УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Червинської М.Є., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Канівської міської ради, про захист права власності громадянина на землю, усунення порушення його прав,

та зустрічним позовом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_4, управління Держземагенства у Канівському районі, Канівської міської ради Черкаської області, Канівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_7, на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнила та доповнила і остаточно просила:

- усунути будь-які порушення її права приватної власності на землю, яка розташована навколо 73/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1;

- витребувати з незаконного володіння та користування відповідачів частину її земельної ділянки площею 180 кв.м;

- зобов'язати ОСОБА_5 звільнити вказану частину земельної ділянки від огорожі (паркану) та передати її ОСОБА_4

- стягнути з ОСОБА_5 понесені судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є власником 73/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки біля будинку площею 448 кв.м. Власником інших 27/100 частин цього ж будинку є відповідач - ОСОБА_5

Вказувала, що 11 липня 2006 року Канівською міською радою на її ім'я видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 448 кв.м, проте рішенням апеляційного суду Черкаської області від 18 березня 2013 року припинено її право власності на частину земельної ділянки, на якій розміщено належні ОСОБА_5 житлові кімнати будинку, та визнано за ним право користування цією частиною земельної ділянки.

Також позивачка зазначала, що ОСОБА_5 без законних підстав порушив межу її земельної ділянки , захопивши приблизно 180 кв.м її приватної землі, яку він приєднав до своєї частини земельної ділянки та огородив її огорожею (парканом).

У зв'язку з відмовою ОСОБА_5 добровільно усунути перешкоди у користуванні належною їй частиною земельної ділянки, позовні вимоги просила задовольнити.

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень та збільшення позовних вимог, просив:

- визнати частково недійсним рішення Канівської міської ради № 22-15 від 10 червня 2004 року в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 448 кв.м по АДРЕСА_1;

- визнати недійсними виданий ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 11 липня 2006 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 20 липня 2004 року, який виданий ОСОБА_5

- визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 січня 2006 року видане державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі № 1-161 в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку;

- стягнути з ОСОБА_4 на його користь понесені судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилався на те, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 18 березня 2013 року припинено право власності на частину земельної ділянки, яку ОСОБА_4 отримала у порядку спадкування, тому спірний земельний акт суперечить його правам.

Також позивач зазначав, що вказане рішення апеляційного суду повністю спростовує позовні вимоги ОСОБА_4, яка після його прийняття не провела реєстрацію зміни права власності на земельну ділянку та на даний час посилається в позові на правовстановлюючий документ, який фактично суперечить зазначеному рішенню.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги просив задовольнити.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2015 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено, рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Суди попередніх інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного та зустрічного позовів, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позовів, оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення Канівської міською радою частки будинковолодіння між його власниками не були виділені в натурі, а рішенням апеляційного суду Черкаської області від 18 березня 2013 року, яке набрало законної сили, встановлено право користування ОСОБА_5 на частину земельної ділянки та одночасно припинено право власності ОСОБА_4 на неї.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

М.Є. Червинська

Г.В. Юровська