АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун ЮрійВікторович, ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «СІ ЕЙ Автомотів», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання додатку до договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року,

встановила:

08.07.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати Додаток №3 від 28 липня 2010 року, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на виконання укладеної між ними Угоди №306579 від 15 листопада 2009 року, недійсним з моменту його внесення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що умови договору у додатковій Угоді №3 завдають йому шкоди та порушують його права, яка споживача послуг, оскільки нова ціна продукції ТЗ, що визначена у договорі по додатковій Угоді №3, а саме інша та нова ціна ТЗ по Договору, визначена неналежним чином. При фактичній реалізації продукції відповідачем порушується свобода волевиявлення позивача щодо висловленого ним раніше волевиявлення при підписанні договору по встановленню останньої поточної ціни ТЗ та порушуються принцип рівності і справедливості сторін.

10.07. 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив забезпечити вказаний позов шляхом зупинення дії Угоди №306579 від 15 листопада 2009 року ( в частині сплати обов'язкових платежів) на час розгляду справи.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову.

Свої доводи мотивує тим, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань згідно Угоди №306579 від 15 листопада 2009 року, в тому числі і щодо належного встановлення ціни на ТЗ. З метою уникнення відповідачем цивільної відповідальності та/або уникнення подальшого невиконання ухваленого по справі рішення, є необхідність зупинення вказаної угоди в частині сплати обов'язкових платежів на час розгляду справи. Крім цього, невжиття заходів забезпечення позову суттєво ускладнить його права, як позивача, щодо подальшого стягнення вже сплачених сум переплат і вже сплачених коштів, а також коштів , як щомісячних внесків по договору.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

16.09.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відкликання апеляційної скарги та залишення її без розгляду.

Розглянувши подану заяву, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в її задоволенні з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.300 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до початку розгляду справи в апеляційному суді, а друга сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині.

Оскільки заяву про відкликання апеляційної скарги подано після відкриття апеляційного провадження та призначення справи до судового розгляду, правові підстави для залишення апеляційної скарги без розгляду відсутні.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15.11.2009 р. між позивачем та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено Угоду №306579, предметом якої є надання учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля. Угода укладається шляхом підписання сторонами Угоди, Додатку №1 та Додатку №2, які є невід'ємними частинами Угоди. Терміни, що використовуються в Угоді та системі Авто Так, визначаються в Додатку №2 до Угоди.

Відповідно до п. 8.2 Додатку №2 до Угоди учасник, якому надано право на отримання автомобіля, має право одержати автомобіль у зазначений термін, якщо він на момент такого одержання належно виконує свої зобов'язання та попередньо виконав наступні умови: п.8.2.1.6 підписав Додаток №3, в якому відображено стан розрахунків учасника за Угодою, на момент одержання права на отримання автомобіля.

В Додатку №3 сторони визначили загальну суму зобов'язань по сплаті учасником системи за Угодою, суму сплачених внесків та заборгованість на момент підписання цього Додатку. Також сторони дійшли згоди, що заборгованість має бути погашена в повному обсязі згідно з графіком внесків Учасника системи. Згідно зі статтею 2 Додатку №2 до Угоди сума заборгованості може бути змінена в разі зміни ціни автомобіля.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги за заявою про забезпечення позову та заявленими позовними вимогами фактично співпадають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки також вважає, що забезпечення позову у визначений позивачем спосіб своїм наслідком мало б ухвалення судового рішення без розгляду справи по суті.

За відсутності доказів існування ризику спричинення позивачу збитків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права при розгляді заяви щодо забезпечення позову є безпідставними.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування з наведених у апеляційній скарзі доводів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/12910 /2015

Головуючий у суді першої інстанції: Сенько М.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.