Справа № 573/1867/15-ц
Номер провадження 2/573/534/15
РІШЕННЯ

іменем України

10 вересня 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.

за участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, третя особа: Білопільська районна державна нотаріальна контора Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в :

20 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивував тим, що 16 жовтня 2003 року померла його мати ОСОБА_2. Після смерті останньої відкрилась спадщина на земельну частку (пай), розміром 4,72 умовних кадастрових га, розташована на території Павлівської сільської ради. За життя мати склала заповіт, яким заповіла йому все своє майно. Він прийняла спадщину після матері, однак оформити її не має можливості у звязку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну частку (пай), розміром 4,72 умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у землях, що перебували у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Обрій», розташовану на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за заповітом після матері ОСОБА_2, яка померла 16 жовтня 2003 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 М не зявився, представник останнього за довіреністю ОСОБА_3 надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 24).

Представник відповідача Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання також не зявився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради (а. с. 23).

Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання також не зявився, надіслав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 20).

У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як вказані правовідносини продовжують існувати і на даний час.

Згідно з частиною першою статті 524 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР в редакції закону 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом статті 1216 Цивільного кодексу України 2003 року спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні обєкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями.

Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1 були ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а. с. 6).

ОСОБА_4 помер 11 серпня 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-БП №398478 (а. с. 7).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БП №180623 16 жовтня 2003 року померла ОСОБА_2 (а. с. 10).

Згідно з наявною в матеріалах справи копіє. сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ №0051510, виданого Білопільською районною державною адміністрацією 14 червня 1996 року на підставі рішення Білопільської райдержадміністрації від 17 травня 1996 року №152, ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Обрій», розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 71 786 грн.(а. с. 11, 12).

У відповідності до заповіту, посвідченого 13 квітня 1995 року секретарем виконкому Павлівської сільської ради Білопільського району, зареєстрованого в реєстрі за №104, ОСОБА_2 все своє майно заповіла ОСОБА_1 (а. с. 8).

Згідно з довідками Павлівської сільської ради Білопільського району від 15 липня 2013 року та 10 серпня 2015 року, ОСОБА_2, яка померла 16 жовтня 2003 року, постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті останньої спадщину фактично прийняв син, ОСОБА_1, який проживав разом із матірю, вів спільне господарство та постійно зберігав документи на нерухоме майно. Заповіт від імені померлої, посвідчений сільською радою 13 квітня 1992 року за №104, не змінювався і не відмінявся (а. с. 9, 25).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, виданої Білопільською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадкова справа після ОСОБА_2, яка померла 16 жовтня 2003 року, не заводилась (а. с. 21).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Павлівської сільської ради, в порядку спадкування за заповітом після матері ОСОБА_2, яка померла 16 жовтня 2003 року, однак, він позбавлений можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що втрачений оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай).

Таким чином, суд вважає за можливе позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та визнати за останнім право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Обрій», розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_2, яка померла 16 жовтня 2003 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524, 525, 527, 534, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст. ст. 316, 328, 373, 1216, 1218, 1220, 1223, 1233, 1235, п. 4 Перехідних положень ЦК України 2003 року, ст. 81, п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, третя особа: Білопільська районна державна нотаріальна контора Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після матері ОСОБА_2, яка померла 16 жовтня 2003 року, право власності земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Обрій», розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ №0051510, виданим Білопільською районною державною адміністрацією 14 червня 1996 року на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 17 травня 1996 року №152 на імя ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: