У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Черненко В.А., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 8 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання пунктів додаткової угоди до кредитного договору недійсними, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 8 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним п. 8.1 додаткової угоди від 17 травня 2012 року до кредитного договору № 047-2008-1553 від 16 травня 2008 року.

Визнано недійсним п. 7.1 додаткової угоди від 21 серпня 2013 року до кредитного договору № 047-2008-1553 від 16 травня 2008 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про задоволення позову на підставі п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки оскаржувані третейські угоди стосуються спорів щодо захисту прав споживача, яким є позивач, а саме його, як споживача послуг.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 8 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання пунктів додаткової угоди до кредитного договору недійсними.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.А. Черненко