Справа № 740/5209/14 Провадження № 22-ц/795/364/2015 Головуючий у I інстанції: Куровський Ю. В.
Категорія: цивільна Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

24 березня 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Кузюри Л.В., Зінченко С.П.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача Литовченка Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Комунального підприємства „Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства „Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства", третя особа: Професійна спілка працівників комунального господарства міста Ніжина, про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 січня 2015 року визнано незаконним наказ № 202-к від 04.11.2014 року про звільнення провідного інспектора з внутрішнього контролю КП „Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" ОСОБА_1 за ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного інспектора з внутрішнього контролю КП „Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" з 04.11.2014 року.

Стягнуто з КП „Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.11.2014 року по 13.01.2015 року із розрахунку 79,48 гривень середнього заробітку з урахуванням отриманої вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Стягнуто з КП „Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" судовий збір 243,60 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду КП „Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" подало до суду апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при звільненні позивача ОСОБА_1 відповідачем КП „Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" було виконано всі вимоги передбачені ст. 43 КЗпП України.

Також, апелянт зазначає, що місцевий суд помилково вважав доведеною обставиною, що профспілка повідомила відповідача про прийняття рішення щодо відмови в наданні дозволу на звільнення інспектора з внутрішнього контролю ОСОБА_1, оскільки вказані документи не були надані КП „Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства", про що свідчить копія журналу реєстрації вхідної кореспонденції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача Литовченка Д.М., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 01.04.2011 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду інженера - будівельника до виробничо-технічного відділу. 01.07.2011 року він був переведений на посаду головного інспектора з внутрішнього контролю, а 22.05.2013 року позивач переведений на посаду провідного інспектора з внутрішнього контролю.

Згідно наказу № 155-К від 04.09.2014 року „Про внесення змін до штатного розпису та про організацію скорочення чисельності та штату працівників", з 04.11.2014 року було виведено зі штатного розпису „Адміністративно-управлінський персонал" посаду „провідний інспектор з внутрішнього контролю", було доручено інспектору з кадрів Штанько Т.Г. підготувати та вручити ОСОБА_1 письмове повідомлення про заплановане вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади, та підготувати необхідні документи для проведення процедури вивільнення працівників.

04.09.2014 року провідному інспектору з внутрішнього контролю було повідомлено про заплановане вивільнення та запропоновано перелік вакантних посад КП „НУВКГ" станом на 04.09.2014 року, про що свідчить письмове повідомлення про заплановане вивільнення № 585 від 04.09.2014 року. Позивач ОСОБА_1 отримав повідомлення про заплановане вивільнення 04.09.2014 року та відмовився від запропонованих посад в переліку професій.

Також, 04.09.2014 року до Ніжинського міськрайонного центру зайнятості було подано Звіт форма № 4-ПН „Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці", згідно якого повідомлялося Ніжинський міськрайонний центр зайнятості про заплановане на 04.11.2014 року вивільнення працівника та скорочення посади провідного інспектора внутрішнього контролю.

Згідно довідки від 01.12.2014 року, виданою головою ПС ПКГ ОСОБА_2, позивач ОСОБА_1 є членом профспілкового комітету професійної спілки працівників комунального господарства міста Ніжина (а.с.11).

15 вересня 2014 року було підготовлено Подання про розірвання трудового договору з провідним інспектором з внутрішнього контролю ОСОБА_1 за № 613, адресоване голові профспілки працівників комунального господарства м. Ніжин, яке 23.09.2014 року було вручено наручно ОСОБА_1 для передачі голові професійної спілки працівників комунального господарства м. Ніжин ОСОБА_2 Даним поданням було повідомлено професійну спілку про заплановане скорочення чисельності та штату працівників та запропоновано надати згоду на розірвання трудового договору з провідним інспектором з внутрішнього контролю ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 43 КЗпП України та згідно порядку надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, встановленого ст.39 Закону України „Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Наказом від 04.11.2014 року за № 202-к ОСОБА_1, провідного інспектора з внутрішнього контролю АУП, 04.11.2014 року звільнено у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, на підставі наказу „Про внесення змін до штатного розпису та про організацію скорочення чисельності та штату працівників" від 04.09.2014 року № 155-к, а також повідомлення про заплановане вивільнення від 04.09.2014 року № 585 з відміткою про відмову від переведення на іншу посаду (а.с.3).

Вважаючи, що його звільнення вчинено із суттєвими порушеннями трудового права, зокрема за відсутності згоди виборного органу профспілкової організації, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про визнання наказу про його звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з незаконності винесеного наказу про звільнення провідного інспектора з внутрішнього контролю АУП ОСОБА_1, який є членом профспілкового комітету професійної спілки працівників комунального господарства м. Ніжина, оскільки керівником КП „НУВКГ" не було отримано згоди профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1, яке є обов'язковим відповідно до вимог ч. 3 ст. 252 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 ЗУ „Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України і з ним погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ст. 252 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 ЗУ „Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України „Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Так, 01.10.2014 року ОСОБА_1 було передано особисто директору КП „НУВКГ" Арендарю М.І. повідомлення від голови Професійної спілки працівників комунального господарства м. Ніжина ОСОБА_2 про відмову у наданні згоди на проведення скорочення у зв'язку з порушенням процедури проведення скорочення. В зазначеному повідомленні було вказано, що аргументація відмови викладена у протоколі засідання профспілкового комітету від 29.09.2014 року, Витяг з якого додавався до повідомлення, тобто професійна спілка повідомила роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття відповідно до вимог ст. 39 ЗУ „Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Вказане підтверджується показаннями ОСОБА_1, а також голови Професійної спілки працівників комунального господарства м. Ніжина ОСОБА_2, наданими в якості свідків в судовому засіданні Апеляційного суду Чернігівської області, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, представник відповідача не заперечував того факту, що повідомлення передавалося директору КП „НУВКГ" Арендарю М.І.

Зазначене рішення профспілкового комітету про відмову в наданні згоди на проведення скорочення керівником КП „НУВКГ" не було взято до уваги, незважаючи на обґрунтованість відмови у наданні такої згоди, чим було порушено вищевказані норми закону.

Враховуючи зазначені обставини справи та наведені норми Закону, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції є вірними щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни або скасування, передбачених ст. 309 ЦПК України, колегія суддів не вбачає. Судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані обставини справи, правильно визначено характер спірних правовідносин, визначено закон, який регулює ці правовідносини та ухвалено законне і обґрунтоване рішення.

За таких обставин, відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства „Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства" відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:Судді: