Провадження № 22-ц/780/2567/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 26 18.05.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Приходька К.П., Березовенко Р.В.,

при секретарі - Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за половину погашеного кредиту та страхових виплат,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за половину погашеного кредиту та страхових виплат, посилаючись на те, що з жовтня 2001 року він перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. У вересні 2009 року шлюбні відносини між ними фактично припинились, вони проживали окремо та не вели спільне господарство. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач вказував, що під час шлюбу 07 листопада 2008 року між ним та ПАТ КБ «Правекс - Банк» був укладений кредитний договір, за яким він одержав кредит на суму 82 425 грн. для придбання автомобіля. Відповідач дала письмову згоду на укладення даного кредитного договору. Рішенням апеляційного суду Київської області від 07 травня 2014 року вказаний автомобіль був визнаний об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Зазначав, що після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем він продовжував погашати кредит за власні кошти. За період з 03 грудня 2008 року по 10 серпня 2009 року погашення кредиту становило суму 18037 грн. 78 коп., а решту коштів з 10 вересня 2009 року по 22 жовтня 2012 року він погашав особисто.

Також позивач зазначав, що на виконання зобов'язання за полісом страхування транспортних засобів ВАТ УСК «Дженералі Гарант» від 09 листопада 2009 року ним був сплачений страховий платіж на суму 7 049 грн., за договором страхування з НАСК «Оранта» від 10 листопада 2010 року №56/214 ним сплачено 6571 грн. 53 коп., а за договором страхування ПАТ «Страхова компанія «Країна» від 25 листопада 2011 року ним сплачено 1 846 грн. 40 коп. Всього позивачем сплачено за власні кошти на забезпечення страхування спільного майна подружжя 15 466 грн. 93 коп.

З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь половину сплаченої ним суми кредитних зобов'язань у розмірі 53 477 грн. 04 коп. та половину сплачених ним страхових платежів у розмірі 7 733 грн. 46 коп.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів за половину погашеного кредиту, суд першої інстанції виходив із того, що факт сплати позивачем грошових коштів на погашення кредиту після припинення шлюбних відносин з відповідачем, не підтверджений належними доказами, що встановлено рішенням апеляційного суду Київської області від 07 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення вартості частки спільного майна подружжя.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення страхових виплат, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності позивачем.

Однак з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 13 жовтня 2001 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2012 року.

З вересня 2009 року сімейні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинилися, сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство.

Вказані обставини встановлені заочним рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2012 року, яке набрало законної сили 02 жовтня 2012 року (а.с. 5). Отже такі обставини є преюдиційними і в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

Встановлено, що під час шлюбу, 07 листопада 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір № 739-184/08, згідно з умовами якого банком надано ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 82 425 грн. (на придбання автомобіля «KIA CEED», 2008 року випуску) зі сплатою 20,49 % річних на строк до 07 листопада 2015 року (а.с. 12-14).

При укладенні кредитного договору відповідач ОСОБА_3 надала письмову згоду на його укладення, оскільки кредит брався в інтересах сім`ї (а.с.15).

У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

По справі встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2014 року задоволено частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визначено ідеальні частки подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 частині за кожним на автомобіль НОМЕР_1, залишивши зазначений автомобіль в їх спільній частковій власності.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_3 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення вартості частки спільного майна подружжя - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 07 травня 2014 року скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2013 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 шляхом визначення ідеальних часток подружжя у майні та залишення автомобіля у спільній сумісній власності та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації вартості 1/2 частини у спільному сумісному майні подружжя грошові кошти в сумі 55 491 грн. 25 коп., а також судові витрати по справі в розмірі 754 грн. 91 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.6-11).

Тобто, рішенням суду вирішено спір між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, а саме, автомобіля НОМЕР_2.

З довідки ПАТ «КБ «Правекс-Банк» від 16 грудня 2014 року вбачається, що станом на 22 жовтня 2012 року зобов'язання за кредитним договором № 739-184/08Р від 07 листопада 2008 року ОСОБА_2 виконано у повному обсязі. За період з 07 листопада 2008 року по 22 жовтня 2012 року погашена позичкова заборгованість у розмірі 82 425 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 167 грн. 06 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 41 440 грн. 33 коп. та пеня за несвоєчасне погашення відсотків у розмірі 959 грн. 48 коп. (а.с. 16).

По справі встановлено, що ОСОБА_2 після припинення фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_3 (03 вересня 2009 року) погашав кредит за особисті кошти, а саме, у період з 10 вересня 2009 року по 22 жовтня 2012 року ним сплачено: відсотки у розмірі 29 455 грн. 89 коп., пеню за відсотками у розмірі 959 грн. 48 коп., тіло кредиту у розмірі 76 422 грн. та пеню за кредитом у розмірі 116 грн. 72 коп., а всього на загальну суму 106 954 грн. 09 коп., що підтверджується даними довідки банку від 16 грудня 2014 року (а.с.16) та квитанціями про погашення позивачем кредитних зобов`язань у період 10 вересня 2009 року по 22 жовтня 2012 року (а.с.50-84)

Відповідно до пункту 6.1.11 кредитного договору від 07 листопада 2008 року протягом терміну дії даного договору ОСОБА_2 зобов'язався забезпечити страхування автомобіля, переданого в заставу банку згідно з пунктом 3.1 даного договору, від ризиків втрати, ушкодження й викрадення (угону) на користь банку на суму не менш ніж заборгованість по кредиту з урахуванням процентів по кредиту, а також обов'язкове страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу шляхом укладання щорічно до 07 листопада договорів страхування зі страховими компаніями, визначеними банком, з негайним наданням у банк договорів страхування, страхового полісу, документів, що свідчать про сплату страхових премій, а також щорічно письмово узгоджувати з банком вибір страхової компанії та умови договорів страхування, і не здійснювати дій, спрямованих на їх зміну.

По справі встановлено, що після припинення фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_3 на виконання зобов'язань за полісом страхування транспортних засобів ВАТ УСК «Дженералі Гарант» від 09 листопада 2009 року № 19G - 0335086 ОСОБА_2 був сплачений страховий платіж на суму 7049 грн.; за договором страхування з НАСК «Оранта» від 10 листопада 2010 року №56/214 сплачено 6571 грн. 53 коп.; за договором страхування ПАТ «Страхова компанія «Країна» від 25 листопада 2011 року № 33/178/2.1.5.1 сплачено 1 846 грн. 40 коп., а всього 15466 грн. 93 коп. (а.с.17-25).

Таким чином, встановивши, що кредитний договір від 07 листопада 2008 року, укладений ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, а також враховуючи, що з часу припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин (з вересня 2009 року) ОСОБА_2 сплатив 106 954 грн. 09 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та 15 466 грн. 93 коп. в рахунок оплати за договорами страхування, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 половини вартості погашеного кредиту та половини вартості погашених страхових платежів у загальному розмірі 61 210 грн. 50 коп., оскільки рішенням апеляційного суду Київської області від 07 травня 2014 року поділено автомобіль, як спільне сумісне майно подружжя та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації вартості 1/2 частини у спільному сумісному майні подружжя грошові кошти в сумі 55 491 грн. 25 коп.

При цьому, посилання суду першої інстанції на те, що рішенням апеляційного суду Київської області від 07 травня 2014 року спір між сторонами щодо поділу спільного майна подружжя вже вирішений, не заслуговує на увагу, оскільки стягнення грошових коштів за половину погашеного кредиту та страхових виплат не було самостійним предметом судового розгляду по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення вартості частки спільного майна подружжя.

Проте суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.213-214 ЦПК України на вказані обставини справи та наведені вище вимоги закону належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що факт сплати особисто позивачем грошових коштів на погашення кредиту та страхових платежів після припинення шлюбних відносин, не підтверджений належними доказами.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у сумі 612 грн. 11 коп., а при подачі апеляційної скарги - у сумі 306 грн. 06 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і позов ОСОБА_2 задовольняє, то понесені ним витрати підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за половину погашеного кредиту та страхових виплат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 половину вартості погашеного кредиту за кредитним договором №739-184/08Р від 07 листопада 2008 року у розмірі 53 477 грн. 04 коп. та половину вартості погашених страхових платежів у розмірі 7 733 грн. 46 коп., а всього 61 210 (шістдесят одна тисяча двісті десять) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 918 грн. 17 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді