Справа № 341/2230/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1952/2015
Головуючий у 1 інстанції Мельник І.І.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Височанківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння за набувальною давністю за апеляційною скаргою представника Височанківської сільської ради на рішення Галицького районного суду від 09 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до Височанківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння за набувальною давністю.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її та ОСОБА_3 мати ОСОБА_4, яка була власником будинковолодіння по АДРЕСА_1. Після смерті матері вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, проводила поточні ремонтні роботи, сплачувала комунальні послуги, проживала та продовжує проживати в ньому. Оскільки право власності на будинковолодіння в порядку спадкування ніхто із спадкоємців померлої не оформив, таке майно вважається безхазяйним. Посилаючись на зазначені обставини, а також проживання в будинку понад десять років просила задовольнити позов.

Рішенням Галицького районного суду від 09 липня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 та складається із житлового будинку площею 59,7 кв.м., вартістю 30 670,00 грн., з прибудованою верандою площею 4,4 кв.м., вартістю 834,00 грн., стайні площею 21,1 кв.м., вартістю 2 905,00 грн., та стодоли площею 26,1 кв.м., вартістю 1 594,00 грн., а всього вартістю 36 003,00 грн.

На дане рішення представник Височанківської сільської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При вирішенні спору судом не враховано, що ОСОБА_3 як спадкоємець померлої ОСОБА_4, з якою проживала з 1992 року по січень 2003 року, також має право на спадкове майно. Наведені обставини підтверджуються довідкою сільської ради та поясненнями свідка ОСОБА_5, однак суд не дав їм правильної юридичної оцінки. Крім того, судом неправильно застосовано положення ст. 344 ЦК України, оскільки набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном. Разом з тим, суд не врахував, що в період з 21.12.2008 року до 21.07.2014 року на підставі судового рішення, яке в подальшому скасовано, за позивачем було зареєстровано право власності на спірний будинок. Відтак, десятирічний термін володіння спливає 21.12.2018 року. Проте, із позовом до суду ОСОБА_2 звернулася вже у вересні 2014 року. Не прийнято судом до уваги також і рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.09.2011 року, яким встановлено, що спірний будинок є самочинним. А отже, за положеннями ст. 376 ЦК України на нього не може бути визнано право власності за набувальною давністю.

З цих підстав апелянт просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримав, а представник третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_6 визнав, з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 та її представник доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.п. 9,11,13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Таким чином, особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах у всіх випадках не може бути власник, оскільки останній ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері ОСОБА_4 (спадщину якої ніхто із спадкоємців першої черги не прийняв) добросовісно заволоділа чужим майном, продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, тому відповідно за набувальною давністю має право власності на нерухоме майно.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитись не можна, оскільки він не ґрунтується на нормах матеріального права та не відповідає фактичним обставинам справи.

Як вбачається із матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача та третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (а.с.7).

Встановлено, що згідно даних погосподарської книги №1 за 2001-2005 року (особовий рахунок НОМЕР_1) за ОСОБА_4 рахувався житловий будинок по АДРЕСА_1. Також, померла була користувачем земельних ділянок, в тому числі розміром 0,12 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с.8,16).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 посилалась на те, що після смерті матері ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1 року) право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 ніхто із спадкоємців не оформив, а отже, таке вважається безхазяйним. Вона проживає в ньому більше 12 років, тому набула право власності на це майно за набувальною давністю.

Надаючи оцінку доведеності позивачем підстав набуття права власності на спірний будинок з огляду на положення ст.344 ЦК України судова колегія виходить з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 20 березня 1995 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого одну кімнату житлового будинку, що знаходиться із західної сторони, стайню та стодолу заповіла ОСОБА_2, а іншу кімнату - ОСОБА_7, яка померла у 1998 році. Відповідно до заяви, посвідченої 19.10.2008 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (чоловік останньої) та ОСОБА_9 (син) відмовились від спадщини на користь ОСОБА_2

З'ясовано, що у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів ОСОБА_2 зверталась в суд із позовом до ОСОБА_9, Височанківської сільської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно.

Заочним рішенням Галицького районного суду від 20 жовтня 2008 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно - двокімнатний житловий будинок з прибудованою верандою та господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.38).

На підставі цього рішення за ОСОБА_2 21 грудня 2008 року було зареєстровано право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна.

Як вбачається із матеріалів справи ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2010 року рішення Галицького районного суду від 20 жовтня 2008 року скасовано з направленням справи на новий судовий розгляд (а.с. 41- 42). В подальшому рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2011 року скасовано постановлене при новому розгляді рішення Галицького районного суду від 06 вересня 2011 року. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_9, Височанківської сільської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та заповітом, визнання права власності на нерухоме майно та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на обов'язкову частку в спадщині за законом (а.с.43- 47).

Також постановою колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірне домоволодіння (а.с.52-53).

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що даний спір про право власності на вказане будинковолодіння виник із спадкових правовідносин.

Однак, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, що володілець за давністю є незаконним володільцем (особа заволоділа чужим майном, при цьому не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно), право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, то набуття спадкових прав та їх оформлення шляхом визнання права власності за давністю володіння відповідно до правил встановлених цією статтею не передбачено.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції на порушення статтей 212, 214 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не встановив, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; у достатньому обсязі не визначився щодо характеру спірних правовідносин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, а тому дійшов помилкового висновку про можливість захисту права позивача шляхом звернення до суду з даним позовом.

Постановлене всупереч норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Височанківської сільської ради задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 09 липня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Височанківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння за набувальною давністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський