Справа № 229/661/15-ц
Провадження № 2/229/372/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

при секретарі Костіній І.В.

з участю прокурора Ленченко О.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника органу опіки

та піклування Мельніченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ,

третя особа : орган опіки та піклування Дружківської міської ради ,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що з 07 жовтня 2010року по 12 квітня 2013року вона проживала однією сім"єю зОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. Вони вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився спільний син - ОСОБА_4.

Фактично стосунки було припинено 12 квітня 2013року. На цей час вона була вагітна та ІНФОРМАЦІЯ_3 народила доньку ОСОБА_5.

ОСОБА_2 відмовився визнавати дітей, тому вона зверталася до Дружківського суду з позовом про визнання батьківства. Про що є рішення суду від 04 липня 2013року , та від 11 грудня 2014року.

Відповідач є батьком неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3. Він не надавав свій дозвіл змінити своїм дітям прізвище на ОСОБА_2. З часу народження дітей не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми , не купує їм одяг, взуття, їжу та іграшки. За весь цей час відповідач життям та матеріальним забезпеченням не цікавився, жодного разу не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дітьми та приймати участь у їх вихованні. Діти батька не знають. ОСОБА_4 його не пам"ятає та не має до нього ніяких почуттів. Доньку відповідач бачив один раз, коли проводилась генетична експертиза ДНК.

Діти проживають з нею. Вона та її батьки забезпечують їм гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. Діти доглянуті, здорові, одягнені, взуті. Батько участі в цій сфері життя дітей не приймав.

Просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги і просить позов задовольнити з підстав викладених в позові. Пояснила, що вона не бажає спілкуватися з відповідачем, вважає, що він ніколи не визнає своїх дітей.

Відповідач позовні вимоги не визнав. Пояснив, що він дійсно почав мешкати з позивачкою однією сім"єю в її квартирі з жовтня 2010року. ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка народила сина ОСОБА_4, але оскільки вона на цей час ще не розірвала шлюб з попереднім чоловіком, ОСОБА_4 був записаний прізвищем на її чоловіка ОСОБА_14. Жили добре, до початку ремонту в квартирі. Вона постійно пред"являла претензії щодо ремонту. Почала вигоняти його з квартири. В березні 2013року він припинив спілкування з позивачкою. З нею дуже трудно спілкуватися, він не бажав скандалів , тому взагалі уникав зустрічей та спілкування з нею. Ніхто йому із ЗАГСу не дзвонив щодо зміни прізвища ОСОБА_4. Аліменти він сплачує. Він бажає спілкуватися з дітьми, але через відносини з матір"ю дітей не може налагодити таке спілкування. Просить не позбавляти його батьківських прав.

Представник органу опіки та піклування Мельніченко Т.В. вважає недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки підстав для цього не вбачає на день розгляду справи.

Прокурор також вважає, що підстави для позбавлення батьківських прав відповідача на даний час відсутні

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно із ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які після припинення фактичних шлюбних відносин між батьками проживають за адресою АДРЕСА_1, з матір'ю, яка займається їх вихованням (а.с.9,10,13).

Відповідач ОСОБА_2 проживає у власному будинку за адресою АДРЕСА_2 разом з дружиною ОСОБА_7 (а.с.52 ).

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пп. 15,16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Позивач на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов"язків посилається на Акт , який складено 03.04.2015року вже після звернення до суду з даним позовом , згідно якому ОСОБА_5 не приходить, не підтримує зв"язок і не надає матеріальної допомоги доньки ОСОБА_4 з 12 квітня 2013року. Також посилається на показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які в судовому засіданні пояснили, що відповідач два роки тому покинув позивачку і за цей час ні разу до дітей не прийшов. Характеризують його як особу яка любить вживати алкогольні напої.

Відповідач в судовому засіданні заперечував своє ухилення від виконання батьківських обов'язків

стосовно дітей, пояснивши, що має бажання брати участь у їх вихованні, проте через неприязні стосунки з позивачем, не має змоги спілкуватися з дітьми.

І цей факт , суд вважає , знайшов підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивач в судовому засіданні категорично заявила, що не бажає спілкування з відповідачем .

Законодавчо встановлений принцип повної рівності обох батьків у сфері виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг.

Форми та методи виховання дітей узгоджуються батьками (ст.151 СК). Враховуючи вік дітей: 3 роки сину ОСОБА_4, більше року доньки ОСОБА_5" ї, суд вважає, що така позиція позивача - категорична відмова від спілкування з відповідачем, свідчить про перешкоди позивача у досягненні узгодження батьків у формах та методах у вихованні дітей.

Аліменти на утримання сина ОСОБА_4 відповідач сплачує, що підтверджується випискою з

відділення банку (а.с.22) і довідкою з підприємства ПП "Обрій", де працює відповідач, (а.с.42).

Аліменти на тримання доньки ОСОБА_5 стягнуті з відповідача згідно рішення суду від 06.03.2015року, яке набрало чиності 16 березня 2015року і як пояснила позивач рішення передано на виконання до відділу виконавчої служби у м.Дружківка (а.с.39-41).

Таким чином, доводи позивача, щодо неутримання дітей не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Доводи позивача, що батько дітей не забажав надати їм своє прізвище, не свідчить про ухилення батька від виконання батьківських обов"язків. Крім того суд вважає необхідним зазначити, що згідно рішення суду від 11 грудня 2014року, відповідно до якого було визнано батьківство ОСОБА_2 у відношенні ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3, зобов"язано відділ реєстрації актів цивільного стану внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_5, змінивши прізвище "ОСОБА_1" на "ОСОБА_1" (а.с.11), але прізвище не змінено, з яких причин позивачем не обгрунтовано.

Позивач, як на підтвердження своїх доводів посилається на копію заяви до прокурора м.Дружківки, в якій просила провести перевірку ПП "Обрій" і порушити кримінальну справу відносно посадових осіб цього підприємства , які зобов"язані виконувати судове рішення (а.с.26). Але суд вважає, що така заява не свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов"язків щодо утримання сина ОСОБА_4, і навпаки підтверджує, що затримка у виплаті аліментів за виконавчим листом № 2/229/773 від 20.11.2013року відбулася не з вини відповідача .

Факт зловживання відповідачем алкогольних напоїв не знайшов підтвердження в судовому засіданні. На обліку в наркологічному кабінеті відповідач не перебуває, що підтверджується довідкою № 310 від 22.04.2015року (а.с. 50).

Даних про те, що відповідач є хронічним алкоголіком або наркоманом матеріали справи не містять. Відсутні належні та допустимі докази про вживання відповідачем наркотичних засобів або зловживання алкогольними напоями на протязі 2013-2015 роках.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_8, які є сусідами відповідача, характеризують відповідача як спокійну людину, дуже працелюбного У стані алкогольного сп"яніння не бачили.

Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради № 16-0848-01 від 20.05.2015року, який підтримала представник органу опіки в судовому засіданні , в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, враховуючи бажання батька зберегти родинні стосунки з дітьми та брати участь у їх вихованні, орган опіки та піклування вважає позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей не доцільним (а.с.62-63).

Враховуючи, що під час судового розгляду належних та допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та його винної поведінки позивачем надано не було, і такі обставини судом не встановлені, а також приймаючи до уваги позицію відповідача, який бажає приймати участь у вихованні та утриманні дітей, суд вважає, що позбавлення його батьківських прав є недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам малолітніх дітей, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 243,60грн задоволенню також не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,88,209,212-215,223 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 10денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т.Л.Панова