АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Поливач Л.Д., Нежури В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Редакція Газети «Голос України» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26.09.2014 у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» до Державного підприємства «Редакція Газети «Голос України»,ОСОБА_1 про захист ділової репутації, спростування недостовірної іформації та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Справа № 761/5532/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц-796/1214/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Малиновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
18.02.2014 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності певні відомості викладені ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті «Голос України» № НОМЕР_1 у статті автора ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»...», зобов'язати відповідачів спростувати вказані відомості, у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом розміщення офіційного вибачення перед ПАТ «Укртранснафта» та стягнути з відповідачів на користь позивача у рівних частинах немайнову шкоду у розмірі 402831,00 грн.;

В обґрунтування заявлених вимог вказували на те, що у зазначеній статті саркастично та свідомо неправдиво описується господарська діяльність ПАТ «Укртранснафта», з метою здійснювати тиск на колектив Товариства та дискредитувати його керівний склад. У статті автором абсолютно однозначно стверджується про злочинні дії працівників ПАТ «Укртранснафта», зокрема щодо «розкрадання десятків ешелонів «чорного золота», яке буцім то підлягає негайній консервації». За таких умов відповідачі оприлюднили інформацію про нібито злочинні дії посадових осіб та всупереч ст. 62 Конституції України перебрали на себе функції правосуддя та завдали значної шкоди діловій репутації ПАТ «Укртранснафта». Позивач листом від 23.12.2013 № 05-02/430/4851 звернувся до редакції газети «Голос України» з пропозицією опублікувати статтю, яка висвітлює позицію ПАТ «Укртранснафта» у даному питанні, проте редакцією газети листом від 24.01.2014 відмовлено в опублікуванні вказаного матеріалу. Таким чином, Позивач вважає, що опублікована відповідачами стаття з обраним змістом формує повний склад цивільного правопорушення, наявність якого є підставою для відшкодування немайнової шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26.09.2014 позовні вимоги ПАТ «Укртранснафта» до ДП «Редакція Газети «Голос України»,ОСОБА_1 про захист ділової репутації, спростування недостовірної іформації та стягнення моральної шкоди задоволені частково.

Визнано недостовірною та такою, що завдає шкоди діловій репутації Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта», інформацію, поширену Державним підприємством «Редакція газети «Голос України» ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті «Голос України» № НОМЕР_1 у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»...» (автор ОСОБА_1), а саме:

- відомості зазначені в першому та другому абзацах даної статті: «…«Розводили» б і досі, якби в цей «творчий процес» не втрутилися працівники Сумської обласної прокуратури. В останні дні жовтня регіон приголомшили дві інформаційні «бомби», з яких лише одна виявилась правдивою.»;

- відомості зазначені в восьмому абзаці статті: «Після ознайомлення з фактами, наведеними в наданих мені обласним прокурором викривальних документах, дійшов висновку: задіяні шахраями оборудки пахнуть не одним, а цілим табуном «смажених вепрів»…Але все по порядку.»;

- відомості зазначені в дев'ятому абзаці статті: «Причому роботи велися ударними темпами: викрадена нафта конвеєрним методом завантажувалася у автоцистерни майже з подвійним перевантаженням, від чого автомобільні шляхи регіону руйнувалися просто на очах.»;

- відомості визначені в десятому абзаці статті: «Однак, замість зажаданих документів, «жартівники»-нафтовики намагалися «втюхати» прокуратурі дозвіл НАК «Нафтогаз України» чотирирічної давності»;

- відомості зазначені в одинадцятому абзаці статті: «Збентежені таким відвертим нахабством нафтових «діловодів», слідчі прокуратури впритул зайнялися перевіркою їхньої «екологічної» діяльності. І одразу ж з'ясували: «творчий процес» з «освоєння» магістрального нафтопроводу здійснюється без обов'язкової державної екологічної експертизи - на око, без будь-якої проектної документації, без погодження з місцевим органом державної виконавчої влади та органом місцевого самоврядування, а також без інвентаризації джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферу, документів, що обґрунтовують обсяги викидів, та дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферу і, нарешті, без будь-яких дозволів. Фактично - підпільно, з порушенням більше десятка статей законів України: «Про трубопровідний транспорт», «Про екологічну експертизу», «Про охорону навколишнього середовища», «Про охорону атмосферного повітря» та інших.»;

- відомості зазначені в дванадцятому абзаці статті: «Однак то були лише квіточки, які прикривали цілий «букет нафтових ягідок» з розкрадання «чорного золота».

Зобов'язано Державне підприємство «Редакція газети «Голос України» та ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті «Голос України» № НОМЕР_1 у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»...», шляхом розміщення не пізніше місяця з дня набрання рішенням суду законної сили в газеті «Голос Україна» під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» тексту частини другої резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.09.2014р., які відповідно починаються зі слів «Визнати недостовірною…», тим же шрифтом і розміром, як шрифт самої Статті.

Стягнуто з Державного підприємства «Редакція Газети «Голос Україна» та ОСОБА_1 в рівних частинах на користь Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» моральну шкоду у розмірі 50000,00 (п'ятдесят тисяч) гривень, тобто по 25 000,00 грн. з кожного.

Стягнуто з Державного підприємства «Редакція Газети «Голос Україна» та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» судовий збір в розмірі 743,6 грн., по 371,80 грн. з кожного.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2014 виправлені описки та арифметичні помилки в ухваленому рішенні, зокрема, абзац п'ятий резолютивної частини викладений в наступній редакції:

Стягнути з Державного підприємства «Редакція Газети «Голос Україна» та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» судовий збір в розмірі 5243,6 грн., по 2621,8 грн. з кожного

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, відповідачем ДП «Редакція Газети «Голос Україна» подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення суду у зв'язку із порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідач не погоджується із висновками суду, оскільки, суд не взяв до уваги положення ч. 2 ст. 302 ЦК України згідно яких фізична особа, яка поширила формацію, отриману з офіційних джерел (інформація від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. При цьому фізична особа, яка поширює інформацію отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. Тобто, поширення офіційної інформації є підставою для звільнення від відповідальності (навіть в разі встановлення недостовірності розповсюдженої інформації). ОСОБА_1 взяв за основу власне інтерв'ю з прокурором Сумської області ОСОБА_5, а також прес-реліз, розміщений на сайті прокуратури, виклавши фактичні дані у власній інтерпретації. Більшість оскаржуваних фрагментів статті є оціночними судженнями та вираженням суб'єктивної думки автора, його іронічні висловлювання, які не можна інакше витлумачити, як критика, оцінка дій у сатиричній формі, з використанням характерних для публіцистики мовних засобів, таких як гіпербола, алегорія, а тому вони не можуть бути підставою для вимог про їх спростування. А також аж ніяк не могли зашкодити діловій репутації юридичної особи.

Ще однією підставою, яка унеможливлює задоволення позовних вимог, відповідач вказує відсутність складу цивільного делікту, зокрема, обов'язкового елементу делікту - вини редакції та автора у спричиненні немайнової шкоди. При цьому звертається увага, що судом не досліджено питання наявності шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача, причинного зв'язку між публікацією, шкодою (якби її наявність було встановлено) та вини редакції і журналіста, яка була завдана оспорюваними фрагментами матеріалу.

Крім того, на думку відповідача, судом проігноровано положення ст. 17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», яка передбачає, що у разі розгляду судом спору щодо завданої моральної (немайнової) шкоди між журналістом або засобом масової інформації як відповідачем та посадовою особою як позивачем суд вправі призначити компенсацію моральної (немайнової) шкоди лише за наявності умислу журналіста чи службових осіб засобу масової інформації.

Вважає, що рішення ухвалено не об'єктивно у зв'язку із неповним дослідженням обставин справи, тому просить його скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача ДП «Редакція Газети «Голос України»підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Представники позивача в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що оспорювана інформація є фактичними твердженнями, які не можуть розцінюватись судом як оціночні судження, оскільки вказані висловлювання у зазначеній статті формують негативну думку щодо ПАТ «Укртранснафта» та його діяльності, що підтверджується матеріалами справи. Судом враховано і позицію Європейського суду з прав людини, зокрема Рішення від 05.05.2011 по справі «Редакція газети «Правоє дело» та Штекель проти України» щодо наявності журналістського імунітету від цивільної відповідальності за дослівне відтворення матеріалу, опублікованому в пресі, проте, зважаючи на відсутність регулювання на законодавчому рівні державної реєстрації інтернет-видань, суд при винесенні рішенні виходив з того, що підходи, які регулюють відтворення матеріалу з друкованих засобів масової інформації та Інтернету відрізняються, та останній має значно вищий ризик завдання шкоди правам і свободам людини у зв'язку з чим має коригуватись з урахуванням притаманних цій технології рис, для того, щоб забезпечити захист зазначених прав та свобод, та сприяння їм, а тому суб'єкти інформаційних відносин повинні керуватись принципом добросовісності при поширенні інформації, що полягає, зокрема, у перевірці негативної інформації стосовно осіб, до яких вона відноситься.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не вважає за можливе.

Перевіряючи обставини справи, апеляційним судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у газеті «Голос України» № НОМЕР_1 було опубліковано статтю ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»…». У вказаній статті містились вислови, зокрема, у таких абзацах:

§ в першому абзаці : «… «Розводили» б і досі, якби в цей «творчий процес» не втрутилися працівники Сумської обласної прокуратури.»

§ в другому абзаці статті: «В останні дні жовтня регіон приголомшили дві інформаційні «бомби», з яких лише одна виявилась правдивою.»

§ в восьмому абзаці статті: «Після ознайомлення з фактами, наведеними в наданих мені обласним прокурором викривальних документах, дійшов висновку: задіяні шахраями оборудки пахнуть не одним, а цілим табуном «смажених вепрів»…Але все по порядку.»;

§ в дев'ятому абзаці статті: «Причому роботи велися ударними темпами: викрадена нафта конвеєрним методом завантажувалася у автоцистерни майже з подвійним перевантаженням, від чого автомобільні шляхи регіону руйнувалися просто на очах.»;

§ в десятому абзаці статті: «Однак, замість зажаданих документів, «жартівники»-нафтовики намагалися «втюхати» прокуратурі дозвіл НАК «Нафтогаз України» чоти річної давності»;

§ в одинадцятому абзаці статті: «Збентежені таким відвертим нахабством нафтових «діловодів», слідчі прокуратури впритул зайнялися перевіркою їхньої «екологічної» діяльності. І одразу ж з'ясували: «творчий процес» з «освоєння» магістрального нафтопроводу здійснюється без обов'язкової державної екологічної експертизи - на око, без будь-якої проектної документації, без погодження з місцевим органом державної виконавчої влади та органом місцевого самоврядування, а також без інвентаризації джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферу, документів, що обґрунтовують обсяги викидів, та дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферу і, нарешті, без будь-яких дозволів. Фактично - підпільно, з порушенням більше десятка статей законів України: «Про трубопровідний транспорт», «Про екологічну експертизу», «Про охорону навколишнього середовища», «Про охорону атмосферного повітря» та інших.»;

§ в дванадцятому абзаці статті: «Однак то були лише квіточки, які прикривали цілий «букет нафтових ягідок» з розкрадання «чорного золота», що підтверджується роздруківкою зазначеної статті (а.с.11-12).

Перш за все колегія суддів звертає увагу на конституційні положення про свободу думки і слова (ст.34 Конституції України). Свобода слова і свобода друку, гарантовані громадянам Конституцією, означають право висловлювання думок і переконань, пошуку, вибору, одержання і поширення інформації та ідей у будь-яких формах, включаючи пресу та інші засоби масової інформації.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст.94 ЦК України юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

А отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить, зокрема, її ділову репутацію.

Беручи до уваги зазначені законодавчі положення, суд при вирішенні справ про захист ділової репутації повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на недоторканість ділової репутації, судовим захистом цього права, з іншого боку.

Верховний Суд України Постанові Пленуму № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначає, що під діловою репутацією юридичної особи, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Також у вказаній Постанові дається роз'яснення, що негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

В даному зверненні на думку позивача, яка викладена в обґрунтуванні позову, відповідачі поширили негативну, недостовірну інформацію, зокрема, в першому та другому абзацах даної статті: «… «Розводили» б і досі, якби в цей «творчий процес» не втрутилися працівники Сумської обласної прокуратури.

В останні дні жовтня регіон приголомшили дві інформаційні «бомби», з яких лише одна виявилась правдивою.»

Разом із вказаних тверджень не вбачається, що інформація стосується саме позивача, а тому вважати вказану інформацію негативною, такою що порушує права позивача є помилковим. Крім того, друга частина вказаного твердження взагалі не містить негативної інформації.

Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширила інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело.

Згідно ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналісти не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є, зокрема: дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб; дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього.

Тобто, поширення офіційної інформації є підставою для звільнення від відповідальності, навіть в разі встановлення недостовірності розповсюдженої інформації.

З матеріалів справи вбачається, що на офіційному сайті Прокуратури Сумської області 29.10.2013 було розміщено статтю прес-служби Прокуратури Сумської області під назвою «На Сумщині під виглядом консервування нафтопроводу без дозвільних документів підприємство викачує залишки сирої нафти» (а.с.76).

Вказані обставини були встановлені і рішенням Господарського суду Сумської області від 13.03.2014 у справі № 920/2074/13, яким була визнана недостовірною наступна інформація:

- «Під виглядом консервування нафтопроводу «Мічурінск - Кременчук», який зачіпає і територію Сумщини, нафтова компанія намагається незаконно відкачати нафту, яка не обліковується і не знаходиться у неї на балансі, чим завдаються багатомільйонні збитки державним інтересам.»

- «підприємство сьогодні діє не в правовому полі, порушуючи чинні нормативно-правові акти та закони України, самовільно зайняло ділянку і займається несанкціонованим відбором нафти»

- «Інша сторона медалі пов'язана з розкраданням технологічної нафти під виглядом очистки труби від залишків.»

- «нафту відбирають бензовози, які прописані на території Дніпровської області, це приватна фірма, яка без жодних тендерних процедур, залучена до роботи державним підприємством» (а.с.83-88)

В силу ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи, що факт оприлюднення інформації стосовно позивача саме на офіційному сайті прокуратури Сумської області встановлений судовим рішенням, висновок суду першої інстанції про неприйняття до уваги посилання відповідачів на вказану інформацію у зв'язку з відсутністю регулювання на законодавчому рівні державної реєстрації інтернет-видань є помилковим.

Крім того, навівши частину обґрунтування позиції Європейського суду з прав людини, зокрема Рішення від 05.05.2011 по справі «Редакція газети «Правоє дело» та Штекель проти України» суд першої інстанції залишив поза увагою висновки Європейського Суду. Так, у п. 64 цього Рішення Суд вказує, що беручи до уваги роль, яку відіграє Інтернет у контексті професійної діяльності засобів масової інформації, та його важливість для загального здійснення права на свободу вираження поглядів (Рішення від 10.03.2009 у справі «Таймз Ньюспеперс» проти Сполученого Королівства), Суд вважає, що відсутність на національному рівні достатньої законодавчої бази, яка б дозволяла б журналістам використовувати отриману з Інтрену інформацію без остраху наразитися на санкції, серйозно перешкоджає пресі відігравати свою роль «сторожового пса суспільства» (Рішення від 26.11.1991 у справі «Обзервер» і «Гардіан» проти Сполученого Королівства). На думку Суду, повне виключення такої інформації зі сфери застосування законодавчих гарантій журналістських свобод може саме по собі спричинити неправомірне втручання у свободу преси, гарантовану статтею 10 Конвенції.

Порівнюючи інформацію оприлюднену відповідачем у даній справі та інформацію оприлюднену Прокуратурою Сумської області не можна стверджувати про наявність повного дослівного відтворення матеріалу. Проте, твердження про розкрадання нафти, про порушення чинних нормативно-правових актів України, про відібрання нафти бензовозами мають місце і в статті прес-служби Прокуратури Сумської області, і в статті, що є предметом даного спору.

У статті відповідач ОСОБА_1 неодноразово робив посилання на офіційне джерело, зокрема:

§ в другому абзаці статті: «Наступного дня прокуратура Сумщини оприлюднила заяву…».

§ в четвертому абзаці статті: «З цим питанням я і звернувся до прокурора Сумської області державного радника юстиції 3-го класу ОСОБА_5..».

§ в одинадцятому абзаці статті: «Причому, як зазначено в довідці сумського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері радника юстиції ОСОБА_6 …».

§ в дванадцятому абзаці наведена пряма мова прокурора.

Даних які підтверджували б наявність інтерв'ю з посадовими прокуратури матеріали справи не містять, але вони і не спростовані стороною позивача, проте наявні дані про оприлюднену Прокуратурою Сумської області інформацію, яка є органом державної влади, а тому відповідачі не зобов'язані були здійснювати перевірку інформації поширеної цією установою. Відповідно у разі визнання судом недостовірною інформації поширеної офіційною установою відповідальність покладається саме на цю установу. Такий висновок ґрунтується на вищевикладених положеннях ст. 302 ЦК України, ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні».

А отже твердження викладені в дев'ятому абзаці статті «викрадена нафта конвеєрним методом завантажувалася у автоцистерни» та в одинадцятому абзаці «з порушенням більше десятка статей законів України: «Про трубопровідний транспорт», «Про екологічну експертизу», «Про охорону навколишнього середовища», «Про охорону атмосферного повітря» та інших.» є інформацією взятою з офіційного джерела.

Твердження автора про те, що «…роботи велися ударними темпами…», що автоцистерни завантажувалися «…з подвійним перевантаженням, від чого автомобільні шляхи регіону руйнувалися просто на очах», «Фактично - підпільно..» враховуючи застосовані ним мовні засоби, є його суб'єктивна оцінка наведеним фактам з явним перебільшенням.

Твердження викладені в восьмому абзаці статті: «Після ознайомлення з фактами, наведеними в наданих мені обласним прокурором викривальних документах, дійшов висновку: задіяні шахраями оборудки пахнуть не одним, а цілим табуном «смажених вепрів»…Але все по порядку.» є нічим іншим ніж висловлена автором власна думка, його оцінка отриманій інформації, так як вказано «дійшов висновку», тобто автор викладає свою думку, свої оціночні судження.

В даному випадку навіть твердження «задіяні шахраями оборудки» не є тим фактом, що може бути перевірений і стосується особи позивача. Так, шахрайство є кримінально караним правопорушенням, разом з тим відповідальність за нього може нести фізична особа, а позивач є юридичною особою. Крім того в даному твердженні взагалі відсутнє посилання на певних осіб, і перевірка факту наявності шахрайських дій без їх конкретизації також не вбачається можливою. Отже вказане твердження є оціночним судженням автора.

Твердження: «Але все по порядку.» взагалі не містить негативної інформації.

В десятому абзаці статті вказується: «Однак, замість зажаданих документів, «жартівники»-нафтовики намагалися «втюхати» прокуратурі дозвіл НАК «Нафтогаз України» чотирічної давності».

В одинадцятому абзаці статті: «Збентежені таким відвертим нахабством нафтових «діловодів», слідчі прокуратури впритул зайнялися перевіркою їхньої «екологічної» діяльності. І одразу ж з'ясували: «творчий процес» з «освоєння» магістрального нафтопроводу здійснюється без обов'язкової державної екологічної експертизи - на око, без будь-якої проектної документації, без погодження з місцевим органом державної виконавчої влади та органом місцевого самоврядування, а також без інвентаризації джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферу, документів, що обґрунтовують обсяги викидів, та дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферу і, нарешті, без будь-яких дозволів.»

Вказані твердження також є викладом інформації поширеної Прокуратурою Сумської області 29.10.2013. Зокрема, на сайті викладена цитата заяви прокурора Сумської області (четвертий абзац):

«Для того, щоб розпочати будь-які роботи на території сільської ради є відповідна процедура: всі ці заходи мають проходити екологічну експертизу в усіх інстанціях. «Держгірпромнагляд» має дати свій висновок, що надані роботи відповідають встановленим нормам є безпечними і не загрожують навколишньому природному середовищу чи безпеці людей, які проводять ці роботи, але представники вказаного підприємства нікуди не звертались. Інша сторона медалі пов'язана з розкраданням технологічної нафти під виглядом очистки труби від залишків. «Укратранснафта» надала нам документ, який виданий ще у 2009 році, в ньому виконуючий обов'язки голови правління НАК «Нафтогаз Україна» на той час дозволив проводити лише певні роботи на даному відрізку цього магістрального нафтопроводу. Втім, користуючись цим листом, працівники відділення «Укртранснафта», свідомо, а можливо помилково коригують кілометраж і вносять свої дані, збільшуючи ділянку робіт на 29 кілометрів. Сьогодні «Укратранснафта» демонструє громадськості купу документів і заявляє про те, що начебто правоохоронці вимагають у них і такі, яких в природі не існує, насправді у них в руках лише робочий проект, який не проходив жодної експертизи, жодного погодження і затвердження, невідомо наскільки він є безпечним для людей, які будуть виконувати цій роботи і навколишнього природного середовища»

Таким чином твердження про здійснення робіт без будь-якої дозвільної документації за наявності лише дозволу НАК «Нафтогаз Україна», виданого в 2009 році (тобто чоти річної давності) взяті з офіційного джерела.

Твердження про здійснення перевірки діяльності слідчими прокуратури не є недостовірною інформаціє, оскільки така перевірка проводилась, згідно даних прокуратури.

Вислови «Збентежені таким відвертим нахабством нафтових «діловодів»» та ««творчий процес» з «освоєння» магістрального нафтопроводу…» не є викладом фактичних обставин, з урахуванням застосованих мовностилістичних засобів.

Твердження в дванадцятому абзаці статті: «Однак то були лише квіточки, які прикривали цілий «букет нафтових ягідок» з розкрадання «чорного золота»» також з огляду на застосовані мовностилістичні засоби не може вважатися викладом достовірної інформації, яка містить фактичні дані.

Таким чином, автором статті переважно викладена критична оцінка наведених прокуратурою фактів, які є вираженням його суб'єктивної думки і поглядів. Така особлива форма подання мала на меті забезпечити, що інформація мала особливо сильний вплив на пересічного читача, а тому автор не може вважатися таким, що перевищив межі своєї свободи вираження через те, що обрав таку особливу форму викладення.

Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

У багатьох справах, які стосувалися цивільних або кримінальних проваджень проти журналістів та засобів масової інформації, Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював важливість свободи преси, яка є особливо важливою для концепції демократичного суспільства. Відповідно на засоби масової інформації полягає обов'язок розповсюдження інформації та поглядів, які громадськість має право отримувати. Так у рішенні по справі Гаведа проти Польщі Суд нагадує, що свобода вираження становить одну з важливих основ демократичного суспільства, є основоположною умовою його розвитку та самореалізації кожної особи. Хоча свобода вираження може підпадати під виключення, вони мають тлумачитися вузько, а необхідність будь-якого обмеження повинно бути переконливо доведено (Рішення від 26.11.1991 у справі «Обзервер» і «Гардіан» проти Сполученого Королівства).

Стаття 10 захищає не тільки сутність поглядів та інформації, що висловлюються, але й також форму, в якій вони розповсюджуються (Рішення від 23.05.1991 «Oberschlick» проти Австрії» п.57). Журналістська свобода зокрема також включає можливе застосування перебільшення або навіть провокування. (Рішення від 26.04.1995 «Prager» та «Oberschlick» поти Австрії, п.38, також Рішення у справі № 38432/97 «Thoma» проти Люксембург, п.п. 43-45).

За наведених обставин, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність порушеного права позивача, яке підлягає захисту у судовому порядку.

Одним із способів захисту цивільних прав ст.ст.16, 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, відповідно за відсутності порушеного права відшкодування моральної шкоди не передбачено нормами чинного законодавства.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що має місце порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, дає підставити скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314,316-319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Редакція Газети «Голос України» - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26.09.2014 - скасувати та ухвалити нове рішення .

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» до Державного підприємства «Редакція Газети «Голос України», ОСОБА_1 про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: