Справа № 461/1446/14 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/783/829/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря - Іванової О.О.,

за участю: Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення боргу -

в с т а н о в и л а:

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із зазначеним позовом. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитно-заставним договором №LVH9AN02001832 від 18.06.2008 року в сумі 24285,08 доларів США. Зазначав, що ОСОБА_3 неналежно виконував умови договору, допустив прострочення і тому з урахуванням штрафних санкцій виник такий борг.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено у повному обсязі. Ухвалено про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість у сумі 24285,08 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 194037,8 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 Просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на те, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, суд невірно застосував норми матеріального права. Зокрема вказує, що свої зобов'язання він виконав у повному обсязі шляхом видачі заставного майна - автомобіля марки DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вважає, що наданий позивачем розрахунок не обґрунтовує суму заборгованості, так як не підтверджений документально, суперечливий тощо.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_4 на підтвердження скарги, представника позивача Жарського І.Р. на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів знаходить підстави для часткового її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що 18.06.2008 року ОСОБА_3 уклав із ПАТ КБ "Приватбанк" кредитно - заставний договір №LVH9AN02001832 за умовами якого банк наддав позичальнику кредит в сумі 12539,87 доларів США на придбання автомобіля строком повернення до 17.06.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом 15% річних. Згідно умов договору ОСОБА_3 передав в заставу банку автомобіль марки DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вартість автомобіля оцінено сторонами в сумі 54510 грн.

Із розрахунку заборгованості ОСОБА_3 убачається, що з 29.05.2009 року відповідач став допускати прострочення виконання зобов'язання (а.с. 7).

Як випливає з матеріалів справи (а.с. 35, 136), і це убачається із згаданого розрахунку, ОСОБА_3 29.04.2009 року передав заставний автомобіль представнику позивача, а 11.02.2010 року доручив позивачу відчужити цей транспортний засіб на покриття заборгованості перед банком. 24.03.2010 року банк списав заборгованість ОСОБА_3 на суму реалізованого автомобіля - 6340,24 доларів США (еквівалент вартості заставного майна - 50404,91 грн.), із них 3379,66 доларів США - сума боргу по кредиту, 1739,7 доларів США - проценти, 437,56 доларів США - комісія, 747,32 доларів США - пеня. Залишок по кредиту становив 8448,84 доларів США.

Всупереч доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в частині наявності невиконаних ОСОБА_3 зобов'язань правильним і таким, що відповідає матеріалам справи та ґрунтується на нормах права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено вище, станом на 24.03.2010 року після реалізації заставного автомобіля заборгованість ОСОБА_3 за кредитно - заставним договором №LVH9AN02001832 за основним зобов'язанням становила 8448,84 доларів США.

З 24.10.2010 року ОСОБА_3 жодних проплат за кредитним договором не здійснював, користувався кредитними ресурсами і тому вимога банку про стягнення суми кредиту та процентів є обґрунтованою.

Розділом 14 кредитно - заставного договору №LVH9AN02001832 передбачена відповідальність сторін. Пункти 14.2 і 14.3. передбачають сплату з позичальником пені у розмірі по 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше однієї гривні, за кожен день прострочення щодо повернення процентів а також основної суми кредиту. Пунктом 14.9 передбачена відповідальність позичальника за порушення грошового зобов'язання понад 30 календарних днів у вигляді сплати штрафу в розмірі 250 грн. і 5 % від суми невиконаного зобов'язання.

Так як ОСОБА_3 допустив прострочення виконання зобов'язання, то позивач правомірно нарахував пеню за порушення зобов'язання в сумі 9032,03 доларів США і штраф у вигляді 250 грн. та 1154,94 доларів США.

Ця вимога банку є правомірною.

Доводи апеляційної скарги про те, що за одне і те ж порушення до відповідача застосовано подвійне стягнення не відповідає нормам права, оскільки пеня і штраф є різними видами майнової відповідальності.

Не є підставними доводи апеляційної скарги про неналежність розрахунку стану заборгованості ОСОБА_3, так як із наданого банку розрахунку убачається сума виданого кредиту, дата і суми повернення складових кредиту, зарахування вартості реалізованого автомобіля, заборгованість, тощо. Жодного аргументованого заперечення про неправильність такого розрахунку, заперечення про неврахування позивачем конкретної проплати ОСОБА_3 чи іншого виконання ним зобов'язання ним не подано. Своїх розрахунків для перевірки судом їх обґрунтованості апелянт не надав. За таких обставин витребувати з банку і досліджувати первинні бухгалтерські документи суд не убачає.

Розділом 17 кредитно - заставного договору №LVH9AN02001832 передбачено особливі умови, у тому числі (п.17.2.2.) умови особистого страхування позичальника, а пунктами 3.4.1 і 3.4.2. умови їх невиконання. Так як ОСОБА_3 не здійснював особистого страхування, і ці витрати ніс банк, то позивач обґрунтовано просив суд стягнути ці кошти з відповідача. Цією обставиною спростовуються доводи апелянта про розбіжності у наданих банком розрахунках заборгованості (8448,84 доларів США і 8584,5 доларів США), так у одних включені понесені банком витрати на особисте страхування позичальника, а у інших - ні.

За таких обставин позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Разом із цим колегія суддів приходить до переконання, що розмір стягнення слід зменшити з огляду на наступне.

Сума заборгованості за основним зобов'язанням по кредиту становить 8584,5 доларів США, а розмір неустойки - в сумі 10218,26 грн.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Із матеріалів справи убачається, що унаслідок кризових явищ, в тому числі значного знецінення грошової одиниці України ОСОБА_3 не в стані належним чином виконати взяті на себе зобов'язання і тому колегія суддів цю обставину вважає істотною.

З урахуванням значного перевищення розміру неустойки над збитками та на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України колегія суддів вважає можливим зменшити неустойку до розміру заборгованості за кредитом (8584,5 доларів США), тобто на 1633,76 доларів США (еквівалентно 21157,20 грн. станом на 21.10.2014 року).

Отже, стягненню підлягає заборгованість в сумі 22651,32 доларів США, із них: 8584,5 - заборгованість за кредитом, 4240,21 - заборгованість по процентах, 1242,11 - комісія, 8584,5 - неустойка.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 317 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2014 року змінити.

Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до 22651,32 доларів США (за курсом НБУ- до 172880,6 грн.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: