У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Рожина Ю.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника відповідачки ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2015 року про забезпечення позову при розгляді позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Здолбунівської районної державної адміністрації, про зміну місця проживання дитини, звільнення від сплати аліментів.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2015 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

З метою забезпечення позову заборонено локомотивному депо Здолбунів ДТГО "Львівська залізниця" здійснювати платежі по сплаті аліментів відповідачеві на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, стягуваних згідно рішення Здолбунівського районного суду від 25 грудня 2009 року.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції в апеляційній скарзі відповідачка вважає ухвалу передчасною, безпідставною та незаконною. Вказує, що судом були порушені приписи постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якої, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Одночасно місцевим судом не виконані вимоги абз.3 п.7 вказаної постанови, у спірній ухвалі не вказано мотиви з яких суд дійшов висновків, без посилання на закон та причини які в майбутньому зроблять неможливим виконання рішення суду. Зазначає, що при подачі заяви про забезпечення позову позивачем не був сплачений судовий збір, а тому суд не вправі був розглядати дану заяву. Доводить, що наміру покинути дитину в неї немає, а позивач в такий спосіб намагається вжити заходи щодо ухилення від мобілізації та несплаті аліментів, вказує, що вихованням дитини позивач займатися не збирається, з огляду умов своєї роботи, а опіку над дитиною має здійснювати бабуся. За викладених обставин просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, прийняти ухвалу про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову за безпідставністю.

В запереченні на апеляційну скаргу позивач посилається на безпідставність викладених в ній доводів. Вважає ухвалу суду законною, яка підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга відхиленню.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну місця проживання дитини, звільнення від сплати аліментів.

До початку розгляду справи позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом постановлення ухвали про заборону локомотивному депо Здолбунів ДТГО "Львівська залізниця" здійснювати платежі по сплаті аліментів відповідачці на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, стягнення яких відбувається за рішенням Здолбунівського районного суду від 25 грудня 2009 року.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою, а тому підлягає до задоволення.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.152 ЦПК України визначено види забезпечення позову, а ч.2 даної статті надає право суду застосовувати інші види забезпечення позову, крім вказаного переліку.

Колегія суддів виходить з того, що інші види забезпечення позову, крім переліку вказаного в ч.1 ст.152 ЦПК України, необхідно застосовувати виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу позовних вимог, норм матеріального права щодо застосування такого виду забезпечення позову.

У відповідності до приписів п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року „Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Стягнення аліментів з ОСОБА_1 здійснюється на підставі рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 грудня 2009 року, яке є чинним, забезпечення позову шляхом заборони здійснення платежів по сплаті аліментів фактично зупиняє виконання цього судового рішення, що є неприпустимим.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в абз.4 п.4 та абз.3 п.7 зазначеної постанови розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

В оскаржуваній ухвалі місцевий суд не навів мотивів, із яких дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Одночасно, задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони здійснення платежів по сплаті аліментів суд не взяв до уваги ту обставину, що однією з позовних вимог позивача по справі є звільнення його від сплати аліментів, а тому фактично оскаржуваною ухвалою суд вирішив позовні вимоги позивача.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому наявні підстави для застосування положень ст.307 ЦПК України щодо скасування ухвали суду першої інстанції, яка прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.152,303,307,312,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2015 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову шляхом заборони локомотивному депо Здолбунів ДТГО "Львівська залізниця" здійснювати платежі по сплаті аліментів відповідачеві на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді М.П. Григоренко

Н.М. Ковальчук