АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5213/15 Головуючий 1 інстанції:Сиротников Р.Є.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Коваленко І.П.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу прокурора Московського району м. Харкова на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 24 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначає, що протягом тривалого часу підтримував дружні стосунки із ОСОБА_2, яка є його дальньою родичкою. Вона успадкувала після смерті батьків домоволодіння по АДРЕСА_1.

Оскільки він внаслідок певних сімейних обставин в 2003 році фактично залишився без житла, відповідачка запропонувала купити в неї вказаний житловий будинок та мешкати в ньому. Також вона запропонувала придбати належне їй на праві власності нежитлове приміщення, розташоване за адресою - АДРЕСА_2, літ. «А-9», оскільки їй терміново були потрібні гроші.

21 червня 2003 року він придбав у ОСОБА_2 житловий будинок із надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення, розташовані за адресою АДРЕСА_2, літ. «А-9».

Договір купівлі-продажу оформлено письмово, однак через скрутний фінансовий стан ОСОБА_2 договір не був у встановленому законом порядку завірений нотаріально.

ОСОБА_2 обіцяла, що протягом шести місяців збере необхідні документи та угода буде оформлена у встановленому законом порядку.

Гроші за нерухоме майно відповідачка отримала у день підписання договору, про що склала відповідну розписку. Він одразу ж вселився до будинку та продовжує ним користуватися як законний власник. У використанні за призначенням нежитлових будівель потреби не було, в зв'язку із чим він не наполягав на негайному оформленні всіх правовстановлюючих документів.

Наприкінці 2003 року ОСОБА_2 повідомила, що їде до подруги в Крим. Через кілька місяців він намагався зв'язатися із нею по мобільному телефону та розшукати відповідачку, але її місцезнаходження на теперішній час не відомо.

Крім того, він не зміг скористатися нежитловими приміщеннями, розташованими по АДРЕСА_2 оскільки правовстановлюючі документи на це приміщення залишились у відповідача, начебто, для того, щоб продовжити оформлення документів.

В теперішній час він позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки право власності на спірний будинок зареєстроване за її колишнім власником.

Просить визнати дійсним укладений 21 червня 2003 року між ним та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу житлового будинку із надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_2, літ. «А-9»;

визнати право власності в цілому на житловий будинок із надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення, розташовані за адресою АДРЕСА_2, літ. «А-9».

Відповідачка в судове засідання не з'явилася.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 24 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дійсним укладений 21 червня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.договір купівлі-продажу житлового будинку із надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із надвірними будівлями по АДРЕСА_1, загальною площею 71,3 кв.м., з яких житлова площа - 27,0 кв.м.

В іншій частині - в задоволенні позову відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок позивача.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 23 липня 2015 року виправлено описку в рішенні суду, зазначивши в резолютивній частині рішення суду прізвище, ім'я та по батькові відповідача як ОСОБА_2, виклавши резолютивну частину рішення суду в такій редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дійсним укладений 21.06.2003 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу житлового будинку із надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

В іншій частині - в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача».

В апеляційній скарзі прокурор Московського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, оскільки судом порушено норми матеріального та процесуального права, рішення ухвалено з неповним з'ясуванням обставин по справі.

Зазначає,що не підписані сторонами проекти договору купівлі-продажу та розписка не можуть вважатися належними доказами передачі грошей за вказаним договором, в матеріалах справи відсутні також докази ухилення ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення договору.

Судом не з'ясовано питання про наявність у ОСОБА_2 права власності на спірний будинок. Надані копії документів, які спрямовані на підтвердження наявності у ОСОБА_2 можливого статусу спадкоємця домоволодіння по АДРЕСА_2 (а.с.6-10), не стосуються будинку по АДРЕСА_1.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як зазначає позивач 21 червня 2003 року між ним та ОСОБА_2 укладено у простій письмовій формі договір купівлі- продажу житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до якого ОСОБА_2 продала за 270000 грн. цей будинок, а він його купив.

Вказує, що умови договору виконанні, оскільки ОСОБА_2 кошти отримала, будинок йому передала, однак від нотаріального оформлення договору ухиляється.

Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225, 227, 47 ЦК України у редакції закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.

Нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Право продажу майна належить власнику.

З представлених до матеріалів справи доказів вбачається, що на час оформлення такої угоди ОСОБА_2 не була власником цього майна.

Власником майна була ОСОБА_4 і будь -яких даних, що ОСОБА_2 є власницею цього майна після неї матеріали справи не містять.

Крім того, відсутні докази і щодо фактичної передачи житлового будинку, ключів та документів на будинок від ОСОБА_2 до ОСОБА_1

Як пояснює ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, вона і до цього часу не оформила на себе всі документи на будинок та, як вказує вона взагалі не знає хто такий ОСОБА_1; ніяких угод, розписок з ним вона ніколи не оформляла, коштів від нього не отримувала; будинок йому не продавала.

Дійсно, на а.с. 19,20 є письмовий договір як зазначено, купівлі- продажу будинку, однак він сторонами не підписаний; якщо це копія - то вона судом не завірена; розписка на а.с. 20 також не містить ні дати її складання, ні підписів сторін, ніким не завірена.

За таких обставин підстав для визнання угоди дійсною та визнання права власності на будинок за ОСОБА_1 не вбачається.

В частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання дійсниим договору купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 літ. А-9 та визнання за ним права власності на ці приміщення рішення суду не оскаржується і судовою колегією не переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Московського району м. Харкова - задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 24 вересня 2014 року у частині відмови у задоволенні позову - залишити без зміни.

В іншій частині рішення суду скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: