АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Українець Л.Д., Слободянюк С.В.,

при секретарі Абдуллаєва Е.Б.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення матеріальних збитків, пені та неустойки, штрафних санкцій за невиконання зобов'язання по договору підряду, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення матеріальних збитків, пені та неустойки, штрафних санкцій за невиконання зобов'язання по договору підряду повернуто позивачу для подання до належного суду за місцем знаходження нерухомого майна. Повернуто ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп. сплачений на підставі квитанції № 511 /з 15 від 15.07.2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та повернути матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції невірно встановив характер спірних правовідносин, які виникли між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ФОН ОСОБА_2 та визначив їх як відносини щодо нерухомого майна, до яких застосовують правила виключної підсудності. Вважає, що суд неправомірно позбавив позивача права подати позов на захист своїх прав та інтересів за місцем свого проживання, яке надано йому за правилами альтернативної підсудності, адже відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України позивачу в справах про захист прав споживачів надано право на свій розсуд пред'являти позов за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.

Унікальний номер справи: 755/13870/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12266/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем заявлено вимоги про стягнення грошових коштів за невиконання вимог договору підряду, предметом якого є виконання робіт з виготовлення та монтажу металевих сходів на об'єкті замовника, а саме у будівлі, яка будується за адресою Київська обл., с. Рожни.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, а будівля, яка будується за адресою Киїська обл., с. Рожни, що територіально не відноситься до Дніпровського району м. Києва.

Колегія суддів вважає необґрунтованим такий висновок суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Пунктом 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено, що питання про підсудність справ визначається ЦПК, зокрема: розділом II - щодо справ наказного провадження; главою 1 розділу III - щодо справ позовного провадження; розділом IV - щодо справ окремого провадження; розділами VI, VII - щодо заяв (скарг) стягувача, боржника, інших учасників виконавчого провадження, заяв (подання) державного виконавця з питань, пов'язаних з виконанням судових рішень; главами 1 і 2 розділу VII-1 - щодо заяв про оскарження рішень третейських судів та про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів; главами 1 і 2 розділу VIII - щодо клопотань про визнання, звернення до виконання рішень іноземних судів; статтею 404 - щодо заяв про відновлення втраченого судового провадження; статтею 414 - щодо справ за участю іноземних осіб.

Якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред'являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а щодо юридичної особи - за положеннями статті 93 ЦК України.

Разом з тим, у відповідності до ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» - споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або мас намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами наявний спір щодо неналежного виконання договору підряду, згідно умов якого позивач - ОСОБА_1 замовляє виконання робіт, тобто є споживачем у розумінні норм Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим має право на подання позову у відповідності до ст. 110 ЦПК України.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції у цій справі, як постановлену з порушенням норм процесуального права, слід скасувати, а справу направити до Дніпровськогорайонного суду міста Києва для вирішення питання про прийняття.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315 та 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року- скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення матеріальних збитків, пені та неустойки, штрафних санкцій за невиконання зобов'язання по договору підряду - направити до Дніпровськогорайонного суду міста Києва для вирішення питання про прийняття.

Ухвала набирає чинності негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: