Справа № 2 - о/489/120/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 вересня 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю народних засідателів Надольської О.С., Кушнір Є.К.,

представника заявниці ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Ленінський районний відділ ДМС України Управління ДМС у Миколаївській області, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є матір'ю неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У шлюбі з батьком доньки не перебуває.

Батько її доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у м. Миколаєві зареєстрований не був, працював неофіційно, у січні 2014 року він повідомив їй, що їде до Республіки Таджикистан для переоформлення документів, оскільки у нього закінчувався термін перебування в України. Останнім відомим місцем його проживання є квартира АДРЕСА_1. З січня 2014 року про ОСОБА_6 вона не має ніяких відомостей. Де знаходиться на даний час батько її неповнолітньої доньки їй нічого невідомо.

Визнання ОСОБА_6 безвісно відсутнім їй необхідно для здійснення реєстрації доньки за місцем її проживання.

Посилаючись на викладене, заявниця просила суд визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, безвісно відсутнім.

У судовому засіданні представник заявниці вимоги заяви підтримала.

Заявниця та представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилися. Про час і місце судового засідання повідомлені судом належним чином.

Заслухавши пояснення представника заявниці, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наявного у справі свідоцтва про народження батьками неповнолітньої ОСОБА_3 є ОСОБА_6 та заявниця ОСОБА_2

Як слідує з пояснень заявниці, в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 вона не перебувала.

На теперішній час місце проживання та перебування ОСОБА_6 невідоме.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню цих правовідносин.

За положеннями ст. 43 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявниця для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Крім того, місцем проживання особи, за положеннями ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

В своїй заяві заявниця вказувала на те, що ОСОБА_6 зареєстрований в м. Миколаєві Миколаївської області не був, та останнім відомим місцем його проживання була квартира АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник заявниці пояснювала суду, що ОСОБА_6 є громадянином Республіки Таджикистан.

Заявниця з ОСОБА_6 проживали разом однією сім'єю за адресою АДРЕСА_1 з 2012 року до січня 2014 року. Потім припинили проживання та перестали спілкуватися. На території України ОСОБА_6 офіційно не працював, останній постійного місця реєстрації в Україні не мав. Власного житла та нерухомості у ОСОБА_6 не було.

З пояснень представника заявниці в судовому засіданні також слідує, що ОСОБА_6 повернувся до Таджикистану.

Як свідчать матеріали справи, до звернення до суду з даною заявою, будь-яких заходів для встановлення місця знаходження чи перебування ОСОБА_6 заявниця не вживала, до органів внутрішніх справ не зверталася.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи, що заявницею не доведено жодної обставини, при наявності яких визнання особи безвісно відсутньою на території України є можливим, суд приходить до висновку, що визначених Законом підстав для задоволення заяви про визнання ОСОБА_6 безвісно відсутнім немає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209-215, 235, 246, 249 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання фізичної особи - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, безвісно відсутнім відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська

Народні засідателі О.С. Надольська

Є.К. Кушнір