АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3274/2015 Головуючий в 1-й інстанції - Горбань Н.І.
Доповідач-Чобіток А.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 липня 2011 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та розірвання кредитного договору,-

в с т а н о в и л а:

21 грудня 2010 року позивач пред»явив позов до відповідача ,в якому просив суд стягнути з останнього як поручителя заборгованість за споживчим кредитним договором № 20, що був укладений 13.06.2007 року з ОСОБА_4,відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 000,00 доларів США на споживчі цілі,а позичальник зобов»яззався повернути наданий кредит у повному обсязі у терміни, встановлені графіком погашення кредиту та оплатити проценти за користування ним.

В забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором , між банком та відповідачем ОСОБА_2 13.06.2007 року було укладено договір поруки № 20,за умовами якого ОСОБА_2 взяв на себе відповідальність у повному обсязі за виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що позичальник не виконує вказаних зобов»язань за кредитним договором щодо погашення кредиту внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 07.12.2010 року становить 27488,19 грн. та 13.039,71 доларів США, що еквівалентно 131268,64 грн. за курсом НБУ України, позивач просив стягнути вказану суму заборгованості та розірвати кредитний договір № 20 від 13.06.2007 року,укладений з ОСОБА_4

В подальшому позивач збільшив вимоги і просив стягнути з відповідача 29112,87 грн. та 13552,06 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ -107 874,40 грн.,а всього 136987,27 грн.,з яких сума простроченого кредиту -10841,00 доларів США,сума прострочених відсотків - 2711,06 доларів США, сума простроченої комісії - 10437,81 грн., пеня по простроченому кредиту - 15328,97 грн.,пеня по простроченим відсоткам - 2173,56 грн.,пеня по простроченої комісії - 1172,53 грн.. Також просив розірвати договір від 13.06.2007 року за № 20 про надання споживчого кредиту.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.07.2011 року позов задоволено. Вирішено розірвати договір № 20 від 13.06.2007 року про надання споживчого кредиту,укладеного між Акціонерно-комерційним банком «Золоті ворота» та ОСОБА_4. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість по вказаному договору 136987 грн.27 коп., судовий збір у розмірі 1369 грн.87 коп. та витрати на ІТЗ в сумі 120 грн., а всього 138477 грн.14 коп..

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове,яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає,що на час пред»явлення позову до суду в грудні 2010 року договір поруки припинив свою дію, як це передбачено ч.4 ст.559 ЦК України.

Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що 13.06.2007 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та позичальником ОСОБА_4 , був укладений кредитний договір № 20, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_4 кредит в сумі 30 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,0 % річних з умовою повернення кредиту у терміни, встановлені графіком погашення кредиту у строк до 25 числа (включно) кожного поточного місяця, але у будь-якому випадку в термін, не пізніше 11 червня 2010 року.

В забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_4 , в цей же день, між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та відповідачем у даній справі ОСОБА_2 був укладений договір поруки №20, за умовами якого останній зобов»язався відповідати перед кредитором у повному обсязі за порушення боржником зобов»язань за кредитним договором.

Підпунктом 1.2. договору поруки передбачено, що підставами для відповідальності поручителя, зокрема, є : неповернення боржником суми кредиту або його частини в обумовлений кредитним договором строк; несплата боржником процентів за користування кредитом у встановлений кредитним договором строк; інші порушення боржником умов кредитного договору.

Згідно з підпунктом 1.3. договору поруки , поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, тобто кредитор має право вимагати виконання зобов»язань за кредитним договором як від боржника з поручителем разом, так і будь-кого з них окремо.

Підпунктом 2.1. договору поруки визначено, що кредитор за наявності підстав, зазначених у п. 1.2. , направляє поручителю письмову вимогу про порушення боржником його зобов»язань за кредитним договором, а поручитель, одержавши таку вимогу, не пізніше наступного за днем її отримання дня зобов»язаний сплатити кредитору відповідну заборгованість боржника.

Договір набуває чинності з моменту його укладення та діє до моменту припинення поруки з підстав, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданому позивачем на підтвердження позовних вимог, заборгованість ОСОБА_4 по сплаті кредиту та відсотків за користування ним, виникла з 23.06.2009 року.

21.12.2010 року ПАТ «Банк Золоті Ворота» пред»явив позов до ОСОБА_2 як до поручителя позичальника ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав невиконання позичальником взятих на себе зобов»язань у розмірі 107 874,40 грн..

27.04.2011 року позовні вимоги ПАТ «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_2 збільшив до 136 987,27 грн. , пред»явивши при цьому до ОСОБА_2 і вимогу про розірвання договору про надання споживчого кредиту № 20 від 13.06.2007 року, укладеного між ПАТ «БанкЗолоті Ворота» та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року « Про судове рішення» роз»яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК (статті 224-226 ЦПК - при ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін. У разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини, які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Так, стягуючи з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» заборгованість за кредитним договором № 20 від 13.06.2007 року та розірвавши вказаний договір, який укладений позивачем з позичальником ОСОБА_4, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення обмежився лише посиланням на те, що станом на 01.04.2011 року загальна заборгованість позичальника за кредитним договором складає 136 987,27 грн., в зв»язку з чим вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором кредиту до поручителя ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів вважає, що воно не відповідає статті 215 ЦПК України, оскільки не містить посилань на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах при встановленні обставин даної справи.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником ( стаття 553 ЦК України).

Частиною четвертоюстатті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Встановлено, що у договорі поруки № 20 від 13.06.2007 року, що укладений між ПАТ«Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_2 , не визначено строку його дії, однак зазначено про те, що він діє до моменту припинення поруки з підстав, передбачених чинним законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту за № 20 від 07.08.2007 року, укладеному між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_4 зазначено кінцевий термін його повернення - 11 червня 2010 року.

За таких обставин право вимогидо поручителя про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення позики у позивача виникло, починаючи з 12 червня 2010 року, та діяло протягом наступних шести місяців.

Тобто, право вимоги ПАТ «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_2 як до поручителя, припинилось 12.12.2010 року .

Проте, позов ПАТ «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було пред»явлено 21.12.2010 року.

Вказана обставина дає підстави вважати, що на час подачі позову до ОСОБА_2 як до поручителя, його порука була припиненою, в зв»язку з чим позовні вимоги ПАТ «Банк Золоті Ворота» до останнього є безпідставними.

Однак на зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Золоті Ворота».

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те , що задовольнивши вимогу про розірвання договору про надання споживчого кредиту за № 20 від 07.08.2007 року, укладеному між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_4 при розгляді позовних вимог , що пред»явлені лише до поручителя ОСОБА_2, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 не є стороною договору про надання споживчого кредиту, в зв»язку з чим не може бути відповідачем за вказаною вимогою ПАТ «Банк Золоті Ворота».

При цьому будь-яких мотивів ,за яких суд вважав встановленою наявність підстав до задоволення вимоги ПАТ «Банк Золоті Ворота» про розірвання договору про надання споживчого кредиту, а також посилань на закон, на підставі якого він прийшов до вказаного висновку, рішення суду також не містить

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимогПАТ «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та його розірвання .

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 814 грн. 19 коп..

Керуючись ст. ст. 304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 липня 2011 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та розірвання кредитного договору відмовити .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір у розмірі 814 грн. 19 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду м. Києва з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: