АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Головачова Я.В.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні вказаною квартирою та надати ключі. В обґрунтування своїх позовних вимог вказував на те, що відповідно до ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин не позбавляє його права користуватись житлом колишньої дружини.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2015 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що ухвалене за неповного дослідження обставин, які мають значення для справи, суд дав невірну оцінку зібраним доказам, а тому висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, апелянт просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Справа 759/21933/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6630/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Наборозняк М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач та її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 09.07.2014 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення були встановлені наступні обставини.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.10.2004 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

Грошові кошти для придбання вказаної квартири отримані позивачкою за кредитним договором М90/2004-К від 04.10.2004 в АК «Кліринговий дім», а придбана квартира була передана нею в іпотеку АК «Кліринговий дім» згідно договору іпотеки №90/2004-01к від 29.10.2004.

З 19.11.2004 ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є зареєстрованими в спірній квартирі відповідно до довідки за формою №3.

05.11.2005 ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_1, і чоловік переїхав проживати до її квартири АДРЕСА_1.

З 02.01.1992 та по теперішній час ОСОБА_1 є зареєстрованим в квартиріАДРЕСА_2, що підтверджується відміткою в його паспорті.

Спірна квартира АДРЕСА_1 придбана позивачем до укладення шлюбу з відповідачем, а тому відповідно до загального правила, визначеного ст.60 СК України, не є об'єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя /а.с.106-109/.

Факт придбання квартири АДРЕСА_1 позивачем до укладення шлюбу з відповідачем, а також відсутність підстав для визнання її об'єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя були встановлені рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.0.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання житлового приміщення спільною сумісною власністю подружжя, яке набрало законної сили після перегляду апеляційним судом 24.02.2015 /а.с.53-62/.

Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже факт належності відповідачу ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності квартири АДРЕСА_1 не підлягає доказуванню у вказаній справі.А твердження позивача про придбання квартири за спільні кошти до укладення шлюбу є безпідставними, так як не підтверджені належними доказами та спростовуються вищевикладеним.

В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частина 1 ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним.

Вказаним вище судовим рішенням також було встановлено, що ОСОБА_2 надала дозвіл на вселення до належної їй на праві власності квартири свого чоловіка ОСОБА_1, що стало підставою для відмови у задоволенні її вимог про виселення останнього.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, здійснення відповідачем заміни замків у належній їй квартирі є реалізацією нею своїх прав власника.

Посилання позивача на наявність у нього права користування, передбаченого ст. 156 ЖК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, положення ст. 156 ЖК України визначають наявність у членів сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, права користування на рівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. І припинення сімейних відносин з власником не позбавляє права користування займаним приміщенням.

Разом з тим, права власника є привілеюючими, на відміну від інших осіб власник має монопольне право здійснювати правомочності, незалежно від волі інших осіб.

Крім того, виходячи з вимог ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування) припиняється, зокрема, у разі припинення обставини, яка слугувала підставою для встановлення сервітуту.

В даному випадку підставою встановлення сервітуту для позивача була наявність шлюбних відносин з відповідачем - власником майна, які припинились 03.07.2014, що вбачається з відмітки у паспорті відповідача /а.с.51/.

Посилання позивача на те, що вказане приміщення було його єдиними місцем проживання відхиляються колегією суддів, оскільки позивач має інше зареєстроване місце проживання, відповідно і право користування іншим житлом.

Таким чином, правових підстав для вселення позивача у квартиру належну відповідачу на праві особистої приватної власності не вбачається.

Враховуючи, що права позивача не були порушені, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність заявлених позовних вимог. Рішення суду першої інстанції хоча і є недостатньо вмотивованим, проте вказане не призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовується вищевикладеним. Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 , 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: