Справа № 463/1045/15 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/5433/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: представників позивача ОСОБА_2. та відповідача Гнатишака О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 15 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3. В апеляційній скарзі покликається на його незаконність, на неповне з»ясування обставин справи, на неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема зазначає, що суд не врахував ту обставину, що предметом спірних правовідносин є зміна Відповідачем валютного курсу, на підставі оспорюваного пункту договору, через значний проміжок часу, після зняття Позивачем готівкових коштів. Вказує, що не замовляв Відповідачу послуг та не укладав договору, щодо операцій з цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем; договорів про купівлю/продаж: іноземної валюти, дорожніх чеків, або про міжнародні грошові перекази, номіновані в іноземній валюті. Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що положення п. 8,11 та 13 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» про несправедливі умови договору не застосовуються до спірних правовідносин. Також, судом першої інстанції не враховано ту обставину, що ціна є одним з визначальних критеріїв для здійснення споживачем свідомого вибору. Ціна товару (послуги) є істотною умовою будь-якого договору, а тому має погоджуватися зі сторонами і її зміна в односторонньому порядку є недопустимою. Позивач вважає положення пункту 6.9. договору несправедливим, оскільки він фактично передбачає перекладання майнової відповідальності за недоліки в роботі ПАТ КБ «Приват Банк» на позивача, крім того, положення пункту викладені нечітко, двозначно, що дозволяє в будь-який час та будь-які недоліки в роботі відповідача знову перекласти на позивача, існує можливість шахрайського маніпулювання валютно-обмінними курсами навіть через значний проміжок часу після здійснення банківських операцій. Тому п. 6.9. умов суперечить нормам законодавства України та порушує права позивача. Разом з тим, в обгрунтування свого рішення, суд першої інстанції не вказав на підставі яких норм законодавства України, споживач має обов»язок відповідати збої комп»ютерної системи банку та як наслідок відшкодовувати банку збитки, які з»явилися в наслідок такого збою. Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши оповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, з»ясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги та заперечень, колегія суддів не знаходить підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, згідно ч.1ст.303 ЦПК, апеляційний суд перевіряє законність та обгрнутованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним п.1.1.2.1.9 «Умов та правил надання банківських послуг», які є невід»ємною частиною договору про надання банківських послуг, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк», мотивуючи невідповідністю вимогам закону, відповідно доч.1ст.215 ЦК та порушенням його прав споживача з підстав несправедливості умов договору.

Відмовляючи у задоволенні позову повністю, судом першої інстанції правильно визначено правовідношення сторін та застосовано закон, який їх регулює. Повно та всебічно встановлено обставини, що мають значення для вирішення справи та проведено оцінку належних доказів.

Встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк», що діє на підставі Ліцензії Національного банку України № 22 від 29.07.2009, керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови ). За цими Умовами у разі виникнення заборгованості власника за картрахунком в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках клієнт зобов'язується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення (п.1.1.21.1.1 Умов).

Суд першої інстанції прийшов до обгрунтвоаних висновків про відсутність підстав вважати положення договору невідповідними вимогам закону. Ця умова договору не встановлює механізму чи способу нарахування заборгованості у разі курсової різниці чи технічних помилок, а лише передбачає строк 30 днів для її погашення.

Відтак, відсутні підстави вважати, що спірна умова договору порушує права споживача і є несправедливою.

Фактично, беручи до уваги зміст оскаржуваного пункту Умов, позивач у своїх доводах наполягає на незаконність нарахування заборгованості в сумі 195 341,04 грн., хоча такої вимоги заявлено не було. Як повідомив представник Банку, з позовом про стягнення виниклої заборгованості до ОСОБА_1. не звертались. Саме у судовому провадженні за позовом про стягнення нарахованої банком суми заборгованості позивачу належить доводити відсутність підстав для такого нарахування. Хоча ситуація з позивачем є непоодинокою, оскільки на Львівщині, за поясненнями представника банку, протягом грудня 2014року значна кількість клієнтів ПАТ КБ «Приватбанк» цільово виїжджала на територію Республіки Польща для зняття у банкоматах доларів США за гривневими а не валютними картками, на загальні суми у десятки тисяч доларів США, по інших аналогічних договорах громадяни визнають заборгованість та добровільно погашають.

Спірні правовідносини також регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», норми якого правильно було застосовано судом першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до п.1.4 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", за умовами договору, позивач є держателем електронного платіжного засобу, фізичною особою, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу.

Пунктом 1.27 ст.1 цього Закону визначено, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Статтею 28 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено особливості виконання міжбанківського переказу, ініційованого за допомогою електронного платіжного засобу.

Згідно зі ст.28.2 даного Закону передбачено, що Міжбанківський переказ між банками учасниками міжнародних платіжних систем за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, здійсненими їх держателями за межами України, а також за операціями, здійсненими в межах України держателями електронних платіжних засобів нерезидентами України, проводиться у валюті, визначеній у відповідних договорах із платіжними організаціями міжнародних платіжних систем.

Статтею 28.5 даного Закону передбачено, якщо валюта, в якій проводиться міжбанківський переказ, не збігається з валютою, списаною з рахунка клієнта, емітент може виконати операції з купівлі-продажу необхідної валюти на міжбанківському валютному ринку України в порядку, встановленому Національним Банком України, або провести внутрішньобанківський кліринг.

Відповідно до п.3 розділу IX Міжбанківські перекази за операціями з використанням електронних платіжних засобів Постанови Національного Банку України № 705 від 05.11.2014 року "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів" емітент зобов'язаний у разі виконання користувачем платіжної операції з використанням електронного платіжного засобу у валюті, яка відрізняється від валюти рахунку, здійснювати перерахунок суми за операцією в порядку, визначеному договором.

З наведених правових норм, що є спеціальними нормами матеріального права, що підлягають застосуванню для даного виду правовідносин, визначається порядок формування курсової різниці, яка може виникати після номінування користувачем картки (позивачем) суми коштів із національної в іноземну валюту за межами України та купівлею банком-емітентом (відповідачем) на міжбанківському валютному ринку України тієї кількості іноземної валюти, що була знятою в банкоматі іноземного Банку клієнтом.Згідно роз»яснень ППВСУ 24.10.2008 № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ» в апеляційному порядку визнавши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі недоліки у розгляді справи не вплинули на суть ухваленого рішення, апеляційний суд згідно зі статтею 308 ЦПК ухвалою відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін і обов'язково наводить у ній мотиви, з яких доводи апеляційної скарги відхиляються. Водночас апеляційний суд враховує, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, на підставі ст.308 ЦПК, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, визнаючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального прав, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра