У х в а л а

іменем україни

9 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретової Наталії Борисівни, ОСОБА_3, третя особа - відділ Державної виконавчої служби Павлоградського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретової Н.Б. від 20 жовтня 2011 року, реєстровий номер 2729 таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 7 травня 2009 року вона уклала з ОСОБА_3 договір позики на суму 20 тис. грн, строком до 7 листопада 2009 року зі сплатою 7% річних щомісячно до 6 числа кожного місяця. Вказувала, що 29 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. було вчинено виконавчий напис, яким з неї стягнуто заборгованість за вищевказаним договором позики у розмірі в сумі 20 тис. грн., відсотки за користування коштами у розмірі 40 600 грн та витрати за вчинення виконавчого напису у розмірі 906 грн, а всього 61 506 грн.

9 листопада 2011 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції відкрито провадження з виконання вказаного вище виконавчого напису. На її думку, виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, оскільки нотаріус не перевірив безспірність заборгованості, не врахував те, що вона та її чоловік частково погашали заборгованість, що підтверджується належними доказами.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретової Н.Б. від 20 жовтня 2011 року, реєстровий номер 2729 таким, що не підлягає виконанню.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що на час розгляду справ оспорений виконавчий напис нотаріуса на виконанні у відділі державної виконавчої служби не знаходиться.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, виходив із того, що оспорений виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог чинного законодавства, оскільки нотаріус, при вчиненні виконавчого напису, не мав документів, які б підтвердили безспірність суми заборгованості.

Проте погодитись з рішенням апеляційного суду не можна.

Судами установлено, що 7 травня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за яким остання отримала 20 тис. грн, строком до 7 листопада 2009 року, зі сплатою 7% річних щомісячно до 6 числа кожного місяця.

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретової Н.Б. 29 жовтня 2011 року було вчинено виконавчий напис, яким з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за вищевказаним договором позики у розмірі в сумі 20 тис. грн, відсотки за користування коштами у розмірі 40 600 грн та витрати за вчинення виконавчого напису у розмірі 906 грн, а всього 61 506 грн.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат <nau://ukr/3425-12|st87>» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 <nau://ukr/z0283-04>, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат <nau://ukr/3425-12|st88>» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Частиною 4 пункту 283 Інструкції передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов᾽язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Згідно пункту 284 зазначеної Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Пунктом 283 Інструкції встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року <nau://ukr/1172-99-п>для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов᾽язання.

Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов᾽язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, в порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, на зазначені норми матеріального права уваги не звернув, не врахував, що ОСОБА_3, звернувшись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, реалізував своє право на захист свого цивільного права та не надав належної оцінки тому, що нотаріус тричі надсилала на адресу ОСОБА_1 листи з пропозицією повернути борг, і дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик