УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що він з 1 березня 2013 року є клієнтом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та користувачем банківського рахунку № 275993. Жодних інших рахунків чи кредитних зобов'язань перед банком не має.

З 28 лютого 2013 року по 29 липня 2013 року на його рахунок зараховувалися кошти на загальну суму 4 447 грн 02 коп. (стипендія).

Однак, з 24 квітня 2013 року і по 29 липня 2013 року банком безпідставно списано з рахунку на погашення невідомого йому кредиту 10 226 грн 02 коп.

Вважає, що відповідачем було спричинено йому матеріальну та моральну шкоду, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також стягнути на його користь пеню.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, визнано незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання з карткового рахунку № 275993 грошових коштів на погашення боргу за кредитною карткою № 4149 9625 5323 7914. Стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача безпідставно набуті кошти у сумі 10 226 грн 02 коп., 200 грн у відшкодування моральної шкоди. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просив скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог апеляційний суд виходив з того, що 4 березня 2008 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір б/н про отримання кредиту у розмірі 5 тис. грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом на заяві.

Позивачем не доведено того, що підпис на заяві виконаний не ним.

Пунктом 4.6 Умов надання банківських послуг передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах суми, належної сплаті банку заданим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з карткового рахунку у випадку настання строків платежів за іншими договорами у розмірі, визначених цими договорами (договірне списання).

Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку про те, що позивач погодив з банком можливість списання грошових коштів зі своїх рахунків, а тому допустивши утворення заборгованості за кредитним договором, дії відповідача по списанню грошових коштів з карткового рахунку слід вважати такими, що вчинені відповідно до умов договору.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.І. Євтушенко І.М. Завгородня