Провадження №2/193/492/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

10 листопада 2015 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Шумської О. В.

при секретарі Палій Л. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Софіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, 25 серпня 2006 року укладений шлюб з відповідачем, зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області . Актовий запис № 684.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на сімейне життя та обов'язки. На підставі чого в сім'ї відбуваються сварки, які поступово призвели до того, що вони стали чужими людьми. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо. Подружні стосунки між ними припинено з липня 2012 року. З цього часу спільне господарство не ведеться.

Спору про поділ спільного майна подружжя немає.

За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини. Позивач неодноразово намагалась примиритись із чоловіком та зберегти сім'ю, проте кожна змога була невдалою. Вважає, що такі відносини між ними негативно впливають на їхнього малолітнього сина.

Позивач зазначає, що з літа 2012 року вони з сином проживають окремо від відповідача, за іншою адресою. Відповідач не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом із нею. Вказує, що син ОСОБА_3 на даний час ніде не зареєстрований, що створює деякі проблеми у його житті. На підставі цього просить визначити місце проживання сина ОСОБА_3 разом із нею, та зобов'язати органи державної міграційної служби зареєструвати його місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Просить терміну для примирення не надавати.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, надав заву про розгляд справи за його відсутності.

Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, беручи до уваги заяву позивача та відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

ОСОБА_1 суду надала: копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 25 серпня 2006 року, виданий Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 7); копію свідоцтва про народження сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії НОМЕР_2 від 25 квітня 2007 року виданий Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 8).

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо так як позивач не бажає проживати в даному шлюбі, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе а шлюбні відносини припинені.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати.

Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу.

Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 235 ЦПК України, які на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем заявлено суду про намір зміни свого прізвище на попереднє, яке вона змінила під час укладення та реєстрації шлюбу з відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність відновлення дошлюбного прізвище позивача «ОСОБА_1».

Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків.

При цьому у відповідності до вимог ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення для справи.

За наведеного вище, враховуючи інтереси дитини, її вік, та ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визначення місця проживання дитини, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.І ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міс проживання, право вільно залишати територію встановлюються законом.

Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Для реєстрації особа подає: письмову заяву, паспортний документ (свідоцтво про народження дитини), квитанцію про сплату державного мита та ін. Діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто. Від імені дітей, які не досягли 15 років така заява подається обома батьками.

Відповідно до наказу МВС України від 22.11.2012 р. № 1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів»,реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації з попереднього місця проживання, але якщо батьки дитини, яка не досягла 14 років, проживають за різними адресами, для реєстрації її місця проживання разом з одним із батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач у своїй позовній заяві вказує, що відповідач не надає згоди на реєстрацію місця проживання сина ОСОБА_3, однак доказів щодо наявності даної обставини позивачем не надано, і вона вважається необгрунтованою.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовна вимога, щодо зобов'язання Державної міграційної служби зареєструвати ОСОБА_3, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 212-215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити частково .

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 25 серпня 2006 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області . Актовий запис № 684.

Позивачу ОСОБА_1 відновити дошлюбне прізвище «ОСОБА_1».

Визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити як необгрунтовані.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя О. В. Шумська