СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/874/15-ц
Провадження №2/547/300/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання Н.П.Козулі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

22.07.2015 позивач ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", як правонаступник ЗАТ КБ "ПриватБанк", звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області (а.с. 21) із зазначеним позовом до ОСОБА_1, обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобовязань щодо повернення коштів за кредитним договором № б/н від 06.02.2008, внаслідок чого на 30.06.2015 утворилася загальна заборгованість відповідача перед банком 15937,25 грн. Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 243,60 грн.

Позивач свого представника у судові засідання не направив, про місце, час і дату розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 15, 19, 25, 27, 32, 38, 39), звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення (а.с. 27, 28, 42, 43, 64).

Ураховуючи зазначені обставини суд, за правилами ч.ч. 1, 2 ст. 158 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 01.10.2015 відповідач заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що дійсно отримувала у 2008 році у ОСОБА_2 кредитну картку, повертала банку кошти шляхом поповнення відповідної карти. У 2010 році через скрутне матеріальне становище припинила повертати кошти банку.

Пояснила, що кредитні кошти банку використала у тому числі на придбання бензокоси і пилососа. 05.05.2010 до будинку відповідача прийшли особи, які представилися працівниками ОСОБА_2, забрали у неї бензокосу і пилосмок, склали акт про передачу заставного майна, сказали що продадуть їх і виручені кошти підуть на погашення кредиту. 06.05.2010 позивач звернувся із письмовою заявою до начальника Семенівського відділення ОСОБА_2 про надання роздруківки платежів та надання довідки про заборгованість за кредитом, проте банк відповідь на заяву не надав.

Позивач надав судові копії зазначених акту і заяви, оригінали предявив у судовому засіданні.

Позивач просила відмовити у позові через те, що більш як 5 років вона не платила банкові коштів і банк не вимагав від неї повернення кредиту після відібрання безокоси і пилосмока.

Відповідач у судові засідання 23.10.2015 і 11.11.2015 не з'явилася, про місце, дату і час їх проведення повідомлена належним чином (а.с. 37, 63).

Ураховуючи зазначене, керуючись ст. 158, 224 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

06.02.2008 між позивачем, як банком (який є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 16-18), і відповідачем, як позичальником, шляхом заповнення та підписання відповідачем заяви укладено договір № б/н, згідно якого відповідач 26.02.2008 отримав від банку емітовану банком кредитну карту "Кредитка "Універсальна" "30 днів пільгового періоду" із кредитним лімітом 500,00 грн (а.с. 7). Відповідно до зазначеної заяви заява разом із памяткою клієнта (не додана до позовної заяви), Правилами надання банківських послуг (а.с. 8-13), Тарифами (не додані до позовної заяви) складають договір про надання банківських послуг.

Умовами кредитування визначено, зокрема, кредитний ліміт 500,00 грн, пільговий період кредитування 30 днів за кожною витратою із нарахуванням 0,01 % річних, базова процентна ставка 3% на місяць на залишок заборгованості, штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобовязанням більш ніж на 120 днів 500 грн + 5 % від ціни позову (а.с. 7, 8, 11, 13).

Отже між позивачем і відповідачем укладено договір банківського рахунка і кредитний договір (далі Договір).

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 10561 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч. 1, 2 ст. 550 ЦК України).

26.02.2008 позивач видав, а відповідач отримав кредитну карту "Кредитка "Універсальна" "30 днів пільгового періоду" із встановленим кредитним лімітом 500,00 грн (а.с. 7).

З наданого позивачем розрахунку (а.с. 4-6) вбачається, що після 26.02.2008 відповідач користувався кредитними коштами банку, допустив несвоєчасне погашення відповідних платежів на користь банку.

Згідно розрахунку станом на 30.06.2015 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за Договором на суму 15937,25 грн, яка складається із: 4024,97 грн заборгованість за кредитом, 8281,67 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 2395,50 грн заборгованість за комісією і пенею, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 735,11 грн штраф (процентна складова).

Відповідач не оспорив розрахунок, судові не надано доказів на спростування неправильності та/або необґрунтованості складеного позивачем розрахунку.

Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 5) останні два погашення заборгованості за Договором здійснено 26.04.2010 у сумі 200,00 грн, а також 01.02.2013 у сумі 100,00 грн.

Відповідно до акту про передачу заставного майна від 05.05.2010 (а.с. 35) представник ОСОБА_2Царінний прийняв від ОСОБА_1, як позичальника, заставне майно на відповідальне зберігання, а саме: бензопилу "Дружба-УМ" "Електрон", пилосмок LG V-C3044RD, за кредитно-заставним договором № 7784820. Актом передбачено, що у випадку непогашення наявної простроченої заборгованості та залишку за кредитом в строк до 15.05.2010 позичальник доручає ОСОБА_2 передати на реалізацію заставне майно, а виручені кошти за вирахуванням витрат на проведення оцінки майна, направити на погашення заборгованості.

Відповідач пояснив, що припинив сплачувати кошти банку після вилучення у нього зазначеного майна у травні 2010 року.

Листом від 16.10.2015 № 30.1.0.0/2-20151012/831 (а.с. 40) позивач повідомив, що 01.02.2013 на погашення заборгованості за договором надійшла сума у розмірі 100,00 грн за рахунок реалізації заставного майна. Вказані дата і сума також відображені у розрахунку заборгованості за договором (а.с. 5) і довідці про рух грошових коштів (а.с. 52).

Суд наголошує, що зазначені кошти сплачені не відповідачем, як позичальником, а, власне, банком, як кошти, що надійшли до банку після реалізації вилучених у травні 2010 року у відповідача бензопили і пилосмока.

Суд оцінює заперечення позивача проти позову через те, що більш як 5 років вона не платила банкові коштів і банк не вимагав від неї повернення кредиту після відібрання безокоси і пилосмока, як заперечення, яке за своїм правовим змістом є заявою про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Як випливає із розрахунку (а.с. 5), перебіг позовної давності розпочався для банку 30.11.2011, що є датою припинення нарахування (існування) поточної заборгованості за кредитом, а також датою припинення нарахування (існування) процентів на поточну заборгованість за кредитним договором.

Частиною першою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Суд зазначає, що за Договором не відбулося переривання перебігу позовної давності, оскільки 01.02.2013 на погашення заборгованості за договором надійшла сума у розмірі 100,00 грн за рахунок реалізації заставного майна (лист від 16.10.2015 № 30.1.0.0/2-20151012/831 (а.с. 40). Вказана сума сплачена не відповідачем, а іншою особою, а, отже, відповідач не вчиняв після 26.04.2010 (останній його платіж за договором), після 30.12.2011 (припинення існування поточної заборгованості та її "переведення" у прострочену) жодних дій, що свідчать про визнання відповідачем (позичальником) боргу або іншого обовязку перед позивачем (банком).

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ч.ч. 2-4 ст. 267 ЦК України).

Ураховуючи зазначене суд робить висновок, що неналежним виконанням умов Договору відповідач порушив права позивача; на 30.06.2015 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за Договором на загальну суму 15937,25 грн, однак на дату звернення до суду із позовом 22.07.2015 позовна давність сплила, а, відтак, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57-60, 88, 158, 169, 208, 209, 212, 214, 215, 223-228, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Полтавської області через Семенівський районний суд Полтавської області.

Суддя В.Ф.Харченко