Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Шне йдеріс А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Жовтневий районний військовий комісаріат м. Дніпропетровська про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 19 серпня 2015 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявник у своїй заяві посилався на те, що є ОСОБА_3 , який постійно потребує догляду, в зв`язку з чим заявник доглядає за ним, також зазначив, що є військовозобов`язаним і встановлення вказаного факт йому потрібно для підтвердження, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації згідно закону. Просив встановити факт що ОСОБА_2 потребує постійного догляду, а також факт, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка зайнята постійним доглядом за особою, що його потребує, відповідно до законодавства України (а. с. 4-6).

Від представника інтересів заявника та заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд даної справи за відсутності сторони заявника та ОСОБА_2 , в заяві вказав, що вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні (а. с. 42).

Заінтересована особа Жовтневий районний військовий комісаріат м. Дніпропетровська, у судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином (а. с. 41).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інші родичі проживають окремо, а тому не можуть забезпечити догляд за ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 є людиною похилого віку, може ходити лише в межах будинку та за допомогою палиці, не може самостійно приймати їжу; не може самостійно одягнутися чи взутися, не може нічого робити, в тому числі щось носити, перекладати чи інше, вимушений в переважній більшості лежати, а тому постійно потребує допомоги, в тому числі і медичної, оскільки є інвалідом І (непрацездатної) групи, (причина інвалідності - загальне захворювання, інвалідність встановлена безстроково), в зв`язку з чим він не здатний до самообслуговування, а тому постійно потребує стороннього догляду за собою.

ОСОБА_1 з моменту, коли ОСОБА_2 захворів і став інвалідом, постійно проживає із ним разом і доглядає за ним, облаштовує та прибирає житло, готує їжу, пере та виконує усю іншу роботу по дому, купує необхідні ліки, харчі, сплачує комунальні послуги, та інше.

Статтею 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» визначено, що обмеження життєдіяльності це помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами.

Постійний сторонній догляд вид догляду, яким забезпечуються інваліди із значно вираженою важкістю, функціональними порушеннями в організмі, зумовленими професійним захворюванням, травмою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду інших осіб, неспроможні до самообслуговування (не можуть самостійно приймати їжу, забезпечувати туалет, потребують допомоги при прогулянках тощо).

Також судом було встановлено, що заявник є військовозобов`язаним і може у встановленому законом порядку бути мобілізований до лав Збройних Сил України, внаслідок чого ОСОБА_2 залишиться без відповідного догляду і будь-якої допомоги, якої він постійно потребує, а тому з урахуванням вище викладеного, необхідно встановити вказаний факт для підтвердження, що ОСОБА_1 є єдиною особою, що здійснює постійний догляд за особою, що його потребує, відповідно до законодавства України.

Суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 статті 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за особами, що його потребують, відповідно до законодавства України, в разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Судом встановлено, що дійсно заявник є близьким родичем ОСОБА_2 , як син є зобов`язаним в силу статті 172 Сімейного кодексу України доглядати за ним, та зайнятий постійним доглядом за ним, оскільки відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що згідно Указу Президента України №15 від 14 січня 2015 року на території Дніпропетровської області оголошено і проводиться мобілізація. Зазначений Указ Президента України затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію». А тому заявник, як військовозобов`язана особа, може бути мобілізований на підставі зазначеного Указу Президента України. В такому разі його батько, ОСОБА_2 , інвалід І групи, залишиться без відповідного догляду і будь-якої допомоги, якої він постійно потребує, що є недопустимим та може призвести до негативних наслідків (загострення хвороби чи гірше).

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявник заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно зацікавлених осіб (крім передбачених законом), не законні дії відносно нього та предмета спору, а зацікавлена особа не довела зворотного, можливе твердження вказаної особи про наявність будь-яких інших зобов`язань стосовно вимог заяви є припущенням.

Таким чином обставини заяви про встановлення юридичних фактів, що мають юридичне значення знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду, доведені, а тому заява обґрунтована і підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57, 58,60, 209, 212-215, 218, 234, 256-259 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Жовтневий районний військовий комісаріат м. Дніпропетровська про встановлення фактів, що мають юридичне значення задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: те, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 потребує постійного догляду.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є єдиною особою, яка зайнята постійним доглядом за ОСОБА_2 , що його потребує, відповідно до законодавства України.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: те що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 не підлягає призову на військову службу під час мобілізації як особа, зайнята постійним доглядом за особою, що його потребує ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой