦК України „Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду."

Як вже зазначалося вище, що сторонам по справі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_13 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Враховуючи характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає, що до останніх слід застосовувати положення ст. 357 ЦК України. Так, згідно ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

На підставі ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визначення часток у спільній сумісній власності , припинення права спільної сумісної власності позивачів та відповідачів на спірну квартиру законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 384, 365 ЦК України, 3, 10; 11; 27, 30, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У первісних позовних вимогах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про встановлення порядку користування квартирою, що є об'єктом спільної часткової приватної власності - відмовити у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виділ часток співвласників зі спільної сумісної власності та визначення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визначити частки у спільній сумісній власності за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 по ? частці кожному, припинивши право спільної сумісної власності і виділивши ідеальні частки співвласників в натурі.

У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: