Провадження №22ц/784/1638/15 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Шолох З.Л., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання Романенко Ю.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2015 року по справі за позовом

ОСОБА_4

до

публічного акціонерного товариства «Банк Форум»

(далі - ПАТ «Банк Форум»)

про внесення змін до кредитного договору,

ВСТАНОВИЛА:

22 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк Форум» про внесення змін до кредитного договору.

Позивачка зазначала, що 21 вересня 2007 року між нею та ПАТ «Банк Форум» було укладено кредитний договір № 190/07/02-CL. Відповідно до умов вказаного договору та з урахуванням Додаткових угод до нього, їй було відкрито кредитну лінію на споживчі потреби з лімітом в сумі 400 000 доларів США зі сплатою 13 % річних та строком повернення до 20 вересня 2017 року. З метою забезпечення належного виконання нею зобовязань по кредитному договору між нею та ПАТ «Банк Форум» було укладено іпотечні договори, згідно умов яких вона передала в іпотеку Банку нежитлові приміщення. Даний кредитний договір було укладено в обставинах стабільної державної економіки та грошово-фінансової системи. Проте, на даний час відбулася суттєва зміна економічних умов, а саме різке знецінення національної валюти та продовжується негативний вплив світової фінансово-економічної кризи, що значно ускладнило виконання зобовязань за кредитним договором. Крім того, відкликання банківської ліцензії ПАТ «Банк Форум» суттєво ускладнило виконання нею зобовязань за кредитним договором, що є суттєвою зміною обставин.

Посилаючись на викладене, позивачка просила внести зміни до: пункту 1.2 кредитного договору, а саме викласти його в такій редакції «кредитні кошти надаються строком по 20 вересня 2019 року» та пункту 2.3 кредитного договору, а саме виклавши його в такій редакції «3 червня 2015 року погашення кредитної заборгованості за сумою основного боргу (зменшення ліміту кредитування) здійснюється Позичальником щомісячно, частинами, в сумі не менше 5 489, 68 доларів США». Крім того, позивачка просила доповнити розділ 2 спірного договору пунктом 2.11 наступного змісту «ОСОБА_5 надає Позичальникові відстрочку в оплаті тіла кредиту строком по 01 червня 2015 року. Пеня та штрафні санкції за користування кредитом в період дії відстрочки не нараховуються».

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний кредитний договір був спрямований на набуття сторонами цивільних прав та обов'язків та його зміст не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, при укладанні договору волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме отримання позивачем кредитних коштів, що і було здійснено сторонами. При цьому, конституційні права та свободи позивача, як людини та громадянина, а також права та обов'язки позивача, як споживача, відповідачем порушені не були.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 вересня між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 190/07/02-CL, відповідно до умов якого та з урахуванням Додаткових угод до нього, останній було відкрито кредитну лінію на споживчі потреби з лімітом в сумі 400 000 доларів США зі сплатою 13 % річних та строком повернення до 20 вересня 2017 року.

Виконання вказаного договору було забезпечено двома іпотечними договорами.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України, передбачено, що за рішенням суду договір може бути змінено в разі істотного порушення договору другою стороною.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених ч. 4 ст. 652 ЦК України, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частина четверта ст. 652 ЦК України встановлює, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Вимагаючи зміни умов договору на підставі ст. 652 ЦК України, на позивача покладається, у відповідності до ст. 60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Проте, позивачкою не доведено наявність одночасно всіх чотирьох умов передбачених ч. 4 ст. 652 ЦК України, що при укладенні кредитного договору вона була впевнена в тому, що зміна курсу гривні до долара США, враховуючи динаміку зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні і її девальвації, не настане. Укладаючи спірний договір в іноземній валюті, позивачка приймала на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.

Згідно ст. 36 Закону України «Про ОСОБА_5 України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_5 Банком України.

Валютні курси, як зазначено у ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються ОСОБА_5 Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_5 Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Виходячи із змісту ст. ст. 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, як це передбачено ст. 617 ЦК України.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4

Як пояснив представник позивачки в суді апеляційної інстанції, процедура ліквідації відповідача ще триватиме.

При цьому не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що в мотивувальній частині рішення суду не наведено всіх обставин справи, на які вона посилалась та не міститься обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулась до суду 14 грудня 2014 року з позовом про зобовязання ПАТ «Банк Форум» провести реструктуризацію по спірному кредитному договору шляхом надання відстрочки по сплаті основного боргу на один рік (з березня 2014 року по березень 2015 року), яким обґрунтовувала свої вимоги (а.с. 2-4).

22 квітня 2015 року позивачка подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою змінила предмет позову та обрала спосіб захисту свого права шляхом внесення змін до кредитного договору (а.с. 92).

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивачки заявив клопотання про відмову від позовних вимог про проведення реструктуризації по спірному кредитному договору шляхом надання відстрочки по сплаті основного боргу на один рік.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2015 року ця відмова від позову була прийнята судом та провадження у справі за первісним позовом закрито.

Вказана ухвала суду сторонами по справі у встановленому законом порядку не оскаржувалася.

Позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити предмет позову (ч. 2 ст. 31 ЦПК). Зміна предмета позову може означати заміну однієї матеріально-правової вимоги позивача до відповідача або доповнення позивачем первісних вимог новими. Таке право позивача забезпечує швидкість і оперативність розгляду справи. Однак зміна предмета позову можлива лише протягом розгляду справи по суті і в межах спірних правовідносин. У випадку, коли нова вимога позивача виходить за межі спірних правовідносин, позивач зобов'язаний пред'явити новий позов.

Тобто, судом першої інстанції розглядалась позовна заява про внесення змін до кредитного договору та ті обставини, якими позивачка обґрунтовувала вказані позовні вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, наведені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що ухвалене рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді