У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дем'яносова М. В., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Гніздичівського державного спиртового заводу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за втрату частини заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської від 02 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Гніздичівського державного спиртового заводу, у якому зазначав, що у період з 01 жовтня 2008 року по 05 травня 2010 року він працював у відповідача на посаді газоелектрозварювальника. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2012 року у справі № 1307/1864/12 з відповідача на його користь стягнуто 6 659 грн 29 коп. заборгованості із заробітної плати та 768 грн 17 коп. компенсації за невикористані відпустки. Остаточний розрахунок з ним із заробітної плати було проведено лише 18 лютого 2014 року.

Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідача на свою користь 119 232 грн 15 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 06 травня 2010 року по 22 вересня 2014 року та 852 грн 24 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з серпня 2012 року по вересень 2014 року.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської від 02 квітня 2015 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з Гніздичівського державного спиртового заводу на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 травня 2010 року по 20 серпня 2012 року включно в розмірі 63 942 грн 10 коп. без урахування податків та обов'язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні позову просить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів про стягнення заборгованості із Гніздичівського державного спиртового заводу за період з 06 травня 2010 року по 22 вересня 2014 року, а також компенсації втрати частини заробітної плати за період з серпня 2012 року по вересень 2014 року, оскільки долучений до матеріалів справи розрахунок та довідка про заробітну плату позивача зроблено за період з серпня 2009 року по травень 2010 року, що не відповідає позовним вимогам останнього.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 травня 2010 року по 20 серпня 2012 року, апеляційний суд виходив із того, що на порушення приписів ст. 116 КЗпП України відповідач не провів з позивачем при його звільненні повний розрахунок із заробітної плати за вказаний період.

У цій частині рішення апеляційного суду ніким не оскаржується, тому на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряється.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 серпня 2012 року по 22 вересня 2014 року та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не доведено, що затримка виплати сум, належних позивачу за вказаний період, мала місце з вини відповідача.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2012 року у справі № 1307/1864/12 стягнуто з Гніздичівського державного спиртового заводу на користь ОСОБА_3 6 659 грн 29 коп. заборгованості із заробітної плати та 768 грн 17 коп. компенсації за невикористані відпустки.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідач провів із ним остаточний розрахунок із заробітної плати лише 18 лютого 2014 року. Посилаючись на приписи ст. ст. 116, 117 КЗпП України, просив стягнути з відповідача на свою користь 119 232 грн 15 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 06 травня 2010 року по 22 вересня 2014 року та 852 грн 24 коп. компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з серпня 2012 року по вересень 2014 року.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Результат аналізу наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиконання роботодавцем вимог ст. 116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 серпня 2012 року по 22 вересня 2014 року та компенсації за час затримки розрахунку за вказаний період, апеляційний суд виходив із того, що позивач після набрання законної сили рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2012 року у справі № 1307/1864/12 не звертався за примусовим виконанням цього рішення протягом строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання, що свідчить про відсутність у відповідача вини у затримці розрахунку за вказаний період, у зв'язку із чим відсутні підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

У той же час на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що затримка у виплаті заробітної плати позивачу при його звільненні мала місце, а непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Той факт, що позивач не звертався із заявою про примусове виконання рішення суду, не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти з урахуванням приписів ст. 117 КЗпП України.

З огляду на таке висновки апеляційного суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 серпня 2012 року по 22 вересня 2014 року та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати є передчасними.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду в частині вирішення спору про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 серпня 2012 року по 22 вересня 2014 року та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської від 02 квітня 2015 року в частині вирішення спору про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 серпня 2012 року по 22 вересня 2014 року та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

М. В. Дем'яносов

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко