АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 679/229/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1793/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Баса О.Г., Матковської Л.О.,

при секретарі - Бондарі О.В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_3.,

відповідача - ОСОБА_2. та

його представника - ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа державний нотаріус Нетішинської державної нотаріальної контори Хмельницької області Мельник Антон Петрович, про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и л а:

4 лютого 2015 року ОСОБА_1. звернулась до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначила, що відповідач ОСОБА_2 є її внуком та проживає у м. Острог Рівненської області. Вона проживає у м. Нетішин Хмельницької області, де на праві власності мала квартиру АДРЕСА_1.

За станом здоров'я потребує сторонньої допомоги та догляду, оскільки являється інвалідом ІІ групи, страждає на гіпертонію та з 2004 року носить кардіостимулятор серця.

9 серпня 2012 року вони з відповідачем звернулись до державного нотаріуса Нетішинської державної нотаріальної контори для укладення договору довічного утримання. Через поганий стан здоров'я часто покидала приміщення нотаріальної контори, потім підписала договір, не читаючи його змісту, оскільки вважала, що у ньому передбачено усі попередні домовленості з відповідачем. Примірник договору не отримувала.

Перші місяці після укладення договору ОСОБА_2 виконував свої зобов'язання: приїжджав до неї та допомагав. Потім між ними почали виникати побутові конфлікти, через що останній перестав її відвідувати, в телефонних розмовах ображав та погрожував виселити з квартири.

Пізніше дізналась, що між нею та ОСОБА_2. фактично був укладений договір дарування квартири.

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Фурсевич О.В. Провадження № 22-ц/792/1793/15

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія № 19, 21

Однак, зазначений договір не відповідає її внутрішній волі щодо правової природи та змісту правочину, оскільки в силу похилого віку та стану здоров'я, укладаючи з ОСОБА_2. договір, мала на меті відчужити на користь останнього квартиру лише за умови довічного утримання.

А тому, просила суд, визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, у м. Нетішині Хмельницької області, укладений 9 серпня 2012 року між нею та ОСОБА_2., посвідчений державним нотаріусом Нетішинської державної нотаріальної контори Хмельницької області Мельником А.П.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Непогоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Рішення вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд не дав належної оцінки всім доказам і не з'ясував обставин, що мають значення при вирішенні справи.

Не згідна із висновком суду про недоведеність нею необхідності у сторонньому догляді та матеріальній допомозі, адже вік - 75 років, стан здоров'я, інвалідність та самотність свідчать про потребу у сторонній допомозі та догляді.

Вважає, що пояснення третьої особи державного нотаріуса Нетішинської державної нотаріальної контори Хмельницької області Мельника А.П. не можуть судом братись до уваги, як доказ, що спростовує позовні вимоги, оскільки вони є суб'єктивними. Пояснення свідка ОСОБА_5. є неналежним та недопустимим доказом, адже остання в судовому засіданні повідомила, що стояла під дверима залу суду і чула всі пояснення сторін, окрім того, вона є матір'ю відповідача, а отже, заінтересованою особою. Пояснення свідка ОСОБА_6. також не можуть братись до уваги, як доказ, оскільки остання не знала про наміри та волевиявлення щодо розпорядження квартирою, а лише висловлювала свою суб'єктивну думку.

Ухвалюючи рішення, суд не взяв до уваги її пояснення щодо відсутності волевиявлення на укладення договору дарування, оскільки дана квартира є єдиним її житлом, вона постійно там проживає і такий договір суперечить її інтересам. Натомість у серпні 2012 року домовлялась із внуком про догляд її до смерті, часте відвідування, надання допомоги з лікування та проведення операції на серці, поділ витрат на утримання квартири.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_1. - ОСОБА_3. підтримала апеляційну скаргу з мотивів, які були в ній зазначені.

Відповідач та його представник ОСОБА_4. заперечили проти задоволення апеляційної скарги. ОСОБА_2 пояснив, що перед укладення оспореного договору вони з позивачкою домовились лише про часткову допомогу в оплаті комунальних послуг за квартиру та про те, що після смерті він її похоронить. Після укладення договору дарування він привозив їй продукти харчування та матеріально допомагав в ремонті квартири. Однак, у зв'язку з виниклими між ними конфліктами, таку допомогу перестав надавати. Натомість, ОСОБА_1. виявила бажання повернути квартиру у свою власність.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції було встановлено та ці обставини оспорені не були, що ОСОБА_1. на праві приватної власності належала квартира за АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Хмельницькою АЕС м. Нетішин Хмельницької області 28 вересня 1998 року, зареєстрованого в Нетішинському бюро технічної інвентаризації 28 вересня 1998 року за № НОМЕР_2 в книзі № 1, реєстраційний номер в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно НОМЕР_1.

9 серпня 2012 року державним нотаріусом Нетішинської державної нотаріальної контори Хмельницької області Мельником А.П. було посвідчено договір дарування вищезазначеної квартири між позивачем ОСОБА_1. та відповідачем ОСОБА_2. та зареєстровано його в реєстрі за № 700 (а.с. 5). 3 вересня 2012 року комунальним підприємством Нетішинської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» за відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру (а.с. 57).

4 лютого 2015 року ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом про визнання договору дарування квартири недійсним, посилаючись на те, що його укладення не відповідало її внутрішній волі, оскільки вона помилялась щодо його правової природи, маючи на меті укладення договору довічного утримання.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання зазначеного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено, що вона як особа похилого віку потребувала за станом здоров'я стороннього догляду та матеріальної допомоги, а також того, що в неї було відсутнє волевиявлення на безоплатну передачу квартири у власність відповідача, оскільки відсутні докази наявності домовленості між сторонами щодо таких умов. Окрім того, останньою не надано доказів, що вона, укладаючи спірний договір, не читала його, помилялась щодо його правової природи, прав та обов'язків, вважала, що укладає договір довічного утримання.

Проте, з таким висновком погодитись неможливо.

Апеляційним судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1. народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, є пенсіонеркою, інвалідом 2 групи загального захворювання довічно, страждає на гіпертонічну хворобу 2 ступеня, в неї стоїть кардіостимулятор (а.с. 3, 6, 7, 8, 55).

Перед укладенням договору дарування 9 серпня 2012 року сторони між собою домовились, що відповідач буде надавати позивачці частково допомогу в оплаті житлово-комунальних послуг, ремонті квартири, а також після смерті її похоронить. Відразу після укладення зазначеного договору, відповідач матеріально допомагав позивачці. Однак, після виниклого між ними конфлікту, останній припинив таку надавати. Вказане підтверджується поясненнями сторін та ними визнається.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, зокрема, домовленість сторін про те, що відповідач буде надавати позивачці частково допомогу в оплаті житлово-комунальних послуг, ремонті квартири, а також після смерті її похоронить, апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність в ОСОБА_1. волевиявлення під час укладення нею договору на безоплатну передачу у власність відповідача квартири, яка є її єдиним житлом. Натомість, позивачка, як особа похилого віку, погоджувалась на передачу нерухомого майна у власність ОСОБА_2. лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилялась щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачем.

Відсутність же волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України.

Отже, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, а тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню.

У зв'язку з вищевикладеним, відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають перерозподілу. Враховуючи, що позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору (інвалід 2 групи), такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити. Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 9 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Нетішинської державної нотаріальної контори Хмельницької області Мельником Антоном Петровичем та зареєстрований у реєстрі за № 700.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова