АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 5564 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Кричина А.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: прокурора Гавронського О.А.

представника третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом Заступника прокурора Оболонського району м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, відновлення становища, що снувало до порушення;

за апеляційною скаргою Заступника прокурора м. Києва

на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 03 березня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 03.03.2015 року в задоволенні позову Заступника прокурора Оболонського району м. Києва відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, Заступник прокурора м.Києва подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Київською міською радою рішення від 24.12.2009 № 1145/3214 про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки у АДРЕСА_1 в Оболонському районі міста Києва прийнято у відповідності до вимог ст.ст. 116, 118, 123 Земельного кодексу України.

Крім того, судом зазначено про недоведеність в установленому законом порядку віднесення спірної ділянки до земель рекреаційного призначення.

Разом з цим, суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ст.20 Земельного кодексу України, яка передбачає, що зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування.

Однак, з незастосуванням вимог ст.ст. 20, 21 Земельного кодексу України суди не врахували, що Київською міською радою, всупереч вимог ст. 20 Земельного кодексу України, рішення про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки з земель рекреації на землі житлової та громадської забудови не приймалося. Вказане у повній мірі підтверджується матеріалами справи, у тому числі листом виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № .

Також, зазначаючи про відсутність порушень при погодженні проекту землеустрою, суд вважав достатнім наявність висновків Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради, Київської міської санепідемстанції, Головного управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, Головного управління охорони культурної спадщини, Головного управління земельних ресурсів.

Водночас, вказані висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та ніяким чином не спростовують доводів прокуратури щодо порушення встановленої законом процедури відведення земельної ділянки та належності її до земель рекреаційного призначення.

При цьому, судом не враховано, що всупереч вимогам ст. ст. 118, 186-1 ЗК України висновки контролюючих органів щодо саме зміни цільового призначення земельної ділянки з рекреаційного на землі забудови відсутні.

Разом із тим, судом не враховано, що до прийняття рішення Київської міської ради від 24.12.2009 № 1145/3214 земельна ділянка відносилася до земель рекреаційного призначення, а тому проведення державної землевпорядної експертизи проекту відведення було обов'язковою умовою для передачі її у власність ОСОБА_4

Водночас судами не зважено, що земельна ділянка ще в 1991 році відносилась до земель рекреаційного призначення, що, в тому числі, підтверджується даними статистичної звітності, які судами безпідставні не взято до уваги.

Судом не взято до уваги, що дані державної статистичної звітності про правовий режим земель мають суттєве юридичне значення для вирішення спору, оскільки згідно з нормами ст.ст. 181-184, 202-204 Земельного кодексу України. Законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» вони є документальним підтвердженням відомостей про цільове призначення земель, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Крім того, судом не надано належної оцінки доводам, що спірна земельна ділянка є частиною ділянки, яка згідно з розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 14.03.1991 надана Управлінню внутрішніх справ Київської області для організації реабілітаційного центру. Указане свідчить про належність землі до рекреаційного призначення в силу ст. 51 ЗК України, що також залишено поза увагою суду.

При цьому, не застосувавши ст. 149 ЗК України суд не врахував, що земельна ділянка із користування Управління внутрішніх справ Київської області не вилучалася, а відтак безпідставно передана відповідачеві.

В суді апеляційної інстанції прокурор Гавронський А.О. підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Представник третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення. Представник Київської міської ради, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Причини неявки сторони суду не повідомили. За таких обставин, колегія суддів розцінила їх як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради від 24.12.2009 року №1145/3214 «Про передачу громадянину ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в Оболонському районі м. Києва» ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 в Оболонському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.

06.10.2011 року на підставі зазначеного рішення Київської міської ради відповідачу ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ НОМЕР_1.

03.11.2011 року між ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нумеріцькою С.П., зареєстрований у реєстрі за № 3414, відповідно до умов якого ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться по АДРЕСА_1 в Оболонському районі м. Києва.

30.02.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Пелех З.Б., зареєстрований у реєстрі за № 1521, відповідно до умов якого ОСОБА_5 продала ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться по АДРЕСА_1 в Оболонському районі м. Києва (а.с. 93-96).

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно з пунктами «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України (в редакції на момент прийняття спірного рішення) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Положеннями ч.1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 п.12 «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений положенням ст.118 ЗК України.

Так, ч.1 ст.118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частина шоста статті 118 ЗК України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118 ЗК України).

Відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій» (яка була чинною на час виникнення правовідносин) у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до ст.123 ЗК України розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Згідно ст.ст. 38, 39 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно- господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Як вбачається з положень ст.ст. 50, 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально- туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частини перша, друга статті 20 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 відповідної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд погоджено із Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради, Київською міською санепідемстанцією, Головним управлінням навколишнього природного середовища виконавчого органу Київської міської ради, Головного управління охорони культурної спадщини, Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради.

З висновку Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради №09-2560-В, яким погоджено проект відведення земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд без права забудови до погодження та затвердження містобудівної документації у встановленому законодавством порядку, вбачається, що зазначена територія земельної ділянки відповідно до Генерального плану м. Києва за функціональним призначенням належить до території житлової та громадської забудови.

Також, за висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Головного управління земельних ресурсів №05-5382 від 07.12.2009 року цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Головне управління охорони культурної спадщини не заперечувало проти надання земельної ділянки ОСОБА_4 для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а Головним управлінням екології та охорони природних ресурсів погоджено проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, цільове призначення земельної ділянки зазначено як будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Наявність висновку Головного управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради є достатнім для погодження проекту відведення земельної ділянки й не потребує подальшого його погодження, оскільки відповідно до Положення про Головне управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 18 червня 2009 року № 632/1688 (яке було чинним на момент погодження проекту відведення) до повноважень Головного управління віднесено погодження проектів відведення земельних ділянок. Крім того, нормою закону не визначений інший спеціально уповноважений природоохоронний орган, до повноважень якого віднесено погодження проектів відведення земельних ділянок.

Відповідно до пояснювальної записки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 вбачається, що земельна ділянка входить до складу земель наданих Управлінню внутрішніх справ Київської області для організації реабілітаційного центру відповідно до розпорядження Ради Міністрів УРСР від 14.03.91 №72-р.

Оскільки державний акт, який посвідчує право користування земельною ділянкою у відповідності з положеннями законодавства, не було видано і право користування землею за законом не виникло, земельну ділянку передбачається передати за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.

Таким чином, враховуючи, що за інформацією Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, Київською міською санепідемстанції, Головного управління екології та охорони природних ресурсів, Головного управління земельних ресурсів викладеною у відповідних висновках цільове призначення спірної земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, то підстав вважати, що вона відноситься до земель рекреаційного призначення у суду першої інстанції не було, а віднесення позивачем спірної земельної ділянки до категорії земель рекреаційного призначення є необгрунтованим.

Враховуючи, що підстав для визнання незаконним рішення Київської міської ради від 24.12.09 №1145/3214 у суду не було, то як наслідок були відсутніі підстави для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки та відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради спірної земельної ділянки.

Висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Заступника прокурора Облонського району м. Києва до відповідачів про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та договорів купівлі-продажу земельної ділянки, відновлення становища, що снувало до порушення є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню є вірним та таким, що відповідає вимогам закону.

Отже, твердження апелянта про незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Заступника прокурора м. Києва відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: