У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зубарєв Ігор Юрійович, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк», ОСОБА_10, Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерного банку «Укргазбанк» - Легезіна Олексія Геннадійовича - на рішення апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, мотивуючи його тим, що в період з лютого 1997 року по лютий 2002 року він із ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі, під час якого разом із ОСОБА_7 сплачував пайові внески за квартиру АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу він залишився проживати із ОСОБА_7 однією сім'єю, разом сплачували пайові внески за квартиру та комунальні послуги. У спірній квартирі вони проживають із 2005 року до теперішнього часу.

Вказував, що у березні 2012 року він дізнався про те, що 04 серпня 2008 року ОСОБА_7 відчужила вказану квартиру ОСОБА_8 Вважав, що спірна квартира є їхньою спільною власністю, оскільки вони разом оплачували пайові внески за неї.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач, із урахуванням уточнень до позову, просив суд визнати факт спільного проживання разом із ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 27 лютого 2002 року по теперішній час, визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 04 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, визнати недійсним договір іпотеки від 04 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_8 та Публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), скасувати державну реєстрацію вищезазначеної квартири за ОСОБА_8, скасувати реєстрацію договору іпотеки від 04 серпня 2008 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2015 року змінено рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2013 року, скасовано його в частині відмови ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог щодо визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1, визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаної квартири, укладеного 04 серпня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, скасування державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_8, визнання недійсним договору іпотеки від 04 серпня 2008 року № 18/08-5, укладеного між ОСОБА_8 та Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк») стосовно зазначеної квартири, та скасування реєстрації вказаного договору іпотеки у Державному реєстрі іпотек.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 70/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 04 серпня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. за реєстровим № 5590. Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_8

Відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору іпотеки від 04 серпня 2008 року № 18/08-5 щодо квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_8 та ВАТ АБ «Укргазбанк», та скасування реєстрації вказаного договору іпотеки у Державному реєстрі іпотек, вчиненої 04 серпня 2008 року за номером 7683946, з інших підстав.

Залишено без змін рішення суду в частині відмови ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог щодо визнання факту спільного проживання його та ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 27 лютого 2002 року.

У касаційній скарзі представник ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерного банку «Укргазбанк» - Легезін О.Г. - порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 1997 року. Шлюб розірвано 26 лютого 2002 року (а. с. 12, т. 1).

ОСОБА_7 була членом Житлово-будівельного кооперативу «Бородинський» (далі - ЖБК «Бородинський») та сплачувала пайові внески за квартиру АДРЕСА_1, та відповідно до довідки голови правління цього кооперативу від 23 грудня 2014 року № 232 при вартості зазначеної квартири 45 313 грн 49 коп., пай за яку сплачено в повному обсязі, розмір сплаченого <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>паю станом на 01 вересня 1996 року складає 17 000 000 крб, що відповідає 170 грн, розмір сплаченого паю з 29 лютого 1997 року по 26 лютого 2002 року складає 31 469 грн 77 коп. та з 27 лютого 2002 року по 29 грудня 2006 року складає 13 673 грн 72 коп. (а. с. 9-12, 29-32, т. 1, а. с. 104, т. 2).

11 вересня 2007 року на підставі рішення Виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру (а. с. 86, т. 1).

На підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., ОСОБА_7 відчужила вищезазначену квартиру ОСОБА_8 (а. с. 13, т. 1).

На підставі договору іпотеки від 04 серпня 2008 року ОСОБА_8, з метою забезпечення вимог ВАТ АБ «Укргазбанк», які випливатимуть з кредитного договору від 04 серпня 2008 року № 21/08-5к, передала спірну квартиру в іпотеку ВАТ АБ «Укргазбанк» (а. с. 35-38, т. 1).

Відповідно до ст. ст. 22 <nau://ukr/2006-07|st22>, 28 КпШС України <nau://ukr/2006-07|st28> майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22 <nau://ukr/2006-07|st22>, 25 <nau://ukr/2006-07|st25>, 27-1 КпШС України <nau://ukr/2006-07|st27-1> спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути паєнакопичення в житлово-будівельному кооперативі.

При розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. 146 ЖК Української РСР <nau://ukr/5464-10|st146>, ст. 15 Закону «Про власність <nau://ukr/697-12|st15>», п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (ст. ст. 22 <nau://ukr/2006-07|st22>, 24 <nau://ukr/2006-07|st24>, 28 <nau://ukr/2006-07|st28>, 29 КпШС України <nau://ukr/2006-07|st29>), враховуючи таке: пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Як роз'яснено у підпункті «б» п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності <nau://ukr95>», коли при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Враховуючи викладене, встановивши, що в період проживання однією сім'єю до 2002 року сторонами зі спільного бюджету сплачено пайових внесків у сумі 31 469 грн 77 коп., що становить 70/100 частини спірної квартири, інша частина пайових внесків сплачена ОСОБА_7 до шлюбних відносин та після фактичного припинення шлюбних відносин, суд апеляційної інстанції правильно вважав, що паєнакопичення у вказаному розмірі є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуте у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, так як при повному внесенні пайових внесків за квартиру, надану члену житлово-будівельного кооперативу, в особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири.

Згідно зі ст. 68 СК України <nau://ukr/2947-14|st68> розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України <nau://ukr/435-15>.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 4 ст. 369 ЦК України <nau://ukr/435-15|st369> розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Таким чином, згода одного з колишнього подружжя на розпорядження майном, що є їх спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі, після його розірвання є обов'язковою.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України <nau://ukr/435-15|st215>, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними <nau://ukr09>», відповідно до статей 215 <nau://ukr/435-15|st215> та 216 ЦК України <nau://ukr/435-15|st216> вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач під час перебування у шлюбі із ОСОБА_7 разом внесли пайових внесків в сумі 31 469 грн 77 коп., що відповідає 70/100 частини спірної квартири, на підставі наведених норм матеріального права правильно вважав, що така частина спірної квартири є спільною сумісною власністю подружжя та, відповідно, розпорядження нею повинно бути здійснено за згодою співвласників, а тому, встановивши, що позивач згоди на відчуження такої квартири не надавав, дійшов правильного висновку про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Правильним є висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для визнання недійсним договору іпотеки, з урахуванням того, що відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення в справі може ухвалюватися щодо сторін, а сторонами в цивільному процесі згідно зі ст. 30 ЦПК є позивач та відповідач, а ПАТ «Укргазбанк» не було залучене до участі у справі в якості відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, суди виходили з того, що на дату укладання оспорюваного договору купівлі-продажу такі факти не було встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, та дійшли висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з тим, що вони не впливають на суть правовідносин, що склалися у зв'язку з укладанням цього договору, не у зв'язку з тим, що позивачем не доведено факту спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки (ч. 3 ст. 10 ЦПК ст. ст. 3, 74 СК України).

Разом з тим доводи касаційної скарги ПАТ «Укргазбанк» в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу, з урахуванням того, що судові рішення позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_7 не оскаржуються, виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, меж розгляду справи, не можуть бути підставою для скасування судових рішень в цій частині при розгляді

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерного банку «Укргазбанк» - Легезіна Олексія Геннадійовича - відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук