АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/1041/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1317/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів: Пєнти І.В., Талалай О.І.

з участю секретаря: Кошельник В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03.04.2012 року між ним та відповідачем укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідача належний йому житловий будинок № 56 з надвірними будівлями до нього, по вул. Пархоменка в м. Славуті, а відповідач в свою чергу зобовязався довічно утримувати позивача, забезпечувати харчуванням, лікуванням, доглядом, надавати останньому грошову та іншу допомогу, прати білизну та утримувати житлове приміщення у належному стані. Позивач зазначає, що відповідач порушує умови договору, не надає належного харчування та догляду, а тому ОСОБА_2 просив розірвати договір довічного утримання, укладений 03.04.2012 року між ним та ОСОБА_1

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 27 травня 2015 року позов задоволено. Розірвано договір довічного утримання від 03.04.2012 року, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №278. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апелянт зазначає, що висновок суду про те, що його вселення разом з сімєю до житлового будинку погіршило умови проживання в ньому позивача не відповідає дійсності, а також помилковим є висновок суду про обовязок відповідача укладати договір оренди та вносити орендну плату позивачу, оскільки останній на момент вселення вже не був власником житла. Апелянт зазначає, що плата за вивезення твердих побутових відходів здійснювалась ОСОБА_1 саме на виконання умов договору довічного утримання, а не власних потреб апелянта, так як договір на вивезення та утилізацію твердих побутових відходів підписаний самим ОСОБА_2 Також апелянт вказує, що посилання суду на ту обставину, що забезпечення позивача сільськогосподарською продукцією та дарування йому велосипеда є виходом за межі договору довічного утримання є безпідставним.

Апелянт, його представник та позивач до суду не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день і час слухання справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив, що 03 квітня 2012 року між сторонами укладено договір довічного утримання, за умовами якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями по вул. В.Стуса, 56 в м. Славута, Хмельницької області, а ОСОБА_1 зобов'язався забезпечити ОСОБА_2 пожиттєво утриманням та доглядом, у вигляді: забезпечення харчуванням, доглядом, лікуванням, необхідною допомогою, пранням білизни, проведенням поточного ремонту. Грошова оцінка матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначена у розмірі 300 грн. Так як ОСОБА_1, як набувач за спірним договором довічного утримання, неналежно виконував свої обов'язки по забезпеченню ОСОБА_2 утриманням та доглядом, зокрема: в порушення умов договору в період з травня 2014 року повністю не забезпечував продуктами харчування та ліками; не забезпечував чистоту в житловому приміщенні; не надавав допомоги в забезпеченні особистої гігієни; не проводив поточних ремонтів, а з березня 2015 року не відвідував взагалі, тому суд прийшов до вірного висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення, а спірний договір - розірванню.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчуджувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчуджувача утриманням та (або) доглядом довічно

Договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчуджувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. ( ст. 755 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного

утримання у зв"язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно встановлені обставини справи є недоведеними, виходячи із слідуючого. Так, як вбачається із матеріалів справи сторонами було визнано факт проведення відповідачем ОСОБА_1 поточного ремонту будинку та вселення останнього із сімєю у складі 5-ти осіб в цей будинок: ними зайнято для проживання дві кімнати, кухню та веранду, а ОСОБА_2 переселився в одну кімнату з верандою та з окремим входом в будинок. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають.

Посилання апелянта про невірність висновку суду про те, що ОСОБА_1 зробив ремонт не з метою виконання умов договору довічного утримання, а з метою поліпшення своїх побутових умов є недоведеними, адже спірний договір довічного утримання від 03.04.2012 року, що укладений між сторонами не містить положення щодо вселення у житловий будинок ОСОБА_1 з сімєю в кількості 5-ти осіб і зменшення площі проживання та користування житловим будинком ОСОБА_2 Натомість в п.6 зазначеного договору закріплено, що ОСОБА_2 залишається проживати у відчужуваному житловому будинку пожиттєво.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що невірним є посилання суду про те, що у звязку із вселенням ОСОБА_1 та його сімї в житловий будинок між сторонами повинен був укладатися договір найму житла і відповідач повинен здійснювати оплату за користування житлом позивачу, однак ці посилання не призвели до неправильного вирішення справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що не вірним є висновок суду першої інстанції про те, що оплата відповідачем за послуги вивезення та утилізації побутових відходів здійснювалася у звязку із проживання відповідача та його сімї, а не на виконання умов договору довічного утримання колегія суддів вважає їх недоведеними. Адже суд першої інстанції прийшов до такого висновку в результаті оцінки письмових доказів та показів свідків за своїм внутрішнім переконанням і в сукупності та взаємному звязку із іншими доказами.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції неповно досліджені докази і дано їм неповну оцінку є безпідставними. Встановлено, що судом досліджено усі докази, що надавалися сторонами та їх представниками та у відповідності із ст. 212 ЦПК України їм надана оцінка. І ці доводи апеляції зводяться до незгоди апелянта із оцінкою доказів.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

_______________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3 Справа: №22ц/792/1317/15

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 19, 22