УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Юровської Г.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Першотравенського міського Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2010 року на його користь стягнуто з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 15 тис. грн. та судові витрати у розмірі 375 грн. На виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист та відділом державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Згідно довідки від 23 січня 2014 року кошти в сумі 42 грн. 83 коп., що були стягнуті з відповідача, перераховані на його користь в рахунок повернення боргу на виконання вищевказаного судового рішення. Станом на 1 серпня 2011 року заборгованість ОСОБА_5 по вищевказаному виконавчому листу становить 12 814 грн. 10 коп. Оскільки відповідач порушив своє зобов'язання по поверненню позики в грудні 2007 року, то позивач на підставі ст. 625 ЦК України та п. 6 договору позики від 20 жовтня 2007 року просив суд стягнути з відповідача спричинену в результаті несвоєчасного повернення позики матеріальну шкоду в розмірі 1 308 грн. 84 коп. та судові витрати.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок індексації заявлено простроченої суми боргу в розмірі 27 грн. 43 коп. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача в рахунок індексації зазначеної суми в розмірі 27 грн. 43 коп., суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі доказів, наданих сторонами й належним чином оцінених судом (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що вказані вимоги є відповідальністю за порушення грошового зобов'язання, оскільки порушенням указаного договору позивачеві були заподіяні збитки.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 10% пені за кожен день прострочення виконання зобов'язання, суди обґрунтовано виходили із того, що не встановлення сторонами при укладенні договору позики у письмовій формі, як того вимагає закон, конкретного виду заходу забезпечення виконання зобов'язання у зазначеному розмірі свідчить про безпідставність одностороннього тлумачення позивачем його права відповідно до п. 6 договору на стягнення з відповідача пені в розмірі 10% за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, позовних вимог про стягнення з відповідача відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 10% річних від простроченої суми позивачем в даній справі не заявлено.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Першотравенського міського Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

Г.В. Юровська