АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа №2/4082/2005. Головуючий 1 інст.: - Аркатова К.В.
Провадження №22-ц/790/6833/15. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В. Категорія: право власності.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В., Черкасова В.В.,

при секретарі: - Каплаух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2005 року по справі за позовом АТ «Житлобуд-2» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 - про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а:

У січні 2005 року АТ «Житлобуд-2» звернулося в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що з 2004 року воно є співвласником 6/8 часток домоволодіння АДРЕСА_1.

Право власності на вказану частку домоволодіння виникло в АТ «Житлобуд-2» на підставі договору міни, укладеного 6 серпня 2004 року між ОСОБА_12 та АТ «Житлобуд-2», посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Свирид Н.О. та зареєстрованого у реєстрі за №6866, договору купівлі-продажу від 10 листопада 2004 року, укладеного між ОСОБА_14 та АТ «Житлобуд-2», посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Шишко В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №2965, договору купівлі-продажу від 12 листопада 2004 року, укладеного між ОСОБА_16 і АТ «Житлобуд-2», посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Шишко В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №3028.

Співвласниками цього ж домоволодіння є ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Кожний з них є власником 1/20 частки домоволодіння.

З 1968 року ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в домоволодінні не мешкають.

Їх частками протягом 36 років відкрито, безперервно володіли ОСОБА_12 ОСОБА_14 ОСОБА_16

Після придбання в ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_16 їх часток, АТ «Житлобуд-2» відкрито володіє та користується майном відповідачів, а тому набуло права власності на нього за набувальною давністю.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст.16, 344 ЦК України, АТ «Житлобуд-2» просило суд визнати за ним право власності на 1/4 частку домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в судове засідання не з'явилися.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2005 року позов задоволено.

Визнано за АТ «Житлобуд-2» право власності в порядку набувальної давності на 1/4 частку домоволодіння АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, яка не брала участі у розгляді справи, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги посилається на те, що її батько ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті вона прийняла спадщину, оскільки протягом трьох років з дня відкриття спадщини мешкала разом з матір'ю ОСОБА_17 та бабусею ОСОБА_7 у спірному будинку. При вирішенні спору суд не залучив її до участі у справі у якості правонаступника померлого ОСОБА_11, чим порушив її майнові права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивач набув право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що з 2004 року АТ «Житлобуд-2» є співвласником 6 /8 часток домоволодіння АДРЕСА_1.

Співвласниками цього ж домоволодіння є ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Кожен з них є співвласником 1/20 частки домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Першої міської Харківської держаної нотаріальної контори 13 лютого 1941 року за р. №4418 ( 1,44, 66).

Судом першої інстанції встановлено, що на час розгляду справи співвласники домоволодіння ОСОБА_8, ОСОБА_10 померли ( а. с. 35,36).

Відповідно до ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Суд першої інстанції не виконав зазначені норми закону та не залучив до участі у справі правонаступників померлих ОСОБА_8, ОСОБА_10

Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати тільки після 1 січня 2001 року.

Суд першої інстанції на вказані обставини увагу не звернув, помилково дійшов висновку про те, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років та безпідставно визнав за позивачем право власності на частку домоволодіння ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду, оскільки воно постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2005 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Житлобуд-2» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання права власності за набувальною давністю на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання н им законної сили.

Головуючий:

Судді: