АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 688/63/15-ц
Провадження № 22-ц/792/670/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Марцинкевича А.М.,

суддів: Кізюн О.Ю., Переверзєвої Н.І.

при секретарі Дубовій М.В.

з участю: представників позивача, відповідача

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Шепетівського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У січня 2015 року ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом вказавши, що після смерті свого батька успадкував будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1. Після реєстрації права власності на даний будинок, йому стало відомо, що в ньому зареєстрована ОСОБА_3 - його племінниця. Позивач в обґрунтування вимог вказав, що ОСОБА_3 з 2001 року в даному будинку не проживає, оскільки з 2001 року по 2013 рік, разом із своєю молодшою сестрою, проживали у бабусі ОСОБА_4 в АДРЕСА_2. На даний час відповідачка навчається на ІІ курсі Київського національного лінгвістичного університету. Позивач зазначав, що будь-якої участі в утриманні на облаштуванні будинку, що по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 не бере, та в зазначеному помешканні не з'являється. Тому, позивач просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, по вище вказаній адресі, з підстав її не проживання у даному будинку без поважних причин понад 13 років.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1, через свого представника подав апеляційну скаргу, вважає, що судом неправильно та неповно встановлено фактичні

обставини справи та порушено норми матеріального права. В обґрунтування вимог апелянт вказав, що відповідачка сама визнає факт свого проживання з 2001 року у будинку бабусі, що по АДРЕСА_1. Вважає необґрунтованим

____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Стаднічук Н.Л. Провадження 22ц/792/670/15

Доповідач - Марцинкевич А.М. Категорія № 46

застосування судом першої інстанції у рішенні п.3 ч.3 ст.71 ЖК України, оскільки у суду відсутні відомості щодо встановлення піклування над ОСОБА_3 з серпня 2012 року. Крім того, проживати в раніше займане жиле приміщення, після припинення опіки над нею, відповідачка не повернулася. Апелянт зазначає, що законних підстав передбачених Житловим кодексом України щодо збереження жилої площі за тимчасово відсутнім наймачем та членами його сім'ї, до спірних правовідносин застосовано не може бути, тому вважає, що за відповідачкою займане жиле приміщення не зберігається.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно змісту п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України передбачено одну із підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про прядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України вбачається, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Ч.2 ст. 76 ЦК України передбачено, що опіка припиняється у разі досягнення підопічним чотирнадцяти років. У цьому разі особа, яка здійснювала обов'язки опікуна, стає піклувальником без спеціального рішення щодо цього.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.243 СК України передбачено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавлених батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Судом встановлено, що згідно рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.08.2013 року визнано право власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1. Власником даного будинку був ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і після його смерті спадщину прийняв син ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. За життя ОСОБА_7, проживав у батьківському будинку і після одруження з ОСОБА_8, як сім'я. У 1996 році у них народилася донька ОСОБА_3, яка з часу свого народження і до 2001 року проживала у спірному будинку.

Після реєстрації права власності на даний будинок ОСОБА_1 стало відомо, що в ньому зареєстрована його племінниця ОСОБА_3 з 15.03.2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.12.2009 року мати відповідачки - ОСОБА_8 з 01 березня 2008 року визнано безвісно відсутньою.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.03.2010 року встановлено, що ОСОБА_7 з 2001 року ухилявся від виконання батьківських обов'язків, не надавав матеріальної допомоги своїй дочці ОСОБА_3, тому був позбавлений батьківських прав щодо неї.

В зв'язку з цим, розпорядженням Шепетівської районної державної адміністрації № 231/2010-р від 30.06.2010 року ОСОБА_4 призначено піклувальником ОСОБА_3.

Згідно довідки Київського національного лінгвістичного університету № 15-01/19-588 від 13.11.2014 року ОСОБА_3 з 01.09.2013 року навчається на денному відділенні факультету германської філософії Київського національного лінгвістичного університету.

В рішенні суду першої інстанції належним чином не з'ясовано характер та суть заявлених позовних вимог, не правильно застосовано норми закону, які слід було застосовувати до даних правовідносин. Зокрема, статті 71,72 Житлового кодексу України, якими керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення, регулюють правовідносини користування жилим приміщенням в будинках державного та громадського житлового фонду. Разом із тим, судом встановлено, що спірний будинок має інший правовий статус - приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями регулюється главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України.

Права членів сім'ї власника на користування жилим приміщенням урегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки на момент пред'явлення позову ще не сплинув річний термін передбачений ст. 405 ЦК України, протягом якого за нею зберігається право користування жилим приміщенням.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності законних підстав визнавати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування будинком по АДРЕСА_1. По суті рішення суду є законним і обґрунтованим, проте суд припустився помилки в застосуванні норм матеріального права застосувавши в рішенні ст.ст. 71,72 ЖК України. Тому, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду слід змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на дані статті Житлового кодексу України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314,316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

рішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2015 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на статті 71,72 Житлового кодексу України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді:/підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.М.Марцинкевич