Справа № 199/2047/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20 серпня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Яншиній Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Калинова,72», про вселення у квартиру та виселення з квартири співмешканців, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про вселення його у квартиру та виселення відповідачів з квартири.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що відповідно до списків тресту «Придніпроворгтехстрой», затверджених Дніпропетровською Міськрадою 20.03.1969 року, йому на сім'ю, яка на той час складалася з 5-ти осіб (позивач, дружина ОСОБА_4, сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6, мати дружини ОСОБА_7) була надана квартира АДРЕСА_1.

На підставі ордеру №535, виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради депутатів трудящих від 24.03.1969 року, позивач разом з сім'єю вселилися у вказану квартиру.

На теперішній час у квартирі залишилися зареєстрованими тільки позивач ОСОБА_1 та його онук - відповідач ОСОБА_2, який у червні 2010 року пішов з квартири та не приймав участі в її утриманні. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.04.2013 року ОСОБА_2 був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, однак ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.11.2013 року вказане рішення суду було скасовано незважаючи на те, що ОСОБА_2 до квартири не повернувся та продовжував проживати разом зі своєю сім'єю за іншою адресою.

У серпні 2014 року відповідач разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 заселилися у спірну квартиру, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася дитина ОСОБА_8, якого відповідач без згоди позивача також зареєстрував у даній квартирі.

За час спільного проживання з позивачем відповідачі не гідно поводили себе у побуті, систематично ображали позивача нецензурними лайками, принижували його та наносили тілесні ушкодження.

З цього приводу як позивач особисто, так і його сусіди неодноразово зверталися до правоохоронних органів із відповідними заявами та просили вжити заходів щодо недопустимості з боку відповідачів у подальшому неправомірної поведінки.

Окрім цього, 21.08.2014 року відповідачі безпідставно викликали швидку допомогу та помістили позивача у психіатричну лікарню, де він знаходився два тижні, а після виходу з лікарні не зміг зайти до квартири через відсутність ключів.

Через неможливість знову зайти та проживати у своїй квартирі, позивач був вимушений винаймати житло. Починаючи з вересня 2014 року він неодноразово приходив до квартири, однак на свою адресу з боку відповідачів чув лише погрози та образи.

14.12.2014 року ОСОБА_6 знову прийшов до квартири, однак відповідачка ОСОБА_3 влаштувала скандал, стала бити його руками по голові та обличчю, а також виштовхувати з квартири.

Згідно з висновком судово-медичного експерта №4899 від 20.12.2014 року у позивача виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

З цього приводу відносно відповідачки ОСОБА_3 було відкрито кримінальне провадження та згідно з вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.04.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду від 02.07.2015 року, ОСОБА_3 визнано винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу, стягнуто на користь позивача 10 000,00 гривень моральної шкоди.

До теперішнього часу позивач не може проживати у своїй квартирі, оскільки відповідачі взагалі змінили замок на вхідних дверях, в квартиру його не впускають та двері не відчиняють.

Посилаючись на дані обставини та зважаючи на вимоги ст.116 ЖК України, ОСОБА_6 просив суд вселити його в квартиру АДРЕСА_1, та виселити з даної квартири ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_1, без надання іншого житлового приміщення.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити та додатково зазначив, що відповідачі з серпня 2014 року постійно його ображають, принижують та погрожують фізичною розправою. Протягом свого проживання у квартирі вони зіпсували більшу частину його речей та меблів, викинули з квартири його кішку, змінили замки на дверях та по теперішній час він змушений витрачати свою пенсію на оренду житла. Оскільки правоохоронні органи на його звернення неодноразово попереджували його онука ОСОБА_2 щодо недопустимості такої протиправної поведінки в сім'ї та побуті, а його дружину взагалі було притягнуто до кримінальної відповідальності через нанесення йому тілесних ушкоджень, однак вони свого ставлення до позивача не змінили, тому просив виселити їх сім'ю з даної квартири, без надання іншого житлового приміщення.

Представник позивача ОСОБА_10 позов підтримала та пояснила, що з серпня 2014 року по теперішній час відповідачі порушують право позивача на житло, не впускають його у квартиру, ображають, принижують та неодноразово завдавали тілесних ушкоджень. Окрім цього, ними зіпсовані меблі та речі, які протягом свого життя придбав позивач. Будучи людиною похилого віку, він часто хворіє, однак частину своєї пенсії у розмірі 1300 гривень змушений витрачати не на ліки, а та оренду житла, про що свідчить договір оренди від 13.09.2014 року.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував та зазначив, що між ним та його дідом ОСОБА_1 існують добрі стосунки, вони розуміють одне одного, однак позивача налаштовує проти нього інший онук - його двоюрідний брат, який має за мету усунути його від участі у приватизації даної квартири.

Відповідачка ОСОБА_3 позов визнала повністю та суду пояснила, що вони разом з чоловіком ОСОБА_2 проживали у належній їй на праві спільної сумісної власності разом з матір'ю квартирі АДРЕСА_3, та у лише серпні 2014 року за наполяганням чоловіка переїхали проживати до його діда ОСОБА_1 у квартиру по АДРЕСА_1.

За час проживання у даній квартирі вони дійсно ображали діда, принижували та пригнічували його. У серпні 2014 року вони викликали швидку допомогу, її чоловік ОСОБА_2 «домовився» з лікарями, які за його заявою діда ОСОБА_1 помістили на стаціонарне лікування в обласну психіатричну лікарню, маючи за мету у подальшому визнати його недієздатним. Усі поради стосовно здійснення перешкод проживання у квартирі діда ОСОБА_1, їм по телефону надавала мати її чоловіка, яка на теперішній час проживає в Росії.

На теперішній час її чоловік ОСОБА_2 проживає за іншою адресою, покинув її з малолітньою дитиною в спірній квартирі, звідки вона має намір виселитися та переїхати проживати у свою квартиру, однак зараз там проживають квартиранти.

Представник третьої особи ОСББ «Калинова,72» в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи сповіщався в установленому законом порядку.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради просив постановити рішення відповідно до вимог чинного законодавства та, з урахуванням того, що у власності матері малолітньої дитини знаходиться 1/2 частина квартири АДРЕСА_3, запропонував відповідачці ОСОБА_3 звернутися за допомогою до Органу опіки та піклування Дніпропетровської райдержадміністрації.

Вислухавши пояснення сторін, представник позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до списків тресту «Придніпроворгтехстрой», затверджених Дніпропетровською Міськрадою 20.03.1969 року, ОСОБА_1 на сім'ю, яка на той час складалася з 5-ти осіб (позивач, дружина ОСОБА_4, сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6, мати дружини ОСОБА_7) була надана квартира АДРЕСА_1.

На підставі ордеру №535, виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради депутатів трудящих від 24.03.1969 року, він разом з сім'єю вселилися у вказану квартиру.

На час розгляду справи в суді у квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1, його онук ОСОБА_2, та малолітня дитина ОСОБА_2 - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.04.2013 року ОСОБА_2 був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.11.2013 року вказане рішення суду було скасовано.

У серпні 2014 року відповідач разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 заселилися у спірну квартиру, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася дитина ОСОБА_8, якого відповідач без згоди позивача зареєстрував у даній квартирі.

За час спільного проживання з позивачем відповідачі не гідно поводили себе у побуті, систематично ображали позивача нецензурними лайками, принижували його та наносили тілесні ушкодження. З цього приводу як позивач особисто, так і його сусіди неодноразово зверталися до правоохоронних органів із відповідними заявами та просили вжити заходів щодо недопустимості з боку відповідачів у подальшому неправомірної поведінки.

21.08.2014 року відповідачі викликали швидку допомогу, у зв'язку з ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в обласній психіатричній лікарні.

Відповідно до договору оренди від 13.09.2014 року (а.с.60), позивач ОСОБА_1 винаймає житло за адресою: АДРЕСА_4, та сплачує щомісяця оренду плату в сумі 1300 гривень.

14.12.2014 року ОСОБА_6 в черговий раз прийшов до своєї квартири, однак відповідачка ОСОБА_3 влаштувала скандал, стала бити його руками по голові та обличчю, а також виштовхувати з квартири.

Згідно з висновком судово-медичного експерта №4899 від 20.12.2014 року у позивача виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Згідно з вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.04.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду від 02.07.2015 року, ОСОБА_3 визнано винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, їй призначено покарання у вигляді штрафу та стягнуто на користь позивача 10 000,00 гривень моральної шкоди (а.с. 35-39, 64-66).

До теперішнього часу позивач не може проживати у своїй квартирі, оскільки частина речей його зіпсована та викинута, відповідачі взагалі змінили замок на вхідних дверях, в квартиру його не впускають та двері не відчиняють. Дані обставини визнані відповідачкою ОСОБА_3 та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Що стосується пояснень відповідача ОСОБА_2 щодо його наміру порозумітися з дідом та наявністю між ними теплих родинних стосунків, то вони спростовуються як показаннями позивача та свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12, так і відповідями та висновками на звернення позивача до АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та Департаменту взаємодії з правоохоронними органами, мобілізаційної та оборонної роботи і питань надзвичайних ситуацій Дніпропетровської міської ради від 28.08.2014 року, 25.11.2014 року, 19.12.2014 року, 12.02.2015 року та 07.04.2015 року (а.с. 12, 13, 14, 15, 33, 34).

Згідно з вимогами ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт перешкоджання ОСОБА_1 з боку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у проживанні в належному йому житловому приміщенні, внаслідок чого їх протиправними діями порушуються права позивача, передбачені ст.64 ЖК України, тому суд вважає вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1, та виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх малолітню дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає стягнути з кожного з відповідачів на користь ОСОБА_1 по 121 гривні 80 копійок судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 121 гривню 80 копійок судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 64, 65, 116 ЖК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Калинова,72», про вселення у квартиру та виселення з квартири співмешканців, - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх малолітню дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 121 гривню 80 копійок судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 121 гривню 80 копійок судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя