Справа № 344/1949/15-ц
Провадження № 2/344/2066/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, міське управління МНС в Івано-Франківській області, КП "Єдиний розрахунковий центр", приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Воробчук Т.О., Фонд комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська про визнання договорів купівлі-продажу нежитлових підвальних приміщень в будинку АДРЕСА_1 від 14.12.2007 року та від 13.11.2007 року недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу нежитлових підвальних приміщень в будинку АДРЕСА_1 від 14.12.2007 року та від 13.11.2007 року недійсними. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що власникам квартир та нежитлових підвальних приміщень у будингку АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить частина підвального приміщення загального користування. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників. Згоди співвласників на купівлю-продаж нежитлових приміщень загального користування не було і не має. ОСОБА_2 незаконно придбав 13.11.2007 року у продавця - незаконного власника ОСОБА_3 нежитлові приміщення і перекрив доступ до бомбосховища, а тому просила визнати договори купівлі-продажу недійсними.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, адвокат Брусков Я.В. вимоги позову підтримали з мотивів наведених в ньому, просили позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7, адвокат Лютан З.Й. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечели, оскільки, договір купівлі-продажу від 13.11.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Воробчук Т.О. відповідає вимогам чинного законодавста, а тому, підстав для визнання його недійсним немає.

Представники третіх осіб: виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, міського управління МНС в Івано-Франківській області, Фонду комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, оскільки, приміщення, щодо яких виник спір є нежитловими, а не допоміжними чи приміщеннями загального користування, при укладенні між Фондом комунальної власності та підприємцем ОСОБА_3 договору купівлі-продажу було дотримано всіх вимог, які передбачені ст. 203 ЦК України та є необхідними для чинності правочину. Позивачкою не надано суду жодних доказів, того що зазначені приміщення є приміщеннями загального користування, а тому підстав для задоволення позову немає.

Представник КП "Єдиний розрахунковий центр" в судове засідання не з"явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника (а.с.14).

Відповідачка ОСОБА_3, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Воробчук Т.О. в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 24, 32, 70, 117-119).

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомили, що є жителями будинку АДРЕСА_1. Їм на праві спільної сумісної власності належать приміщення загального користування в даному будинку, в тому числі підвальні приміщення, а тому, без їхньої письмової згоди на купівлю-продаж приміщень ніхто не мав права продавати вказані приміщення. Оскільки, вони не давали згоди на продаж підвальних приміщень, то це було незаконно оформлено на ОСОБА_3, а тому договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 нежитлових підвальних приміщень будинку АДРЕСА_1 від 13.11.2007 року є недійсним.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Ухвалою Івано-Франківської міської ради наробних депутатів ХХІ скликання (ХІV сесія) від 15.09.1993 року "про затвердження державного майна, що належить до комунальної власності Івано-Франківської Ради народних депутатів" ухвалено затвердити перелік державного майна, що належить до комунальної власності Івано-Франківської міської Ради народних депутатів (Перелік 1) (а.с.75).

Згідно даного переліку до нежитлового фонду міської Ради народних депутатів входять приміщення зокрема і на вулиці Пушкіна, 65 (а.с.78).

Відповідно до свідоцтва про право власності на рерухоме майно Серія ЯЯЯ №352790, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 07.11.2006 року нежитлові підвальні приміщення (43,0 кв.м.) по АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету №369-р від 18.07.2005 року (а.с.84).

Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Івано-Франківського БТІ Серія ССС №915096 підвальні приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 43,0 кв.м. є нежитловими (а.с.86).

Постанова від 12.07.05 судової палати в господарських справах Верховного Суду України визначає, що знаходження певних приміщень в підвалах, цокольних поверхах не може визнаватись безумовною підставою віднесення їх до допоміжних приміщень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку»: «нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним б'єктом цивільно-правових відносин».

01.04.2004 року між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та підприємцем ОСОБА_3 було укледено Договір оренди нежитлових приміщень №ДО-2267 для використання під майстерню з ремонту взуття до 28.02.2005 року (а.с. 89-93).

Угодою №УО-2267-3 від 28.02.2006 року про внесення змін до "Договору оренди нежитлових приміщень №ДО-2267 від 01 квітня 2004 року" внесено зміни зокрема у п. 6.1. Договору, який викладено у наступній редакції: "6.1 Цей Договір діє з 01 квітня 2004 р. до 31 січня 2007 р." (а.с.94).

14.02.2007 року Фонд комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська та підприємець ОСОБА_3 уклали Договір купівлі-продажу нежитлових підвальних приміщень в будинку на АДРЕСА_1, який посвідчений нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Фріс І.П. та зареєстрований в реєстрі на №Д0097 (а.с.95, 96.)

В подальшому 13.11.2007 року ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу нежитлових підвальних приміщень в будинку за адресою: АДРЕСА_1 із ОСОБА_2, який посвідчений приватним ностаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Воробчук Т.О. та зареєстрований в реєстрі за №1544д (а.с.6).

Згідно п.6 ч.1. ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції чинній на момент реєстрації речового права): «у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене право уже зареєстровано».

Відповідно до п. 3.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02 №7/5: «з моменту прийняття заяви про державну реєстрацію прав реєстратором БТІ розпочинається її розгляд. Реєстратор БТІ встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації, зокрема: відповідність відомостей про об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, наявним у Реєстрі прав та поданим документам».

Згідно п. 3.5.5 вказаного Тимчасового положення: «реєстратор БТІ відмовляє у проведенні державної реєстрації прав, якщо заявлене право вже зареєстроване».

Крім того, згідно ч.2 ст. 55 Закону України «Про нотаріат»: «при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна».

Враховуючи викладене, у разі наявності будь-яких обтяжень чи заборон щодо відчуження спірних нежитлових підвальних приміщень орган реєстрації та нотаріус відмовили б у їх державній реєстрації,а також посвідченні договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Це зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- oсоба, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, Договір купівлі-продажу нежитлових підвальних приміщень в будинку на АДРЕСА_1 від 14.02.2007 року та договір купівлі-продажу від 13.11.2007 року відповідають вимогам, які встановлені для чинності правочину.

За змістом частини 1статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім цього, позивачка стверджує, що ОСОБА_2 незаконно придбав у приватну власність прохід-коридор до бомбосховища і перекрив доступ жильців до бомбосховища, однак, представником міського управління МНС в Івано-Франківській області надано суду перелік об"єктів міста Івано-Франківська, на яких є захисні споруди цивільної оборони станом на 01.04.2010 року (сховища, протирадіаційні укриття) та перелік захисних споруд цивільної оборони міста Івано-Франківська, з яких вбачається, що будинок АДРЕСА_1 до таких не відноситься (а.с.99-102).

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі вищенаведеного, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02 №7/5, Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 203, 204, 215, 638 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, міське управління МНС в Івано-Франківській області, КП "Єдиний розрахунковий центр", приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Воробчук Т.О., Фонд комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська про визнання договорів купівлі-продажу нежитлових підвальних приміщень в будинку АДРЕСА_1 від 14.12.2007 року та від 13.11.2007 року недійсними - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пастернак І.А.