Справа№592/3846/15-ц
Провадження №2/592/1384/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі:

головуючого судді - Косолап М.М.,

за участю секретаря - Коваленка А.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Гоч В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, позовні вимоги мотивує тим, що з 02.07.1973 р. по 27.11.2007 р. позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності. В 2002 р. перебував на обстеженні та лікуванні в Науково - дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету, внаслідок обстеження йому був встановлений діагноз професійного захворювання: Нейросенсорна туговухість III ст. професійного характеру. Вегетативно - сенсорна поліневпропатія верхніх кінцівок з периферичним енгіодистонічним синдромом в поєднанні з двостороннім епікондильозом плеча, деформуючим артрозом ліктьових суглобів та двостороннім плечелопатковим периартрозом зі стійким больовим синдромом та порушенням функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне (від фізичного перенапруження). Професійне захворювання виникло під час роботи на ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на посаді слюсаря механоскладальних робіт. 27.02.2002 р. на підставі повідомлення про професійне захворювання за формою П-3, був складений Акт № 21 розслідування хронічного професійного, в якому зазначено, що професійне захворювання виникло у зв'язку з недосконалістю технологічного процесу котельно - зварювального виробництва; причина професійного захворювання - тривалий вплив на працюючого несприятливих виробничих факторів, інтенсивного виробничого шуму в показниках, що перевищують допустимі норми. 17.05.2002 р. позивачу вперше на МСЕК встановлено 40 % стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання. 11.05.2010 р. йому підтверджено на МСЕК 45 % стійкої втрати професійної працездатності, третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання, безтерміново. Умови праці, внаслідок яких у позивача виникли професійні захворювання, які потягли втрату професійної працездатності на 45 %, встановлення третьої групи інвалідності, заподіяли йому моральну шкоду, тому просить суд стягнути з відповідача на його користь заподіяну моральну шкоду у зв'язку з професійними захворюваннями у розмірі 13500 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позовні вимоги з наведених підстав підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Гоч В.М. позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Суду пояснив, що обов'язок компенсувати моральну шкоду внаслідок встановлення стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, відповідно до чинного станом на 17.05.2002 р. законодавства покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України, зазначав, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативні - правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності,тобто до події, факту застосовується той закон, або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності 17.05.2002 р. - 40% і на той час правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди були врегульовані спеціальними законодавчими актами - Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Законом України «Про охорону праці». Тому моральна шкода та інші соціальні виплати та послуги позивачу повинні проводитись саме Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Також зазначив, що позивачем не надано жодного доказу спричинення йому саме під час перебування у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» моральної шкоди.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом було встановлено, що позивач в період з 02.07.1973 р. по 27.11.2004 р. працював слюсарем механоскладальних робіт ПАТ «Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе», звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності (а.с. 4-5).

З повідомлення про професійне захворювання (отруєння) від 20.02.2002 р. вбачається, що професійне захворювання виникло під час роботи на ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», на посаді слюсаря механоскладальних робіт (а.с. 7).

З Акту № 21 розслідування професійного захворювання (отруєння) від 27.02.2002 р. вбачається, що ОСОБА_3 було встановлено діагноз: Нейросенсорна туговухість III ст. професійного характеру. Вегетативно - сенсорна поліневпропатія верхніх кінцівок з периферичним енгіодистонічним синдромом в поєднанні з двостороннім епікондильозом плеча, деформуючим артрозом ліктьових суглобів та двостороннім плечелопатковим периартрозом зі стійким больовим синдромом та порушенням функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне (від фізичного перенапруження). При цьому встановлено, що професійне захворювання виникло у зв'язку з недосконалістю технологічного процесу котельно - зварювального виробництва; причина професійного захворювання - тривалий вплив на працюючого несприятливих виробничих факторів, інтенсивного виробничого шуму в показниках, що перевищують допустимі норми. Роботодавець порушив ДСН 3.3.6-037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку і інфразвуку» (а.с. 8).

З виписки з історії хвороби вбачається, що з 15.02.2010 р. по 09.03.2010 р. ОСОБА_3 перебував на обстеженні та лікуванні в Науково - дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету. Внаслідок обстеження йому повторно встановлений клінічний діагноз: Нейросенсорна туговухість III ст. професійного характеру. Вегетативно - сенсорна поліневпропатія верхніх кінцівок з периферичним енгіодистонічним синдромом в поєднанні з двостороннім епікондильозом плеча, деформуючим артрозом ліктьових суглобів та двостороннім плечелопатковим периартрозом зі стійким больовим синдромом та порушенням функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне (від фізичного перенапруження) (а.с. 9).

11.05.2010 р. позивач пройшов повторний огляд у м. Суми - спеціалізованою фтізиатричною МСЕК та йому встановлено третю групу інвалідності без терміново, внаслідок професійного захворювання - 45 % втрати професійної працездатності (а.с. 36).

Судом встановлено, що позивач у період перебування у трудових відносинах з відповідачем отримав професійне захворювання, що в свою чергу негативно вплинуло на його стан здоров'я від чого він зазнав моральних страждань.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, а тому обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. За приписами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд не може погодитися з твердження представника відповідача про те, що обов'язок компенсувати моральну шкоду внаслідок встановлення стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, повинен покладатися на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві з огляду на наступне.

З 01.01.2015 р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно ч. 8 ст. 36 вказаного закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

За приписами ч. 1 ст. 5 «Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» загальнообов'язкове державне соціальне страхування громадян України здійснюється, зокрема за принципом законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції, яка діє з 01.01.2015 р., законодавець визначив, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою незалежно від часу настання страхового випадку, проте це не позбавляє названих осіб права на отримання такого відшкодування відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Згідно Листа відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Суми від 06.05.2015 р. № 05-149 вбачається, що компенсація моральної шкоди ОСОБА_3 з підстав отриманого в 2002 році під час роботи на ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» профзахворювання не виплачувалася.

Оскільки відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілому від професійного захворювання незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, тому відсутні правові підстави для покладення на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві обов'язку здійснювати таку виплату.

Зважаючи на те, що професійне захворювання позивач отримав внаслідок незабезпечення ПАТ «Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» безпечних і нешкідливих умов праці, завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню саме роботодавцем.

З огляду на викладене, відповідно до роз'яснень, наданих в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, враховуючи характер та обсяг страждань ОСОБА_3, тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 6800 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 21, 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім.М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 завдану йому моральну шкоду у розмірі 6800 (шість тисяч вісімсот) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.М. Косолап