Номер провадження: 22-ц/785/3369/15
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ "ПОРТО-ФРАНКО" - Красюка І.І. на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "ПОРТО-ФРАНКО" про захист прав споживача та повернення коштів по депозитному вкладу,-

встановила:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором банківського вкладу в сумі 223474,24 грн., в тому числі 200000 грн. - сума депозитного вкладу, 23474,24 грн. - проценти нараховані за період з 10.06.2014 року по 28.11.2014 року, проценти за користування коштами у розмірі 2054,36 грн., витрати від інфляції у розмірі 12833,12 грн..

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ПОРТО-ФРАНКО" на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором банківського вкладу в сумі 223474,24 грн., проценти за користування коштами у розмірі 2054,36 грн., витрати від інфляції у розмірі 12833,12 грн..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ "ПОРТО-ФРАНКО" - Красюк І.І. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором банківського вкладу щодо повернення суми вкладу та процентів. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Однак колегія суддів повністю не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 10 червня 2014 року ОСОБА_4 уклав з ПАТ АБ "Порто-Франко" договір банківського вкладу № 63006, строком до 28 липня 2014 року, з відсотковою ставкою 25,5 % (а.с.5).

Відповідно до умов договору позивач вніс на депозитний рахунок Банку грошові кошти у розмірі 200000 грн., що підтверджується квитанцією від 10.06.2014 року № 407 (а.с.6).

Пунктом четвертим договору передбачено, що у разі закінчення (припинення) строку дії Договору, Банк перераховує суму вкладу на поточний рахунок № НОМЕР_1 в АБ "Порто-Франко". Грошові кошти з вказаного рахунку вкладник має право отримати в будь-який час згідно графіку роботи Банку, враховуючи вимоги п.п. 3.1.5. п. 3 Договору, тобто вкладник зобов'язаний письмово повідомити Банк про свій намір за 3 банківських дні до бажаної дати отримання грошових коштів, якщо сума вкладу перевищує 15000 грн..

28 липня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Банку з заявою про повернення грошових коштів (а.с.7). Але 31.07.2014 року у відділенні Банку позивач відмовили повернути вклад, посилаючись на відсутність коштів.

Відповідно до виписки по особовому рахунку з 28.07.2014 року по 04.08.2014 року на рахунку позивача у ПАТ АБ "Порто-Франко" знаходяться грошові кошти у розмірі 206567,39 грн., у тому числі 200000 грн. - сума вкладу, 6567,39 грн. - нараховані відсотки (а.с.8).

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "ПОРТО-ФРАНКО" про захист прав споживача та повернення коштів по депозитному вкладу, але колегія суддів не може погодитися з висновками суду щодо суми стягнутої заборгованості з наступних підстав.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За договором банківського вкладу, незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (ч. 2 ст. 1060 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.ст. 554, 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, при якому настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як правильно зазначив суд першої інстанції Банк свої зобов'язання за договором вкладу не виконав.

Але колегія суддів не може погодитися з сумою стягнутою заборгованості за договором вкладу з наступних підстав.

Суд першої інстанції, стягуючи з Банка на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором банківського вкладу за період до 28.11.2014 року, не врахував, що 26.09.2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 103 про запровадження з 29.09.2014 року тимчасової адміністрації в ПАТ АБ "Порто-Франко"та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів осіб.

Під час тимчасової адміністрації діє спеціальний правовий режим, відповідно до якого норми цивільного та іншого законодавства застосовуються з урахуванням ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Зазначений закон є спеціальним законом, а тому його приписи є пріоритетними перед іншими законами.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 19 від 30.01.2015 року розпочато процедуру ліквідації АБ "Порто-Франко" (а.с.59).

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та не застосував ч. 5 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення щодо розміру стягнутої суми.

З виписки особового рахунку від 28.07.2014 року, що була надана ОСОБА_4, вбачається, що на його рахунок № НОМЕР_2 було зараховано кошти у розмірі 206567,39 грн. (сума вкладу + відсотки) (а.с.8).

Відповідно до виписки з особового рахунку, що також була надана позивачем, 17.12.2014 року ПАТ АБ "Порто-Франко" виплатило позивачу ОСОБА_4 за договором вкладу суму у розмірі 199194 грн. та залишок склав 7373,39 грн. (а.с.47).

Тобто Банк не виплатив ОСОБА_4 заборгованість по вкладу та відсоткам 7373,39 грн..

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, Банк за період з 28.07.2014 року по 28.09.2014 року повинен сплатити ОСОБА_4 відсотки за користування коштами у розмірі 1069,62 грн., та втрати від інфляції у розмірі 7690,92 грн..

Аналізуючи зазначене колегія суддів дійшла висновку, що загальна заборгованість ПАТ АБ "Порто-Франко" перед ОСОБА_4 складала 215327,93 грн., але оскільки Банком вже було сплачено позивачу суму у розмірі 199194 грн., то залишок заборгованості складає 16133,93 грн., з яких:

- заборгованість по зобов'язанням 7373,39 грн.;

- втрати від інфляції 7690,92 грн.;

- відсотки за користування коштами 1069,62 грн..

ОСОБА_4 зазначене у суді апеляційної інстанції підтвердив, та надав до суду заяву з розрахунком, яку у суді апеляційної інстанції уточнив, та просив стягнути з Банка недоплачену суму заборгованості у розмірі 16133,93 грн..

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, процентів за користування та втрат від інфляції, а тому, з урахуванням виплачених позивачу коштів, з Банку на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 16133,93 грн..

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні - в частині розміру стягнутої заборгованості.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ "ПОРТО-ФРАНКО" - Красюка І.І. задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року змінити.

Викласти резолютивну частину рішення наступним чином: "Позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "ПОРТО-ФРАНКО" про захист прав споживача та повернення коштів по депозитному вкладу задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ПОРТО-ФРАНКО" на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 16133,93 грн.".

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов