АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 648/1207/14-ц
Номер провадження №22-ц/791/241/2015 Головуючий в І інстанції Сокирко Л.М.
Категорія: 46 Доповідач: Фурман Т.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 19 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Фурман Т.Г.
Суддів:Пузанової Л.В.
Ігнатенко П.Я.
При секретарі:Бараш Ю,М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 17 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання малолітніх дітей, визнання дій щодо самочинної зміни батьком місця проживання малолітніх дітей неправомірними, відібрання дітей і повернення їх за попереднім місцем проживання, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про визначення місця проживання малолітніх дітей та скасування розпорядження голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання малолітніх дітей з матір'ю, визнання дій відповідача щодо самочинної зміни місця проживання малолітніх дітей неправомірними, відібрання у батька дітей і повернення їх за попереднім місцем проживання, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2005 року, від якого мають чотирьох дітей: доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вказуючи на те, що фактично шлюбні відносини між ними припинені з червня 2013 року, подальше їх спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечить, як її інтересам, так і інтересам дітей, позивачка просила суд розірвати шлюб з ОСОБА_4, залишивши їй після розірвання шлюбу прізвище "ОСОБА_5".

Крім того, позивачка зазначала, що після припинення шлюбних відносин, відповідач без її згоди забрав до себе синів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та забороняв їй спілкуватися з ними, внаслідок чого вона вимушена була звернутися до Служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації з проханням визначити місце проживання дітей та визначити спосіб участі у їх вихованні батьків.

Розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації від 01.08.2013 року за №400 було визначено місце проживання малолітніх дітей з матір'ю та визначено спосіб участі батька у вихованні дітей, а саме: у вигляді побачень щотижнево, один раз на тиждень у вихідні дні (субота чи неділя), з 09 години до 19 години.

Посилаючись на те, що відповідач всупереч її волі з червня 2013 року утримує у себе двох їх синів та не виконує розпорядження органу державної влади від 01.08.2013 року за №400, позивачка просила суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з нею, визнати дії відповідача щодо самочинної зміни місця проживання синів неправомірними, відібрати дітей від батька та повернути їх за попереднім місцем проживання, застосувати правові наслідки такої протиправної поведінки батька у вигляді стягнення моральної шкоди в розмірі 15000 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач може надавати своїм дітям матеріальну допомогу позивачка просила суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дітей та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

В червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5, Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про визначення місця проживання малолітніх дітей та скасування розпорядження голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області № 400 від 01.08.2013 року, зазначаючи про те, що на час припинення шлюбних відносин з ОСОБА_5 між ними була досягнута домовленість про місце проживання їх дітей, а саме, що доньки будуть проживати з матір'ю, а сини з батьком, при цьому були враховані побажання дітей.

Посилаючись на те, що сини з червня 2013 року проживають з ним, перешкод у спілкуванні дітей з матір'ю він не чинить, мати на протязі року не проживала з синами, між нею та дітьми втрачено психологічний контакт та прив'язаність один до одного, а тому змінювати їх місце проживання є недоцільним, позивач за зустрічним позовом просив з зазначених підстав скасувати розпорядження голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області № 400 від 01.08.2013 року та визначити місце проживання синів з ним, а доньок з матір'ю.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 17 листопада 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, зареєстрований 05.03.2005 року Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції за актовим записом №62 - розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 залишено прізвище "ОСОБА_5".

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання: доньки ОСОБА_6 -ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня ухвалення рішення суду, тобто з 17 листопада 2014 року та до повноліття дітей.

Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_6 -ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9 - 27.01.2011 року з матір'ю - ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1218 грн., а також судові витрати в сумі 243, 60 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн. - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду в частині визначення місця проживання малолітніх дітей з матір'ю, стягнення аліментів, стягнення з нього моральної шкоди та у відмові в задоволенні його зустрічного позову скасувати і ухвалити в оскарженій частині нове рішення, яким частково задовольнити позов ОСОБА_5, визначити місце проживання доньок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з матір'ю, його зустрічний позов задовольнити, визначити місце проживання синів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з ним, скасуватирозпорядження голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області № 400 від 01.08.2013 року.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 доводи апелянта не визнала, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Апеляційним судом перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання малолітніх дітей, стягнення аліментів, відшкодування моральної шкоди та відмови у задоволенні зустрічного позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 березня 2005 року.

Від шлюбу мають чотирьох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з червня 2013 року, не досягнувши домовленості щодо місця проживання дітей, позивачка за первісним позовом звернулася із заявою до Служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області з проханням визначити місце проживання малолітніх дітей та визначити спосіб участі батьків у вихованні дітей.

Розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації № 400 від 01.08.2013 року визначено місце проживання малолітніх дітей з матір'ю та визначено спосіб участі батька у вихованні дітей, а саме: у вигляді побачень щотижнево, один раз на тиждень у вихідні дні (субота чи неділя), з 09 години до 19 години.

Не зважаючи на дане розпорядження, ОСОБА_4 забрав малолітніх дітей: сина ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9 до себе, які до теперішнього часу проживають з батьком, що ним не заперечується та підтверджується також відповіддю, наданою Суворовським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 13 січня 2014 року за № 36/187.

За клопотанням Служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, працівниками Білозерського районного центру соціальних служб для сім ї, дітей та молоді було проведено індивідуальну роботу з сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Відповідно до інформації наданої цим центром від 21 жовтня 2014 року за № 01-31/475, за результатами індивідуальної роботи з сім'єю було встановлено, що важливий фактор, який негативно впливає на виховання дітей у даній сім'ї - відсутність необхідної позитивної емоційної атмосфери. Батькам варто звернути свою увагу на те, що діти пристрасно бажають мати обох батьків, у них існує потреба в додатковій турботі, ніжності. Хлопчикам, зважаючи на їх вік, недостатньо уваги з боку матері, яка не має змоги вільно спілкуватися з синами. Емоційний зв'язок між дітьми дуже сильний, тому роз'єднувати неповнолітніх не можна.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що обидві сторони відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, мають позитивні характеристики, постійне місце роботи, проживання, належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб малолітніх дітей для їх життя та повноцінного їх розвитку.

Особиста прихильність дитини будь-якого віку до кожного з батьків або до обох разом - необхідні умови її належного виховання.

У висновку Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області № 01-10/482 від 27.04.2015 року зазначено, що вивчивши детально матеріали справи та врахувавши вік дітей, ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, рішення комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації від 23.04.2015 року, орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з матір'ю, ОСОБА_5.

Згідно із ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У ст. ст. 141, 153 СК України зазначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, а також мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Частина 1 статті 161 СК України встановлює, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У свою чергу, ч.2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Тобто для розлучення малолітньої дитини з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч.2 ст.161 СК України.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері, щодо своїх дітей, з урахуванням інтересів неповнолітніх, їхнього віку і прихильності до кожного з батьків, особистих якостей батьків, їх можливостей для створення належних умов для виховання дітей, висновку органу опіки та піклування, та зважаючи на те, що малолітні діти не повинні бути розлучені зі своєю матір`ю, крім виняткових обставин, які б перешкоджали цьому, в тому числі, передбачених ч. 2 ст. 61 СК України, які судом під час розгляду справи не встановлені, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо визначення місця проживання дітей з матір'ю, що відповідає інтересам дітей та узгоджується з нормами СК України, ЗУ "Про охорону дитинства" та міжнародним законодавством.

Посилання ОСОБА_4 на пояснення свідка ОСОБА_12, якою було проведене тестування батька та дітей, щодо сімейної ситуації, яка склалася, та її висновки про те, що між батьком та синами існує тісний психологічний контакт, а насильна передача дітей матері може вплинути негативно на дітей, що в майбутньому накладе відбиток на негативне відношення до жінок та вплине на статеву орієнтацію хлопчиків, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки тестування було проведено односторонньо, а висновки ґрунтуються тільки на поясненнях батька, про які він вважав за необхідне повідомити свідка ОСОБА_12 щодо сімейної ситуації, яка склалася. Свідок не була поінформована, щодо пояснень самої матері про причини припинення спільного проживання з відповідачем, ставлення батька до дітей. Таким чином пояснення відповідача та свідка не надають перевагу батьку при вирішенні питання щодо проживання хлопчиків з ним, так як мова йде про маленьких дітей, які потребують материнського догляду, піклування та любові з боку матері.

При вказаних обставинах та зважаючи на встановлений ст. ст. 180,181,183 СК України обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також враховуючи матеріальне становище платника аліментів, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано стягнув з відповідача аліменти на утримання чотирьох дітей в розмірі 1/2 частини з всіх видів його заробітку, щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня ухвалення рішення суду.

Визначаючи дату початку стягнення аліментів, суд, виходив з того, що з червня 2013 року та по даний час у кожного із подружжя на утриманні знаходиться по двоє дітей, при цьому, одне одному, матеріальної допомоги на утримання дітей вони не надавали. Позивачка за первісним позовом з таким висновком суду погодилася і не оспорила.

Відповідно до ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду, проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі, способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

Враховуючи, що відповідач без згоди позивачки, всупереч розпорядженню голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області № 400 від 1 серпня 2013 року змінив визначене місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9, колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку про наявність підстав передбачених ст. 162 СК України для відшкодування завданої позивачці моральної шкоди.

При цьому при визначенні розміру відшкодування такої шкоди суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, врахував ступінь та форму вини відповідача, характер психологічного стресу, який отримала позивачка після розлучення її з малолітніми синами, характер та тривалість вимушених змін в її житті, перенесені нею психо - емоційні та моральні страждання.

Оскільки при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд визнав його дії, щодо самочинної зміни місця проживання малолітніх дітей неправомірними, крім того, визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю, передбачає передачу їх від батька до матері, а саме за місцем її постійного проживання, колегія суддів погоджується з висновком суду про зайве заявлені вимоги позивачки про визнання дії відповідача, щодо самочинної зміни місця проживання малолітніх дітей неправомірними, відібрання дітей і повернення їх за попереднім місцем проживання.

Враховуючи, що первісним позовом визначено місце проживання малолітніх дітей з матір`ю, та зважаючи на відсутність правових підстав для скасування рішення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області № 400 від 1 серпня 2013 року "Про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та спосіб участі у вихованні дітей батьком", так як дане розпорядження було прийняте в інтересах малолітніх дітей та у відповідності до чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд правильно відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до ЦПК України та відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: