АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

17 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Панченка М.М., Вербової І.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року,

встановила:

09 грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №223381586 від 26.12.2007 р., яка станом на 03.09.2014 року складає 256 855,73 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 3 218 667,11 грн., з яких: 108 033,01 дол. США, що еквівалентно 1 353 765 грн. - заборгованість за кредитом; 40 601,78 дол. США, що еквівалентно 508 782,16 грн. - заборгованість за відсотками; пеня за прострочення кредиту та відсотків - 108 220,94 дол. США, що еквівалентно 1 356 119,95 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 25.12.2007 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого було змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у сумі 101 500 дол. США на строк 240 місяців по 26.12.2027 р. під 13% річних, а позичальник зобов'язався здійснювати його повернення частинами помісячно згідно з погодженим сторонами графіком. В той же день, з метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, банком було укладено з ОСОБА_4 договір поруки №223381586/01. 16 вересня 2009 року між кредитором та позичальником було укладено додаткову угоду №1, якою було змінено умови погашення кредиту. Датою остаточного погашення кредиту сторони визначили 26.08.2034 р. У зв'язку з тим, що позичальник не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання за договором, не здійснював щомісячного погашення кредиту та не сплачував відсотки у розмірах і строки, передбачені договором, 30.08.2014 р. відповідачам було направлені вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості, які виконані не були.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором станом на 03.09.2014 р. в сумі 256 855,73 доларів США, еквівалент за курсом НБУ - 3 218 667,11 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, просить скасувати заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року та ухвалити нове, яким зменшити суму заборгованості до суми поточної заборгованості, відмовити у задоволенні вимог щодо штрафних санкцій та судових витрат.

Свої доводи мотивує тим, що не була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, у зв'язку з чим не могли надати докази для всебічного, повного та неупередженого розгляду справи.

Зазначила, що 08 лютого 2013 року позивачем було пред'явлено до неї, як поручителя, вимогу №С11-114-1-3/609 від 08.05.2012 року про дострокове виконання грошових зобов'язань, яка була вручена їй особисто під розписку в офісі, за адресою: м.Київ, вул. Пирогова, 7-7б. При цьому позивач не звернувся до суду з позовом у строк, передбачений п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. За таких підстав позивач втратив право на стягнення з неї, як поручителя, будь-яких штрафних санкцій за договором поруки. Крім цього, судом не вирішено питання про зменшення неустойки у відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України, враховуючи, що сума пені перевищує вдвічі поточну заборгованість по кредиту. З урахуванням ч.2 ст.616 ЦК України суд мав право зменшити розмір збитків та неустойки, оскільки кредитор не вживав заходів щодо їх зменшення.

В судовому засіданні ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Пояснила, що відповідно до надісланої позивачем вимоги строк виконання зобов'язання був скорочений та настав 13.02.3013 р. Строк звернення до суду з позовом сплив 13.09.2013 року, що свідчить про припинення поруки.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги не заперечував.

Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Гриньова М.І. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27 грудня 2007 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №223381586, за умовами якого останньому надано в кредит в сумі 101 500 доларів США на строк до 26 грудня 2027 року під 13 % річних з обов'язком повернення його частинами помісячно згідно з погодженим сторонами графіком.

Згідно з пунктом 9.1 вказаного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом із сплатою всіх сум належних до сплати н а дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом ( в тому числі прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору.

Згідно з пунктом 9.2 кредитор вправі пред'явити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення цих строків менш ніж на 30 календарних днів, але більше трьох раз протягом останніх дванадцяти місяців.

Позичальник зобов'язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов'язань за цим договором протягом не більш ніж 30 календарних днів з моменту її пред'явлення. У разі невиконання позичальником цієї вимоги кредитор має право звернути стягнення за іпотечним договором (або пред'явити вимогу поручителю) або вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника за цим договором, які не суперечать чинному законодавству України.

27 грудня 2007 року, з метою забезпечення позичальником ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №223381586/01.

Зокрема, п.п. 3.4 та 3.5 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником повністю або частково всіх або окремих боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором, банк має право звернутися до поручителя з письмовою вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Поручитель приймає на себе зобов'язання здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому банком, протягом 5-ти банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги банку. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо банк надіслав її поштою за адресою, поручителя, вказаною в цьому договорі, або повідомлену банку поручителем згідно застереження до цього пункту договору. Для дійсності вимоги банк не зобов'язаний надавати поручителю підтвердження невиконання боргових зобов'язань боржником.

16 вересня 2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_3 уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору від 26 грудня 2007 року.

Зокрема, пунктом 1 зазначеного договору строк кредиту було збільшено на 80 календарних місяців, у зв'язку з чим датою остаточного погашення кредиту сторони визначили 26 серпня 2034 р., а строк кредиту (строк користування кредитом) - 320 місяців.

16 вересня 2009 року ОСОБА_4 надала письмову згоду на зміну умов кредитного договору (а.с.33).

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник ОСОБА_3 з 26 грудня 2011 року перестав виконувати належним чином свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів. Станом на 19.04.2012 р. сума простроченої заборгованості по тілу кредиту складала 64,77 дол. США , по процентам - 6 374,28 дол. США, по пені - 2 979,66 доларів США, у зв'язку з чим банком було пред'явлено вимогу від 08.05.2012 р. №С11-114-1-3/603 про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені (а.с.96).

Вказану вимогу ОСОБА_3 отримав 08.02.2013 р., таким чином граничний строк виконання цього зобов'язання спливав 10 березня 2013 року.

З вимогою про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі від 08.05.2012 р. №С 11-114-1-3/609 позивач також звернувся до поручителя ОСОБА_4 (а.с.87).

30.08.2014 р. позивач повторно направив боржнику та поручителю вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором та за договором поруки (а.с.37, 38).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, у зв'язку із чим на підставі статей 526, 530, 551, 554, 1054 ЦК України боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання зобов'язання.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, виходячи зі змісту ч.4 ст.559 ЦПК України, передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку , встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки ( якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст.559 ЦК України).

Пред'явлення вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Розглянувши справу у відсутність відповідачів без належного повідомлення останніх про час та місце розгляду справи, суд першої інстанції не перевірив доводи поручителя в тій частині, що направивши письмову вимогу від 08.05.2012 року про дострокове повернення кредиту, процентів за користування кредитом та пені, банк змінив строк виконання основного зобов'язання.

Доказів на спростування обставин фактичного отримання 08 лютого 2013 року відповідачами вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором від 08 травня 2012 року позивачем надано не було.

Оригінал вимоги від 08 травня 2012 року судом досліджено в судовому засіданні, заперечень з приводу належності вказаного доказу позивачем висловлено не було.

Таким чином, пред'явивши 08 лютого 2013 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати.

Однак, після зміни основного зобов'язання, банк до суду із позовом звернувся лише 09.12.2014 року, що свідчить про припинення поруки.

Повторно надіслані вимоги від 30.08.2014 р. не спростовує висновок суду про те, що кредитор втратив свої суб'єктивне право вимоги до поручителя, яке існувало протягом встановленого законом шестимісячного строку з часу зміни строку виконання зобов'язання.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині задоволення позову до поручителя ОСОБА_4, в тому числі в частині стягнення з неї суми судового збору.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині незгоди ОСОБА_4 з розміром стягнутої заборгованості за кредитним договором, необхідності її зменшення, а також про відмову в задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій.

При цьому суд виходить з тієї обставини, що відповідальність ОСОБА_4, як поручителя, припинена, судове рішення в частині визначення розміру заборгованості не стосується її прав та обов'язків.

У разі незгоди з обсягом покладеної відповідальності боржник ОСОБА_3 не позбавлений можливості оскаржити судове рішення у встановленому законом порядку.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 943 грн. 95 коп., а в дохід держави - судовий збір в сумі 883,05 грн., від сплати якого апелянт була звільнення до розгляду її апеляційної скарги.

Керуючись ст. 303,307,309,316,317,319ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 17 березня 2015 року в частині задоволення позову до ОСОБА_4 про солідарне стягнення кредитної заборгованості та суми судового збору скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 3654 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 943 грн. 95 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в дохід держави судовий збір в сумі 883,05 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/9683/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Демидовська А.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.