Номер провадження: 22-ц/785/6127/15
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Книгиницькому О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації,-

встановила:

У квітні 2015 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила усунути перешкоди у здійснені права власності будинком за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а також зобов'язати Біляївський районний відділ ДМС України в Одеській області зняти з реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_5, 2004 року народження, за вказаною адресою.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності, на підставі договору дарування, належить житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_4 є колишньою невісткою позивачки, а ОСОБА_5, 2004 року народження, є її онуком, які зареєстровані, але не проживають у будинку з 22.07.2014 року.

Згідно акту виконкому Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області відповідачі проживають в АДРЕСА_2. Родинні відносини з відповідачкою розірвані у серпні 2014 року.

На підставі зазначеного позивачка просила задовольнити її вимоги, оскільки вважає, що її права як власника порушені.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 04 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарг, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не проживають у спірному будинку з 22 липня 2014 року, тобто менше одного року, що суперечить вимогам ст. 405 ЦК України, якою встановлено, що члени сім'ї власника житла втрачають право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що позивачці ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування від 28.11.2000 року (а.с.5).

Відповідачка ОСОБА_4, яка є колишньою невісткою позивачки, та ОСОБА_5, який є онуком позивачки, зареєстровані у зазначеному будинку, але з 22 липня 2014 року у ньому не проживають, що підтверджується актом про не проживання від 03.04.2015 року, який був складений комісією Усатівської сільської ради (а.с.6).

Факт не проживання відповідачів у будинку АДРЕСА_1 з 22.07.2014 року підтверджується також актом про не проживання від 19.03.2015 року, який був складений громадянами: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.7).

З акту обстеження від 14.08.2014 року, який складений комісією Усатівської сільської ради вбачається, що відповідачка ОСОБА_4 разом з сином ОСОБА_5, 2004 року народження, проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9).

Як правильно зазначив суд першої інстанції ОСОБА_3, звертаючись з зазначеним позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації, фактично просить визнати відповідачів втратившими право користування зазначеним будинком, що є підставою для зняття їх з реєстрації.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ст. 156 ЖК України).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки як вже було зазначено відповідачі не проживають у спірному будинку з 22.07.2014 року, а позивачка звернулася до суду 21.04.2015 року, що суперечить вимогам ст. 405 ЦК України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що відповідачі були зареєстровані у її будинку як наймачі, оскільки зазначене спростовується довідкою виконкому Усатівської сільської ради за № 995 від 06.04.2015 року, в якій зазначено, що до складу сім'ї ОСОБА_3 входять: чоловік - ОСОБА_9, син - ОСОБА_10, син -ОСОБА_11, онук - ОСОБА_5, невістка - ОСОБА_4 (а.с.16), які проживають разом з нею у будинку АДРЕСА_1.

Також колегія звертає увагу на те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З цієї норми випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:

- позбавлення права власності на житлове приміщення;

- позбавлення права користування житловим приміщенням;

- визнання особи безвісно відсутньою;

- оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміни чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши усі матеріали справи, ухвалив обґрунтоване, законне рішення про відмову у заявлених позовних вимогах, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

П.М. Черевко