Ухвала

іменем україни

25 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сила росту» про відшкодування збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 вересня 2005 року згідно з договором оренди землі він передав відповідачу в користування належну йому на підставі сертифіката земельну частку (пай) площею 6,94 га, розташовану в межах Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області. 23 травня 2011 року на вказану земельну частку (пай) видано два державних акти на право власності на земельні ділянки площею 2,80 га та 3,91 га, у зв'язку з чим рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2011 року дію договору оренди земельної частки (паю) від 21 грудня 2005 року припинено. Рішенням того ж суду від 01 серпня 2013 року відповідача зобов'язано повернути йому земельні ділянки площею 2,80 га та 3,91 га, що розташовані в межах Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області. Проте відповідач продовжував користуватися його земельними ділянками і повернув їх лише 23 грудня 2013 року. Посилаючись на викладене та на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сила росту» (далі - ТОВ «Сила росту») незаконно користувалося його земельними ділянками після припинення договору оренди, що позбавило його можливості отримати доходи від користування ними, позивач просив стягнути з ТОВ «Сила росту» на свою користь збитки у розмірі 18 336 грн 38 коп.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2014 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таке ж положення відображено у ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 вересня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Сила росту» укладено договір оренди, за умовами якого ОСОБА_3 передав товариству в оренду строком на 11 років належну йому на праві власності на підставі сертифіката земельну частку (пай) площею 6,94 га, розташовану в межах Казанківської селищної ради Миколаївської області.

23 травня 2011 року ОСОБА_3 отримав державні акти серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 на право власності на земельні ділянки площею 3,91 га та 2,80 га, які розташовані в межах Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2011 року припинено дію договору оренди землі від 01 вересня 2005 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Сила росту», зареєстрованого 26 червня 2007 року у Казанківському районному відділі земельних ресурсів Миколаївської області за № 456.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2013 року зобов'язано ТОВ «Сила росту» повернути ОСОБА_3 земельні ділянки площею 3,91 га та 2,80 га, які розташовані в межах Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області.

Земельну ділянку площею 3,91 га, кадастровий № НОМЕР_3, та земельну ділянку площею 2,80 га, кадастровий № НОМЕР_4, які розташовані в межах Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області, повернуто ОСОБА_3 23 грудня 2013 року, про що свідчать акт заступника начальника відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області (далі - ВДВС Казанківського РУЮ Миколаївської області) та постанова про закриття виконавчого провадження від 24 грудня 2013 року.

Згідно з актом обстеження земельної ділянки, складеним 04 лютого 2013 року державним інспектором сільського господарства у Миколаївській області, земельна ділянка площею 6,71 га, яка розташована в межах Казанкіської селищної ради, що належить ОСОБА_3, самовільно використовується ОСОБА_4 - керівником ТОВ «Сила росту».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами договір оренди є припиненим з 2011 року, і правових підстав для користування земельними ділянками після спливу цього строку у відповідача не було. Вважаючи самовільним та незаконним заняття відповідачем у 2012-2013 роках земельних ділянок позивача, суд згідно з вимогами ст. 22 ЦК України, ст. ст. 152, 156 ЗК України дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем збитків у вигляді упущеної вигоди.

Проте з такими висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд, правильно вважаючи відсутніми підстави для задоволення указаних позовних вимог у зв'язку з недоведеністю належними та допустимими доказами.

На обґрунтування свого висновку суд послався на акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складений 20 вересня 2013 року інспектором сільського господарства у Миколаївській області, згідно з яким встановлення факту самовільного зайняття земельних ділянок, що належать ОСОБА_3, неможливе, оскільки земельні ділянки знаходяться в спільному масиві; інших доказів протиправної поведінки відповідача та його вини як обов'язкових складових підстави для стягнення шкоди згідно зі ст. ст. 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України матеріали справи не містять.

За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про недоведеність протиправної поведінки та вини ТОВ «Сила росту» у самовільному зайнятті земельних ділянок, що належать ОСОБА_3, та користування ними.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд згідно зі ст. ст. 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 57-60, 212 ЦПК України, правильно встановив фактичні обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи про доведення позивачем належними доказами протиправної поведінки відповідача щодо самовільного зайняття земельної ділянки та наявність причинного зв'язку між такими діями відповідача і заподіяними позивачу збитками у вигляді неодержаних доходів зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного розгляду справи недопустимо.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик