Єдиний унікальний № 235/6821/14-ц
Провадження № 2/235/245/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015р. Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Стоілової Т.В.,

при секретарі Загорулько В.В.

за участю представника позивача Мощинської Н.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Красноармійську справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк ""Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

16.12.2014 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 105241грн. 96коп. станом на 02.10.2014 року.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору DN81AR03110276 від 27.11.2007 року банк зобов'язався надати ОСОБА_2 кредитні кошти на строк до 27.11.2014р. в розмірі 46687,75 грн., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати. Відповідач повинен надавати банку грошові кошти(щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, що складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. В випадку порушення зобов'язань за договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом в подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

У порушенні ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України та умов договору відповідач ОСОБА_2. зобов'язання за договором не виконував, своєчасно не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами відповідно до умов договору, а тому станом на 02.10.2014 року має заборгованість в сумі 105241,96грн., що складається з: 36187,07грн. - заборгованість за кредитом; 69054,89грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором.

Зважаючи на викладене, позивач просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 суму заборгованості 105241грн. 96коп., а також судові витрати, сплачені при поданні позову - судовий збір 1052,42грн.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Мощінська Н. В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали з таких підстав. Дійсно, з відповідачем по справі 27.11.2007 року позивачем був укладений кредитний договір без номеру, про отримання кредити на придбання автомобілю у сумі 61414 гривень.Крім цього договору, між сторонами укладені договори застави рухомого майна від 28.11.2007 року, акт передачі транспортного засобу у заставу від 28.11.2007 року та Договір страхування транспортного засобу від 27.11.2007 року.

Відповідно до договору кредитування, відповідач взяв у позивача суму у розмірі 61414 гривень на купівлю автомобіля та зобов'язався її повернути до 27.11.2014 року.

Відповідно договору застави рухомого майна, відповідач передав у заставу автомобіль ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_3, об'єм двигуна -1.6, державний номер НОМЕР_1.

На час отримання кредиту відповідач працював на шахті та мав постійний дохід, який дозволяв йому братикредит та сплачувати кошти за кредитним договором.

До 1 грудня 2010 року відповідач виконував свої обов'язки та сплачував суму заборгованості за кредитом. Після звільнення з шахти, він звернуся до банку з проханням розірвати договір кредитування. З ціллю забезпечення виконання договору банком було запропоновано повернути автомобіль банку у рахунок погашення заборгованості.Це було невигідно для нього, оскільки при наявності боргу 36187 грн. він віддав автомобіль банку, який коштував набагато більше. Для реалізації автомобіля 16.12.2010 року він надав представнику банку довіреність на продаж автомобіля строком на 1 рік - до 16 грудня 2011 року. З 16 грудня 2011 року банком не пред'являлось жодної претензії про виконання договору кредитування, тому відповідач був спокійний з приводу погашення боргу, бо вважав що він вже погашений. Оскільки автомобіль йому не повернули, він вважав що автомобіль було реалізовано, а кошти від його продажу пішли на погашення боргу банку.З врахуванням викладеного, відповідач та його представник просять суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 27.11.2007 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір DN81AR03110276, згідно якого банк зобов'язався надати ОСОБА_2 кредитні кошти на строк з 27.11.2007р. до 27.11.2014р. у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 61414,00грн. на наступні цілі: 41250,00грн. на купівлю автомобіля(споживчі цілі), а також 34,0грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2; на сплату страхових платежів за кредитним договором, договором особистого страхування № DN81LK03110276 від 27.11.2007р. на строк до 26.11.2008р. в сумі 2103,75грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3300,00грн. та у розмірі 14726,25грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 Договору зі сплатою за користування кредитом 0,80% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.10 Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу(п.6.2 Договору).(а.с.7-9).

Згідно заяви співвласника майна, дружина позичальника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 дала згоду на укладення її чоловіком договору застави рухомого майна, а також надання ним у заставу/іпотеку банку будь-якого майна, що належить їй на праві спільної власності з ОСОБА_2, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором та реалізацію майна у випадку невиконання умов договору. У випадку втрати або ушкодження майна, наданого в забезпечення за вказаним кредитним договором(повністю або частково) ОСОБА_6 зобов'язалася передати банку в заставу інше майно, достатнє для погашення заборгованості за цим договором.(а.с.10).

Транспортний засіб ВАЗ 2007 року випуску № кузова НОМЕР_3 було передано ПАТ «КБ «Приватбанк» в заставу, згідно Договору застави рухомого майна(а.с.56-57) та акту передачі транспортного засобу від 28.11.2007 року(а.с.11).

Із пояснень відповідача ОСОБА_2 та матеріалів справи вбачається, що до 01 грудня

2010 року відповідач виконував свої обов'язки та регулярно сплачував кредитні платежі. Після звільнення з роботи, він звернуся до банку з проханням розірвати договір кредитування. З ціллю забезпечення виконання договору банком було запропоновано повернути автомобіль банку у рахунок погашення заборгованості.

Із довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Швець Р.О. від 16 грудня 2010 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 уповноважив юридичну особу ПАТ КБ «Приватбанк» розпоряджатись, експлуатувати та продати належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу легковим автомобілем марки ВАЗ, моделі 210994-20, випуску 2007 року, державний номер НОМЕР_2.

Термін дії довіреності 1 рік - до 16.12.2011 року(а.с.34)

Згідно виписки про погашення кредиту ОСОБА_2 станом на 30.06.2010 року залишок по тілу кредиту складав 35017,66грн, станом на 16.12.2013 року залишок по тілу кредиту відсутній(а.с.58-59).

Вартість заставленого майна згідно Договору особистого страхування ОСОБА_2 від 27.11.2007 року складала 41250 грн. (а.с.103-104).

Згідно довідки начальника ЦНППВАЗ з обслуговування міст Селидове, Новогродівка, Димитрова, Красноармійська та Красноармійського району при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області від 24.02.2015 року, автомобіль марки ВАЗ 210994-20, випуску 2007 року, державний номер НОМЕР_2, який було зареєстровано за гр.. ОСОБА_2, було знято з обліку для реалізації 29.06.2011 року працівником банку ОСОБА_8 на підставі доручення від 16.12.2010 року, виданого приватним нотаріусом Швець Р.О. на ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.48).

Із наданої суду виписки по погашенню кредиту(а.с.58-59) вбачається, що реалізовано було автомобіль лише 26.12.2013 року( після закінчення терміну дії довіреності на продажу автомобіля - довіреність видавалась на 1 рік з 16.12.2010 року по 16.12. 2011 року) за суму 27500 грн.

І весь цей час з часу передачі автомобіля Банку, тобто з16.12. 2010 року до реалізації автомобіля Банк користувався заставленим майном та нараховував пеню за невиконання умов договору, що є явним порушенням як норм цивільного законодавства так і умов договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та повернути відсотки.

Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.

Згідно п.8, п.34.5 Договору застави нерухомого майна сторони домовились, що заставна вартість Предмету застави - автомобіля марки ВАЗ 210994-20, випуску 2007 року, державний номер НОМЕР_2 складає 41250 грн.(а.с.42-43).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення.

Із пояснень представника позивача та висновку про оцінку транспортного засобу від 18.12.2013 року вбачається, що на час оцінки автомобіля, тобто 18.12.2013 року його вартість складала 27000 грн.(а.с.99-102).

Тобто судом установлено, що позивач в порушення умов договору та норм діючого законодавства, реалізував заставлене майно через два роки після спливу дії довіреності на його реалізацію за ціну, що значно нижча заставної вартості, що свідчить про недобросовісність позивача при виконанні умов договору , а тому зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 не порушував умов кредитного договору, натомість позивач порушив умови реалізації заставленого майна, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є такими, що не відповідають вимогам законну і в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.526, 527, 1054 ЦК України, ЗУ «Про заставу» ст.10, 11, 212, 213, 214, 215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за кредитним договором DN81AR03110276 від 27.11.2007 року станом на 02.10.2014 року в сумі 105241(сто п'ять тисяч двісті сорок одна) грн. 96 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: