АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Заводян К.І., Бреславського О.Г.

секретар Давня Я.А.

за участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 червня 2015 року,-

встановила:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Посилалась на те, що 13.09.2004 року вона та відповідач уклали між собою усний договір купівлі-продажу житлового будинку, що в смт. Красноїльськ по вул. Путна, 57а Сторожинецького району Чернівецької області, який належав відповідачу. Вартість визначена в сумі 600 доларів США. Однак через відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на будинок письмово договір не складався і нотаріально не посвідчувався, але на підтвердження його укладення відповідач написала позивачу письмову розписку про отримання обумовленої суми грошей 600 доларів США та про подальше посвідчення договору нотаріально.

У 2014 році рішенням Сторожинецького районного суду було визнано за відповідачем право власності на частку в зазначеному будинку, в результаті чого позивач звернулася в письмовому порядку до відповідача з приводу повернення сплачених грошей. Гроші відповідач відмовилась повертати через пропуск позивачкою строку позовної давності. Вважає укладений правочин недійсним.

____________________________________________________________________

22ц-1130 / 2015 р. Головуючий у 1 інстанції Яківчик І.В.

Категорія 20 доповідач Савчук М.В.

Просила стягнути із ОСОБА_2 600 доларів США, що еквівалентно 16710 гривень та судові витрати.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 16710 грн., що еквівалентно 600 доларів США та судові витрати в сумі 243, 60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушенням норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що розписка не є договором купівлі-продажу, а є документом, який підтверджує юридичний факт передачі-отримання грошових коштів. Вважає пропущеним строк позовної давності для звернення до суду з позовом, перебіг якого почався від дня, коли почалося його виконання, тобто з дня підписання розписки або з моменту ухвалення рішення суду про визнання за відповідачем права на спірне нерухоме майно від 24.03.2005 року .

Крім того посилається, що суд неправильно визначив характер спірних правовідносин, оскільки кошти за розпискою не є боргом, оскільки розпискою не передбачено повернення коштів та строк виконання зобовязання.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

________Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим, оскільки домовленості між позивачем і відповідачем стосувалися купівлі-продажу обєкту житлової нерухомості, за який позивачем було сплачено суму в розмірі 600 доларів США, а відповідач ОСОБА_2 прийняла домовлену вартість та передала житло. Оскільки такий правочин є недійсним в силу закону, то кожна із сторін в реституційному порядку має повернути те, що вона отримала. ОСОБА_1 зобовязана повернути житлову нерухомість ОСОБА_2, а остання отримані 600 доларів США.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно зясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції установлено, що відповідач ОСОБА_2 видала позивачу ОСОБА_4 письмову розписку про отримання 13.09.2004 року від ОСОБА_4 грошей в сумі 600 доларів США. Зазначивши в розписці також і те, що вона претензій на житловий будинку № 57 «А» не має, а при оформленні на користь ОСОБА_4 необхідних документів в нотаріальній конторі, зобовязується їх підписати.

В судовому засіданні першої інстанції позивач і відповідач не заперечували і визнали, що вказана розписка була написана внаслідок того, що ОСОБА_2 продала ОСОБА_4 свою частку у житловому будинку по вул. Путна, 57 «А» в смт. Красноїльськ Сторожинецького району за 600 доларів США, а коли будуть виготовлені документи на цю частку то ОСОБА_2 зобовязалася підписати договір купівлі-продажу цієї частки у нотаріуса. Крім того, визнали те, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 ключі від будинку та стала там проживати.

Відповідно до ст.657 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення домовленості щодо продажу будинку, договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації і недотримання такої форми суперечило вимогам цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст.ст. 215, 216 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину, який не створює юридичних наслідків і кожна сторона такого правочину зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно вимог ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Виходячи із зазначених вище вимог закону, колегія суддів вважає вірним висновки суду першої інстанції про те, що між сторонами було досягнуто домовленості про купівлю-продаж частини житлового будинку і на виконання договору було передано 600 доларів США, які необхідно повернути позивачу.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених випадків, статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтованими також є висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, а посилання в апеляційній скарзі про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними,в виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Сторожинецького районного суду від 24.03.2005 року по справі № 2-148, житловий будинок, який належав померлому ОСОБА_5 в смт. Красноїльськ, вул. Путна, 57А, Сторожинецького району, Чернівецької області було розподілено між його спадкоємцями ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та виділено в натурі 52/100 ідеальних часток у спільну сумісну власність ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та 49/100 ідеальних часток у спільну сумісну власність ОСОБА_2 і ОСОБА_9, який викупив частку, що належала ОСОБА_10.

Рішенням Сторожинецького районного суду від 10.12.2014 року та додатковим рішенням суду від 13.05.2015 року по справі № 723/2762/14-ц, припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_9 на 49/100 ідеальних часток в домоволодінні, що по вул. Путній, 57А в смт. Красноїльськ, Сторожинецького району. Виділено кожному співвласнику по 24/100 часток в натурі по погоджених сторонами варіантах ескізної пропозиції.

Внаслідок отриманого права відповідачка ОСОБА_2 18.06.2015 року зареєструвала за собою на праві приватної спільної часткової власності 24/100 часток вказаного обєкту житлової нерухомості, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 45, а отже саме з цього моменту у неї виникла можливість відчужувати свою частку у спільній частковій власності, від чого вона відмовилась та з цього моменту порушуються права позивача.

Статтями 257, 261 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а перебіг цього строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Перебіг строку позовної давності почався саме з моменту, коли у відповідача виникло право приватної власності на спірне майно та можливість реального його відчуження, але вона відмовилася від цього, тобто з моменту реєстрації права власності на частину будинку.

Отже доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу для своїх вимог і заперечень, правильно застосував закон, що регулює спірні правовідносини, та дійшов правильного висновку про задоволення позову, а посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неправильно визначив характер спірних правовідносин є безпідставними.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апелянта про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, на думку судової колегії, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України , колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: