АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5533/15 Справа № 2-152/11 Головуючий у 1 й інстанції - Кудрявцева Т.О. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: Кочкової Н.О.,

Суддів: Каратаєвої Л.О., Григорченка Е.І.,

При секретарі: Левцунову І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Дніпропетровська міська рада, Бабушкінська районна у м. Дніпропетровську рада, Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов'язання виконати певні дії, стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про зобов'язання звільнити та повернути земельні ділянки, зобов'язання виконати певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено; накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0449гпа (кадастровий номер НОМЕР_1) та житловий будинок АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_2 (а.с.181).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, ставить питання про скасування ухвали та винесення нової, якою в заяві ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу - скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 пред'явила позов до відповідачів, зокрема, щодо користування земельною ділянкою, виділеною ОСОБА_3 для обслуговування домоволодінь АДРЕСА_2 в м. Дніпропетровську, та в користуванні нею земельною ділянкою - проїздом загального користування, необхідної для обслуговування домоволодіння АДРЕСА_2 в м.Дніпропетровську. в даному позові ОСОБА_3 оскаржує законність розміщення гаража, який належить ОСОБА_2 на території вказаного проїзду.

Постановляючи ухвалу від 17 вересня 2014 року, суд виходив з положень ст.ст.151,152 ЦПК України, та виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, крім того, вважає, що такий вид забезпечення позову є співмірним.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно із п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Згідно із п.4 цієї ж Постанови розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. Згідно із абзацом 3 п.7 цієї ж Постанови ухвала про забезпечення позову постановляється відповідно до ст.. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали. Пунктом 5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій передбачено, що арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам,

Із ухвали суду від 17 вересня 2014 року вбачається, що вона фактично не має обґрунтування необхідності саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту, з урахуванням того, що спір між сторонами не є майновим.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала про забезпечення позову постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року про забезпечення позову - скасувати, передати питання на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Судді: