Справа № 675/774/15-ц
Провадження № 2/675/310/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" серпня 2015 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Столковського В. І., при секретарі судового засідання Сопронюк С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Агентство Професійної Безпеки «Беркут» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з Дочірнього підприємства «Агентство Професійної Безпеки «Беркут» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 липня 2014 року по 27 лютого 2015 року та моральну шкоду в сумі 10000 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказав, що при його звільненні відповідач безпідставно не виплатив належну йому заробітну плату. Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 липня 2014 року на його користь стягнуто з Дочірнього підприємства «Агентство Професійної Безпеки «Беркут» заборгованість по заробітній платі в сумі 2142 грн. 86 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1270 грн. 52 коп. та моральну шкоду в сумі 500 грн. За рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 18 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1933 грн. 96 коп. У решті рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області залишено без змін. Дане рішення було виконане відповідачем лише 27 лютого 2015 року, а тому Дочірнє підприємство «Агентство Професійної Безпеки «Беркут» відповідно до ст. 117 КЗпП України зобов'язане виплатити йому середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з часу прийняття судом рішення (24 липня 2014 року) до дня фактичного розрахунку (27 лютого 2015 року), а також завдану моральну шкоду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, у поданій до суду письмовій заяві просив справу слухати за його відсутності та вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 до суду не прибув, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив. Надіслав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду відповідачем виконано добровільно у передбачені Законом України «Про виконавче провадження» строки. Посилання позивача на ч. 1 ст. 117 КЗпП України він вважає безпідставним, оскільки з вищевказаних рішень судів вбачається наявність спору між сторонами щодо сум, які належали працівнику при звільненні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом у відсутності осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, зясувавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом обєктивно встановлено, що з 02 квітня 2012 року по 09 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1 працював на Дочірньому підприємстві «Агентство Професійної Безпеки «Беркут» охоронником. Наказом № 44-к від 09 листопада 2013 року позивач був звільнений з ДП «Агентство Професійної Безпеки «Беркут» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 липня 2014 року на користь ОСОБА_1 стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 2142 грн. 86 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1270 грн. 52 коп. та моральну шкоду в сумі 500 грн.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 18 вересня 2014 року рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 липня 2014 року в частині стягнення заробітної плати змінено. Стягнуто з Дочірнього підприємства «Агентство Професійної Безпеки «Беркут» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 1933 грн. 96 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Заборгованість із заробітної плати відповідач виплатив 12 лютого 2015 року.

Зазначені обставини підтверджуються рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 липня 2014 року, рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 18 вересня 2014 року, платіжним дорученням № 38 від 09 лютого 2015 року.

Посилання представника Дочірнього підприємства «Агентство Професійної Безпеки «Беркут» на своєчасне виконання відповідачем рішення суду про стягнення заборгованості по зарплаті суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Вказана правова позиція передбачена постановою Верховного Суду України від 29 січня 2014 року № 6-144 цс 13, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Також суд відхиляє твердження представника відповідача щодо неможливості застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст. 117 КЗпП України в звязку з наявністю спору між сторонами щодо сум, які належали позивачу при звільненні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечував наявність у нього заборгованості перед ОСОБА_1 в розмірі 1933,96 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 116 КЗпП України, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Тому відповідач зобовязаний був сплатити позивачу не оспорювану ним суму не пізніше наступного дня після пред'явлення останнім вимоги про розрахунок

З урахуванням вищевказаних норм законодавства, наявні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 липня 2014 року по 11 лютого 2015 року (день, що передує перерахуванню Дочірнім підприємством «Агентство Професійної Безпеки «Беркут» заборгованості на розрахунковий рахунок державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві).

За таких обставин, у цій частині вимог позов підлягає до часткового задоволення.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є встановлення дня фактичного розрахунку з працівником. В аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Як убачається з наявної у матеріалах справи виписки ТВБВ № 10022/088 філії - Хмельницького обласного управління АТ "Ощадбанк" по картковому рахунку ОСОБА_1 № 0220-4864, борг за вищевказаним рішенням суду було перераховано на його рахунок тільки 02 березня 2015 року, а тому, на думку суду, саме у цей день позивач повинен був дізнатися про проведення з ним фактичного розрахунку.

З даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 15 травня 2015 року, а тому суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено встановлений трудовим законодавством тримісячний строк для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, у даному випадку звільнення.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Постанови № 100).

Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 52 грн. 84 коп. (1160 + 1059,13 = 2219,13 грн. - заробітна плата за вересень і жовтень 2013 року : 42 роб. дні).

Час затримки розрахунку за період з 24 липня 2014 року по 11 лютого 2015 року складає 142 робочих дні (далі - р. д.): липень 2014 року - 6 р. д.; серпень 2014 року - 20 р. д.; вересень 2014 року - 22 р. д.; жовтень 2014 року - 23 р. д.; листопад 2014 року - 20 р. д.; грудень 2014 року - 23 р. д.; січень 2015 року - 20 р. д.; лютий 2015 року - 8 р. д.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 липня 2014 року по 11 лютого 2015 року в сумі 7503 грн. 28 коп. (142 робочих дні х 52 грн. 84 коп. - середньоденна ЗП).

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то в цій частині позов до задоволення не підлягає, оскільки з відповідача на користь позивача вже стягнута моральна шкода, а доказів її завдання суду подальшими діями відповідача суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позивачем заявлено дві позовні вимоги: одна майнового характеру (про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні), одна немайнового характеру (про стягнення моральної шкоди).

У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди судом відмовлено. Вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнізаявлена за період з 24 липня 2014 року по 27 лютого 2015 року, що становить 154 р. д. або 8137,36 грн. (154 робочих днів х 52 грн. 84 коп. - середньоденна ЗП).Задоволено позов у цій частині за період з 24 липня 2014 року по 11 лютого 2015 року, що становить 142 р. д. або 7503,28 грн. (142 робочих днів х 52 грн. 84 коп. - середньоденна ЗП), тобто на 92,21 % від заявлених вимог майнового характеру (7503,28 : 8137,36 х 100).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відповідному співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 % ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (243,60 грн.).

Таким чином, на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 224 грн. 62 коп.(243,60 х 92,21 : 100).

На підставі викладеного, ст.ст. 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, Закону України "Про виконавче провадження", рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012, постанови Верховного Суду України від 29 січня 2014 року № 6-144 цс 13, абз. 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10-11, 59-61, 88, 197, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Агентство Професійної Безпеки «Беркут» (м. Київ, вул. Єреванська, 32, оф. 73, ідентифікаційний код 31507801) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, і. к. НОМЕР_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненніза період з 24 липня 2014 року по 11 лютого 2015 року в розмірі 7503 (сім тисяч пятсот три) грн. 28 (двадцять вісім) коп., з яких необхідно провести утримання податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Агентство Професійної Безпеки «Беркут» на користь держави 224 грн. 62 коп. судового збору.

У решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. І. Столковський