АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7322/15 Справа № 201/2297/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І., Калиновського А.Б.

за участі секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення суми коштів по договору банківського депозитного вкладу і моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми коштів по договору банківського депозитного вкладу і моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалася на те, що 28 вересня 2012 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір депозитного вкладу, відповідно до якого, нею в регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в місті Сімферополь філії Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», було відкрито рахунок по зазначеному договору, відповідно до якого вона передала ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 42 000 доларів США для їх розміщення на депозитному рахунку банка на термін вкладу - 12 місяців із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою обумовлених річних. Додаткові угоди не укладалися. На теперішній час строк дії вказаного договору закінчився. Вона звернулася до банку з вимогою про повернення їй вказаної суми депозитного вкладу, але зазначена вимога банком не виконана. Відмовою банку повернути депозит їй було завдано моральну шкода, вона понесла витрати, тому просила стягнути з відповідача на її користь 663 180 грн. депозитного вкладу за договором №SAMDN6497 від 28 вересня 2012 року з нарахованими, згідно умов договору відсотками, та стягнути з відповідача на її користь 10 000 грн. у рахунок моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представник ОСОБА_3 просить рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 28 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу №SAMDN6497 на суму 42 000 доларів США, строком до 28 вересня 2013 року включно, та виплатою 9% річних на суму вкладу (а.с.10, 202).

Згідно копії квитанції 28 вересня 2012 року позивачем на рахунок НОМЕР_1 було внесено грошові кошти в розмірі 42 000 доларів США (а.с.10).

12 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулася до банку з письмовою вимогою видачі вказаного вкладу за вищезазначеним договором, проте така вимога була залишена без задоволення (а.с. 11, 12).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції посилався на те, що в матеріалах справи відсутні оригінал договору банківського вкладу та оригінал квитанції про внесення грошових коштів, позивач не надала суду належних та допустимих доказів відкриття депозитного рахунку у відповідача, знаходження залишку спірних грошових сум на депозитному рахунку на час розгляду справи, позивачем належним чином не доведено дотримання порядку звернення до банку із заявою про повернення грошових вкладів, оскільки виплата грошових коштів по депозитним вкладам не проводиться за заявою надісланою поштою, однак, погодитися з такими висновками суду не можливо, оскільки суд дійшов них через порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або інший дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п.1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п.1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п.1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року №174, зареєстрованої в Міністерстві і юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528, встановлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним і підписом САБ.

Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи 28 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу №SAMDN6497 на суму 42 000 доларів США, строком до 28 вересня 2013 року, включно, та виплатою 9% річних на суму вкладу (а.с.10, 202).

Згідно копії квитанції 28 вересня 2012 року позивачем на рахунок НОМЕР_1 було внесено грошові кошти в розмірі 42 000 доларів США (а.с.10).

На підтвердження того факту, що сторонами дійсно було укладено договір банківського вкладу (депозиту), в судовому засіданні в апеляційній інстанції 22 жовтня 2015 року позивачем було надано для огляду оригінал договору №SAMDN649 від 28 вересня 2012 року та оригінал квитанції від 28 вересня 2012 року про внесення позивачем на рахунок НОМЕР_1 суми 42 000 доларів США (а.с.205).

Наданий оригінал квитанції повністю відповідає зазначеним вимогам, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Доказів стосовно спростування зазначених договору банківського вкладу (депозиту) та квитанції банком надано не було, тобто, зазначені документи, є належними доказами, в розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» своїх договірних зобов'язань по своєчасному і належному поверненню банківського вкладу є порушенням умов договору банківського вкладу і наведених норм Цивільного кодексу України.

ПАТ КБ «Приватбанк» не доведено суду, що їх дії щодо неповернення зазначених сум позивачу відповідають вимогам укладених договорів або закону.

Доказів щодо виплати позивачу суми по поверненню депозитного вкладу матеріали справи не містять (а.с.203).

З матеріалів справи вбачається, що сума депозитного вкладу складає 42 000 доларів США (а.с.10).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач, звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, просила стягнути з банка на її користь 663180 грн. депозитного вкладу за договором №SAMDN6497 від 28 вересня 2012 року з нарахованими згідно умов договору відсотками та 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с. 2-4).

За курсом НБУ на час ухвалення рішення апеляційним судом сума, що еквівалентна 42000 доларів США становить 955920 грн., однак, враховуючи, що позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення з банку на її користь суму депозитного вкладу в розмірі 663180 грн., саме така сума депозитного вкладу має бути стягнута з банку на користь позивача, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог (а.с. 2-4, 222).

Щодо позовних вимог про стягнення з банку на користь позивача нарахованих відсотків згідно договору, слід зазначити, сума нарахованих відсотків за вказаним договором, що становить 9% річних за період з 28 вересня 2012 року по 28 вересня 2013 року, становить 3780 доларів США, що в еквіваленті на час ухвалення апеляційним судом рішення становить 86032 грн. 80 коп., яка повинна бути стягнута з банку на користь позивача.

Стосовно заявлених позовних вимог про відшкодування завданої позивачу ОСОБА_3 моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до постанови Пленум Верховного Суду України у п.2 Постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичної особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статті 1058-1065 ЦК України, які регулюють спірні правовідношення, не передбачають права на стягнення моральної шкоди.

Правовідносини, що виникли між сторонами в даній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди, у випадку їх порушення, законом не передбачено.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з банку на її користь суми депозитного вкладу та нарахованих відсотків згідно договору, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Крім того, враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 3 654 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення суми коштів по договору банківського депозитного вкладу і моральної шкоди скасувати частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми коштів по договору банківського депозитного вкладу.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_3 у рахунок повернення коштів за договором №SAMDN6497 від 28 вересня 2012 року суму депозитного вкладу в розмірі 663 180 грн. та нараховані відсотки в розмірі 86 032 грн. 80 коп. за період часу з 28 вересня 2012 року по 28 вересня 2013 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь держави судовий збір в розмірі 3 654 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді