АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7566/15 Справа № 180/1417/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Беспальок О. А. Доповідач - Кочкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Григорченка Е.І., Каратаєвої Л.О.,

при секретарі - Левцунову І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 05 листопада 2010 року уклав договір позики, згідно якого позичив ОСОБА_3 24 000 грн. на ремонт автомобіля строком на 18 місяців, тобто до 05 травня 2012 року. Однак, відповідач не виконав своїх зобов'язань, коштів у строк не повернув, тому позивач вимушений звернутись до суду (а.с.2).

Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.26).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі (а.с.30).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 05 листопада 2010 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 24 000 грн., які пообіцяв повернути протягом 18 місяців, про що написав власноручно розписку, яка є у матеріалах справи (а.с.22). Зазначених коштів у визначений договором строк відповідач не повернув.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності.

Проте погодитись із таким висновком не можна, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права. Так, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, а згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже, для застосування позовної давності необхідна заява відповідача, якої у справі немає. За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального права (застосовано закон, який не підлягав застосуванню), (п.4 ч.1, ч.2 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням нового рішення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Як вбачається з розписки, від 05.11.2010 року ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_2 24 000 грн. та зобов'язався повернути борг на протязі 18 місяців (а.с.4,22).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Проте, в порушення зазначених норм борг позивачу ОСОБА_3 не повернув, тому позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь ОСОБА_2 слід стягнути понесені судові витрати у розмірі 365грн.40коп. (243 грн.60 коп.+121грн.80коп., а.с.1, 29).

Керуючись ст.307, п.4.ч.1 ст.309, ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 24 000 грн. на повернення боргу, та 365грн.40коп. на повернення судових витрат

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: