У Х В А Л А

07 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Джуга С.Д.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 15 грудня 2014 року про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон в справі за поданням державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції де зацікавленою особою є Публічне акціонерне товариство "Берегівський комбінат хлібопродуктів" про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 15 грудня 2014 року відмовлено заступнику начальника міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Ванжега М.Р. у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон.

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову ухвалу про задоволення подання державного виконавця. Мотивує свої вимоги тим, що ухвала суду постановлена в порушення вимог норм процесуального законодавства, а тому вважає її незаконною.

У ході судового засідання, представник апелянта Холод О.В. підтримав апеляційну скаргу й просив задовольнити таку з підстав зазначених у такій.

Інші сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, але повідомлялись належним чином про час та місце судового розгляду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторони та вивчивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

Заступник начальника міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Ванжега М.Р. звернувся в суд із поданням, у якому просив тимчасово обмежити в праві виїзду громадянина України ОСОБА_3 за кордон.

Подання мотивовано тим, що на виконанні відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження № 9-38793869/13 (об'єднаного у зведене виконавче провадження 27.06.2013 року), у тому числі по виконанню наказу №5008/1502/2011 виданого 16.01.2012 року господарським судом Закарпатської області від 12.02.2014 року про стягнення з ПАТ "Берегівський комбінат хлібопродуктів" на користь ТОВ СП "Нібулон" суму 31362.90 грн. 313.63 грн. державного мита та 236 грн. судового збору, наказу № 5008/43/2011 виданого 15.03.2011 року господарським судом Закарпатської області про стягнення з ПАТ "Берегівський комбінат хлібопродуктів" на користь ТОВ СП "Нібулон" суму 38274,00 грн., а також суму 618,75 грн. у відшкодування судових витрат та наказу № 18/3 виданого 30.08.2010 року господарським судом Закарпатської області про стягнення з ПАТ "Берегівський комбінат хлібопродуктів" на користь ТОВ СП "Нібулон" суму 672036 грн. 38 коп., а також суму 6879 грн. 53 коп. на відшкодування витрат по сплаті державного мита та суму 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Станом на 21.11.2014 року, керівником боржника - ОСОБА_4 не вчинено дій спрямованих на виконання рішення суду.

Позаяк боржник ухиляється від виконання судового рішення, державний виконавець звернувся до суду із зазначеним поданням.

Відповідно до п. 5 ст. 6 ЗУ "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадянам України" підставою для тимчасового обмеження в праві виїзду за кордон громадянина України є ухилення громадянина України від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов'язань.

З аналізу зазначеної норми слідує, що саме по собі самостійне невиконання боржником зобов'язань протягом строку, указаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

При цьому, під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості, і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Зі змісту подання вбачається, що рішення судів не виконуються боржником через те, що господарська діяльність не ведеться у зв'язку із блокуванням діяльності підприємства відділом ДВС. А грошові кошти на погашення боргу, відсутні. Майно підприємства перебуває в заставі банків та податковій заставі ДПІ у м. Ужгород та Берегівської ОДПІ. Дані обставини засвідчені Актами, які складено відділом ДВС при отриманні пояснень від ОСОБА_4.

Таким чином, державним виконавцем до суду першої інстанції не надано жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що в боржника є всі реальні можливості, і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини із примусового виконання рішень судів. Тобто, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі свідомого ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань, отже, наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за кордон. Факт ухилення має підтверджуватися сукупністю доказів, які державний виконавець повинен був зазначити в поданні. Будь-які документи, які б свідчили про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань не надано суду.

Згідно положень ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, який гарантує деякі права й свободи, не передбачені в Конвенції та в Першому протоколі до неї - кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Позаяк доводи представника апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та обставин встановлених апеляційним судом, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315, 377-1 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" - відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 15 грудня 2015 року про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий : ____________________ Судді : ____________________

____________________