АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-4795 Головуючий у 1-й інстанції - Калініченко О.Б.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 квітня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно збудованих споруд,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно збудованих споруд.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.105-107).

В суд апеляційної інстанції позивач не з'явилась, про місце та час апеляційного розгляду повідомлена належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення їй судової повістки 23 березня 2015 року (а.с.120). Суд ухвалив розглядати справу у її відсутність, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника відповідача, ОСОБА_5, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 березня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої Київської нотаріальної контори Пічевською Н.В., належить частина житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Києві, загальною площею 57,10 кв. метрів, та частина земельної ділянки, площею 0,0845 га, по АДРЕСА_2 в м. Києві. Інша частина будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 в м. Києві належить відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10 січня 2011 року згідно з відомостями технічного паспорту станом на 8 жовтня 2010 року індивідуального житлового будинку в м. Києві по АДРЕСА_2, що в цілому складається з житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами.

До теперішнього часу між співвласниками будинку, що належав їм на праві спільної часткової власності, був встановлений порядок володіння і користування майном, в тому числі і земельною ділянкою з надвірними будівлями, жодних претензій один до одного не мали.

Спірний гараж був побудований у 1988 році за згодою всіх співвласників, проте, своєчасно не був оформлений. На час завершення будівництва гаража у 1988 році передбачалась реєстрація права власності на підставі технічного паспорта на споруду.

З матеріалів справи вбачається, що порядок користування земельною ділянкою між сторонами не встановлено і на даний час між сторонами розглядається спір про це в судовому порядку.

Згідно з поясненнями відповідача та її представника, і не заперечувалось представником позивача в ході розгляду справи, саме позивач встановила на спірній земельній ділянці паркан, виділивши самостійно частину земельної ділянки у своє особисте користування, тим самим фактично провівши розподіл земельної ділянки зі сторони переднього фасаду будинку, і на даний час гараж, наявність якого, на думку позивача, порушує її права як співвласника земельної ділянки, знаходиться на тій частині земельної ділянки, яка залишилась у фактичному користуванні відповідача, і розташований під вікнами частини будинку, якою користується ОСОБА_4

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.95-98).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд зробив два взаємовиключні висновки про існування порядку користування земельною ділянкою та про відсутність існування такого порядку між сторонами, не можуть бути прийняті апеляційним судом виходячи з наступного.

Як убачається з мотивувальної частини рішення, посилання суду на те, що до теперішнього часу між співвласниками будинку, що належав їм на праві спільної часткової власності, був встановлений порядок володіння і користування майном, в тому числі і земельною ділянкою з надвірними будівлями (а.с.96), ураховуючи зміст попередніх та наступного за наведеним абзаців оскаржуваного рішення, стосуються періоду побудови спірного гаража у 1988 році, коли сторони у даній справі не мали статусу власників цього майна.

Водночас, посилання суду на те, що порядок користування земельною ділянкою між сторонами не встановлено і на даний час між сторонами розглядається спір про це в судовому порядку (а.с.97), стосуються безпосередньо сторін у даній справі і відповідають дійсному стану речей.

Посилання апеляційної скарги на те, що при будівництві гаража не були дотримані протипожежні відстані, гараж є самовільно побудованою спорудою, а тому підлягає знесенню, також є безпідставними, оскільки указаний гараж побудований і на земельній ділянці, належній відповідачу. Як правильно зазначив у цій частині районний суд, гараж був побудований за згодою співвласників земельної ділянки відповідно до встановленого між ними порядку користування нею і цей порядок є обов'язковим також для осіб, які пізніше набули відповідну частку у спільній власності на землю або на жилий будинок.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко