Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/495/15-ц

16 вересня 2015 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Битківського Л.І.

секретаря Дякун М.В.

з участю представника позивача Герелюка Т.Б.

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Богородчани справу за позовом Комунального підприємства "Державне підприємство Теплокомуненерго" до ОСОБА_2 про стягнення 982,04 грн., -

в с т а н о в и в :

ДП "Теплокомуненерго" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 982,04 грн. по оплаті за надані підприємством послуги. Заявлені вимоги мотивовано тим, що між підприємством та відповідачем укладено договір від 06.06.2000 року "Про надання послуг центрального опалення та гарячого водопостачання" у відповідності до якого підприємство надає відповідачці послуги з опалення квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_2 за надані послуги плату вносить не систематично, внаслідок чого утворилася заборгованість за жовтень-грудень 2001 року, січень-лютий 2012 року та березень 2013 року на загальну суму 982,04 грн., яку добровільно ліквідувати відповідачка не бажає.

Представник позивача Герелюк Т.Б. в судовому засіданні заявлений позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Вказав, що в січні 2015 року підприємство звернулось до Богородчанського районного суду з заявою про винесення судового наказу. Однак за заявою відповідачки судовий наказ 11.03.2015 року було скасовано, оскільки ОСОБА_2 доводила існування спору про право. Тому підприємство в березні 2015 року вимушене було звернутись з позовом до суду. Виходячи з цього просив визнати поважними причини пропущення позовної давності і захистити порушене право. Зазначив, що між підприємством та ОСОБА_2 06.06.2000 року було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та водопостачання, який відповідно до п.27 пролонговується щороку. Після прийняття КМУ постанови №639 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» відповідачці, як і усім споживачам було направлено пропозицію щодо укладення нового договору. Однак ОСОБА_2, єдина з усіх споживачів від укладення такого договору відмовилась. Також просив врахувати, що посилання відповідачки на відсутність в окремих кімнатах її квартири батарей не може бути підставою для припинення нарахування плати за надані послуги, оскільки встановлення опалювальних приладів у квартирі не є зоною відповідальності ТКЕ. Просив позов задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні заявлений позов не визнала. Пояснила, що послугами позивача не користувалася з 1 лютого 2005 року, коли в квартирі працівниками Богородчанського ВЖРЕП за її викликом були зняті радіатори опалення внаслідок їх непридатності до подальшої експлуатації. З того часу і до 28.02.2012 року батарей в квартирі не було. А тому у вказаний період послугами позивача по опаленню житла не користувалася. Про відсутність належного опалення в її квартирі свідчить акт від 15.02.2012 року, яким з участю представників ТКЕ засвідчено середню температуру у квартирі на рівні 12,5 градусів Цельсія. Вважає, що договір, на який посилається позивач від 06.06.2000 року, на її думку втратив чинність з прийняттям Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений постановою КМУ від 21.07.2005 року №630. Крім того, вказала, що позивач пропустив встановлений ст. 257 ЦК України строк звернення до суду, а тому слід застосувати наслідки спливу строку давності, визначені ст.267 ЦК України. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням Богородчанського районного суду від 18.08.2008 року у справі №2-237/2008 було встановлено суть правовідносин між ДП «Теплокомуненерго» та ОСОБА_2, як споживачем. У вказаному судовому рішенні встановлено, що підприємством, яке надає послуги з теплопостачання багатоквартирних житлових будинків в смт.Богородчанах є ДП "Теплокомуненерго", що відноситься до комунальної форми власності територіальної громади смт. Богородчани. Згідно п.8 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630 (далі за текстом Правил) послуги надаються споживачеві згідно договору, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, виконавцем згідно з типовим договором і укладається за його ініціативою. Права, обов'язки та відповідальність виконавця і споживача, передбачені цими Правилами, набирають чинності з моменту укладення договору. Аналогічна норма існувала і станом на 2000 рік і була передбачена Правилами надання населенню послуг з теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою КМ України від 30 грудня 1997 року № 1497. Між позивачем та відповідачем 06.06.2000 року укладено договір "Про надання послуг центрального опалення та гарячого водопостачання". Зміни умов договору або його розірвання у встановленому законом порядку не відбулось. Пояснення відповідача, що договір не приведено у відповідність до нових Правил, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог позивача, оскільки позивачем подано суду докази, що він намагався переукласти новий договір з відповідачкою, однак, не зробив цього з незалежних від нього причин.

Не може бути підставою для відмови у позові пояснення позивачки, що з 01.02.2005 року у її квартирі відсутні радіатори опалення, оскільки на позивача не покладено обов'язок забезпечувати функціонування системи опалення безпосередньо в квартирі відповідачки, яка належить її на праві власності. Суд вважає, що позивачем було виконано зі свого боку умови договору, оскільки теплопостачання було підведено до квартири відповідачки.

Відповідно до п.29 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача.

Будинок, в якому проживає відповідачка не газифікований, Богородчанський РЕМ не погоджує встановлення локального електричного опалення квартир, тому встановити індивідуальне опалення у вказаному будинку неможливо.

Таким чином, самовільне, без дозволу органів місцевого самоврядування, без отримання відповідних інженерних висновків, відключення радіаторів опалення у квартирі не є підставою зменшення оплати за надані послуги.

Згідно з розрахунками, представленими позивачем, заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання у ОСОБА_2 становить 982,04 грн.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Доказів, які б спростовували правильність тарифу чи розрахунку нарахованої оплати за користування послугами позивача, відповідачем не представлено.

Не може бути підставою для несплати вартості послуг позивача і факт встановлення актом від 15.02.2012 року середньої температури, нижче від нормативної, оскільки такий факт зафіксовано комісією за відсутності приладів опалення (батарей).

Разом з тим, суд вважає, що позивач, який звернувся до суду в січні 2015 року з заявою про видачу судового наказу, а згодом з позовом до ОСОБА_2 пропустив визначений ст. 257 ЦК України строк звернення до суду по платежах за жовтень, листопад та грудень 2011 року і поважних причин такого пропущення суду не навів. Оскільки відповідачка заявила про застосування наслідків спливу позовної давності, то в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Таким чином стягненню в користь позивача підлягає нарахована заборгованість за січень, лютий 2012 року та квітень 2013 року, що становить загалом 548,10 грн.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України слід покласти на відповідачку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 214-215 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 в користь Державного підприємства "Теплокомуненерго" 548,10 грн. заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання, 243,60 грн. оплаченого судового збору та 180 грн. понесених витрат пов'язаних з поміщенням оголошення про виклик в засобах масової інформації.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції шляхом подання в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Битківський Л.М.