УХВАЛА

30 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Леванчука А.О., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на мансарду, прибудову до житлового будинку, веранду, сарай-гараж, вбиральню, погріб, колонку, огорожу, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік - ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина. У визначений законом строк вона, як спадкоємець першої черги, звернулася до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за законом, а саме: син померлого - ОСОБА_5, дочка - ОСОБА_4, та мати - ОСОБА_6 відмовились від прийняття спадщини на її користь. 09 серпня 2013 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 79,2 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована за тією ж адресою. Разом з тим, у видачі документів, які б підтверджували її право власності в порядку спадкування на іншу частину будинку, а саме: мансарду, прибудову до житлового будинку, веранду, сарай-гараж, вбиральню, погріб, колонку, огорожу, державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області їй відмовлено з підстав відсутності у померлого правовстановлюючих документів на вказане майно. Зважаючи на той факт, що вказані вище об'єкти нерухомого майна не є самочинним будівництвом, вона звернулася до суду за захистом свої прав.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від

07 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 червня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 червня 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 18 вересня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: положень ст. ст. 328, 1216-1218, 1261, 1268 ЦК України та Закону України «Про власність», Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР».

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі за позовом про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом; від 30 січня 2013 року у справі за позовом про визнання права власності на спадкове майно; від 15 серпня 2012 року у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням; від 12 вересня 2012 року у справі за позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом; від 20 березня 2013 року у справі за позовом про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом про визнання права власності на спадкове майно; від 29 січня 2014 року у справі за позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом; від 23 квітня 2014 року у справі за позовом про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування; від 06 червня 2012 року у справі за позовом про визнання права власності в порядку спадкування; від 14 травня 2014 року у справі за позовом про визнання права власності в порядку спадкування на частину земельної ділянки та на частину самочинно збудованого будинку; від 12 вересня 2012 року у справі за позовом про визнання права власності на спадкове майно, на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2013 року у справі за позовом про визнання права власності в порядку спадкування, та на ухвалу Верховного Суду України від 21 липня 2010 року у справі за позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Дослідивши подані заявником матеріали, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. l ч.1 ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових

рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах: встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 Цивільного процесуального кодексу України», заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Розглянувши заяву ОСОБА_3, колегія суддів не знаходить підстав для допуску вказаної цивільної справи до провадження Верховного Суду України, оскільки з наданих копій судових рішень судів касаційної інстанції, вбачається, що наведені заявником підстави стосуються інших фактичних обставин справи, а тому підстави для допуску вказаної вище справи до Верховного Суду України в порядку, встановленому главою 3 розділу 5 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом до провадження Верховного Суду України за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька
М.К. Гримич
А.О. Леванчук
О.В. Умнова