АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2756/15 Головуючий 1 інст. - Задорожний М.І.
Справа № 638/237/15-ц Доповідач - Кругова С.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - КРУГОВОЇ С.С.,

суддів - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретарів- Шпарага О.О., Красношапка К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Харківській області на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Харківській області про встановлення факту несвоєчасного розрахунку при звільненні та зобов'язати сплатити заробітну плату,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом у якому, з урахуванням уточнень, просила встановити, що остаточний розрахунок при звільненні 10.07.2014 року був проведений 13.08.2014 року та зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити середній заробіток або різницю в заробітній платі за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 11 липня 2014 року по 13 серпня 2014 року.

Відповідач подав заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 лютого 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що рішення суду є невмотивованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що при звільнені позивача 10.07.2014 року до Державної казначейської служби Комінтернівського району м. Харкова відділенням ВД ФССНВУ у м. Харкові було подано платіжне доручення від 10.07.2014 року №171 на загальну суму 61018,98 грн., тобто остаточний розрахунок у зв'язку зі звільненням працівників, у тому числі і позивача ОСОБА_3 було проведено, проте списання даних коштів з рахунку відповідача Казначейська служба проводила частинами, що свідчить про затримку зарахування коштів на поточний рахунок позивача за умови дефіциту лімітів у Казначейській службі, на який відповідач вплинути не може.

Зазначає, що суд невірно визначив наявність правових підстав вважати суму премії та надбавки, яка була призначена позивачу наказом від 28.07.2014 року №73 такою, що входить до остаточного розрахунку при звільненні.

Після звільнення ОСОБА_3, при розгляді питання щодо матеріального стимулювання праці працівників відділення за підсумками роботи у червні та липні 2014 року, комісією з розгляду пропозицій щодо стимулювання праці працівників відділення та спірних питань, пов'язаних із встановленням стажу роботи для працівників встановлено, а начальником відділення прийнято рішення про призначення звільненим у зв'язку із виходом на пенсію працівникам надбавки за високі досягнення у праці за фактично відпрацьовані робочі дні у липні 2014 року у розмірі 50% та премії за фактично відпрацьовані робочі дні у червні 2014 року у розмірі 25%, у тому числі і ОСОБА_3 (наказ від 28.07.2014 року №73).

На час звільнення позивача наказу ще не існувало, вказані суми після звільнення донараховані табельним номером 38 та до остаточного розрахунку не входять. Вказані кошти були подані до виплати платіжним дорученням від 04.08.2014 року, тоді як Казначейською службою розрахункова операція по рахунку проведена лише 13.08.2014 року.

Крім того, вказує, що з 07.08.2014 року позивач перебувала на лікарняному у зв'язку із тимчасовою втратою непрацездатності і стягнення доплати за цей період призводить до порушення порядку оплати соціальної допомоги по страховим випадкам.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з"явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постановлюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені вимоги трудового законодавства, які забезпечують право працівника на своєчасний розрахунок. Несвоєчасне проведення остаточного розрахунку є підставою для застосування до відповідача санкцій, визначених законом, якими в даному випадку є нарахування позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день його фактичного здійснення.

З таким висновком суду, судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, оскільки суд, ухвалюючи рішення не дослідив обставини справи стосовно вини відповідача і дійшов помилкового висновку про застосування ст.117 КЗпП України.

Матеріали справи свідчать , що позивач була звільнена 10 липня 2014 року (а.с.19).

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Два платіжні доручення №171 від 10 липня 2014 року і зведені відомості №50 і №50/1 від 10 липня 2014 року за якими позивачу належало сплатити 8021,20 грн. і 7271,84 грн. відповідачем були подані до ПАТ "КБ "Надра" згідно штампу 10 липня 2014 року із зазначенням дати виплати грошових доходів 10 липня 2014 року (а.с.13,15).

Відповідно до ст.46 ЗУ "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності " до коштів Фонду застосовується казначейська форма обслуговування.

Позивач укладаючи договір з банком на обслуговування карткового рахунку надала згоду на таку форму розрахунку з нею.

Згідно відповіді Управління казначейської служби України у Комінтернівському районі м.Харкова Харківської області від 02 лютого 2015 року рахунки Фонду не є бюджетними і не відносяться до захищених видатків державного бюджету. Органи Казначейської служби України здійснюють перерахування за наданими платіжними дорученнями в межах наявного фінансового ресурсу єдиного казначейського рахунку (а.с.47).

Таким чином, судовим розглядом встановлено відсутність вини відповідача, оскільки судовим розглядом встановлено, що відповідачем остаточний розрахунок проведено з позивачем в день звільнення 10 липня 2014 року.

З огляду на те, що позивач просила встановити, що остаточний розрахунок проведено 13 серпня 2014 року, її позовні вимоги про встановлення цього факту задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , оскільки несвоєчасна виплата належних на день звільнення грошових коштів у розмірі 8021,20 грн. і 7271,84 сталася не з вини відповідача.

Що стосується несвоєчасної виплати суми 436 ,65 грн., то вони не були належними до сплати на час звільнення 10 липня 2014 року, оскільки тільки наказом №73 від 28 липня 2014 року про встановлення надбавки за високі досягнення у праці за липень 2014 року та премії за червень 2014 року позивачу було нараховано ці 436,65 грн., тобто після звільнення.

Керуючись ст. 116,117 КЗпП України, ЗУ "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності ", ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Харківській області - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 лютого 2015 року - скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Харківській області про встановлення факту несвоєчасного розрахунку при звільненні та зобов'язанні сплатити заробітну плату,-відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -