АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/171/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1336/15Головуючий у 1-й інстанції Кравець С.В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

представника позивача - Коваленка Р.Й.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що 17.04.2012 року з відповідачем як ФОП було укладено Договір банківського обслуговування б/н, згідно якого їй було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок в електронному вигляді.

Оскільки ОСОБА_4 узяті на себе за кредитним договором зобов'язання не виконала, станом на 03.02.2015 року за нею рахувалася заборгованість, яка становила 19118,38грн. та яку Банк прохав стягнути з відповідачки.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором без номера від 17.04.2012 року в розмірі 19118,38грн. та судовий збір у розмірі 243,60грн.

З цим рішенням не погодилася відповідач, яка, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, подала на нього апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом порушена підсудність, оскільки договір банківського обслуговування був укладений між Банком та Фізичною особою-підприємцем, тобто між суб»єктами підприємницької діяльності, а тому спір підсудний господарському суду.

Вказує, що обставина щодо припинення нею діяльності як ФОП, на яку посилається позивач та зазначає у рішенні суд, нічим не підтверджена та судом не перевірена, як і не перевірена сума заборгованості згідно наданого Банком розрахунку; при розгляді справи судом не було встановлено та оголошено документів, що підтверджують часткову сплату нею заборгованості та формулу нарахування відсотків по кредиту.

У зв»язку з цим просила рішення місцевого суду скасувати та закрити провадження по справі.

У судовому засіданні представник відповідача доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та прохав її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнав, прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 17.04.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПП ОСОБА_4, було укладено Договір банківського обслуговування № б/н, що складається із Заяви, Умов та Правил надання банківських послуг (далі Умов) та Тарифів, відповідно до якого Банк встановив підприємцю ОСОБА_4 кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 у розмірі 12000,00 грн., що підтверджується довідкою № 08.7.0.0.0/39 від 10.02.2015 (а.с.25-41).

Кредитування здійснюється за допомогою корпоративної картки Business НОМЕР_2 та надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта в межах кредитного ліміту (п.3.2.1.1 Умов).

Для розрахунку відсотків за користування кредитом встановлена диференційована процентна ставка, яка залежить від терміну існування непогашеного залишку по кредиту (п.3.2.1.1.12 Умов).

Як установлено Тарифами банку, боржник сплачує 5% від суми ліміту 1000,00 грн. за судові витрати, одноразову комісію за управління фінансовим інструментом - 3,5% від суми ліміту; штраф за користування несанкціонованим овердрафтом 200% від суми, розрахованої від розміру плати за користування кредитним лімітом; штраф за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 200% від суми, розрахованої від розміру відсотків за користування кредитним лімітом; пеню у розмірі 0,2%, але не вище подвоєної % ставки НБУ за кожен день прострочки; штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову при відкритті претензійно-позовної роботи; прострочену комісію 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні; прострочені відсотки за кредитом у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні; прострочену заборгованість за кредитом 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні; пеню на залишок всієї заборгованості за кредитом 0,15% від суми прострочки (а.с.39-40).

Внаслідок неналежного виконання умов договору за ПП ОСОБА_4 станом на 03.02.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 19118,38 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 10799,64 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5595,71 грн., 2078,78 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 644,25 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, що підтверджується розрахунком (а.с.42-43).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно положень статті 625 ЦК України.

Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та чинного законодавства.

У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

За приписами ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові від 04.12.2013 року по справі №6-125цс13 Верховним Судом України висловлена правова позиція про те, що з огляду на положення ст.ст.51,52,598-609 ЦК України, ст.ст.47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Вірно встановивши обставини справи, здійснивши аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції правил підсудності, оскільки договір банківського обслуговування був укладений між Банком та Фізичною особою-підприємцем, тобто між суб'єктами підприємницької діяльності, а тому підсудний господарському суду, - не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як роз'яснено у п.14 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.203 року №3, спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003 року №755-IV, спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

За інформацією Машівського відділення Карлівської ОДПІ від 17.04.2015 року № 492/10-16-19, ОСОБА_4 обліковується в Машівському відділенні Карлівської ОДПІ як фізична особа, яка отримувала доходи від підприємницької діяльності. За відомостями з Єдиного державного реєстру, отриманих Машівським відділенням Карлівської ОДПІ 23.01.2015 р., проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням, номер запису 3001010, дата запису: 22.01.2015 року.

За таких обставин, дана справа вірно розглянута судом першої інстанції за правилами цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не перевірена сума заборгованості, яка покладена в основу рішення, при розгляді справи судом не було встановлено та оголошено документів, що підтверджують часткову сплату нею заборгованості та формулу нарахування відсотків по кредиту, - також не можуть бути взяті до уваги з огляду на те, що в справі наявний Розрахунок суми заборгованості відповідача перед Банком, який не містить розбіжностей з Випискою по рахунку за період з 10.01.2013р. по 03.02.2015р. та в якому відображено всі здійснені відповідачем платежі на погашення заборгованості за Кредитним договором (а.с.42-48).

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.212 ЦПК України. суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Доводи відповідача нічим не підтверджені, ПП ОСОБА_4 не надано доказів на спростування наданого Банком розрахунку, який не викликає сумнівів у колегії суддів.

Таким чином, апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, а її доводи не спростують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4», - відхилити.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Л.І. Пилипчук

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун