АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1108/2015 Доповідач: Трішкова І.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Трішкової І.Ю.,

суддів: Пилипчук Н.П., Кірсанової Л.І.,

при секретарі - Гребенщиковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку, моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітної платі в розмірі 18053,12 грн., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку, суму компенсації у розмірі 29207,83 грн. за спричинену йому моральну шкоду, посилаючись на те, що на підставі наказу від 06 вересня 2006 року № 240 він був прийнятий на посаду доцента кафедри інформатизації державного управління за контрактом.

01 липня 2013 року на підставі наказу від 27 червня 2013 року № 299 його звільнено з роботи.

В результаті роботи за сумісництвом з вересня 2010 року по січень 2011 року відповідачем неправомірно змінено базовий місяць - жовтень 2008 року за основним місцем роботи, у зв'язку з чим не виплачена індексація заробітної плати з січня по грудень 2011 року в сумі 3 082 грн. 82 коп. Внаслідок чого відповідач зобов'язаний дорахувати всі види доплат за 2011 та 2012 роки, що розраховувалися на підставі середньої заробітної плати в сумі 487 грн. 20 коп.

Також відповідачем неправомірно зменшено посадовий оклад з 2 359 грн. 80 коп. у грудні 2010 року до 2 305 грн. 60 коп. у січні 2011 року, про що він не був повідомлений. Вказане зменшення заробітної плати є незаконним, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний компенсувати зменшення заробітної плати з моменту зміни чинних умов оплати праці по червень 2012 року у розмірі 7 689 грн. 60 коп. З липня 2012 року по червень 2013 року відповідач ще чотири рази змінював істотні умови праці, з яких лише в одному випадку ОСОБА_1 був належним чином про це повідомлений, внаслідок чого відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача недоплачену грошову суму за період з 01 липня 2012 року до 30 червня 2013 року у розмірі 9 858 грн. 04 коп.

У зв'язку з неправомірними діями відповідача та внаслідок порушення трудового законодавства позивачу завдано моральної шкоди, у відшкодування якої він просив стягнути 29207,83 грн.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що з 01 вересня 2010 року у зв'язку з перерозподілом навантаження на початок нового навчального року ОСОБА_1 продовжив працювати на кафедрі на 1,25 ставки доцента зі збільшенням навантаження. Йому було проведено відповідні нарахування заробітної плати та інших виплат, встановлених законодавством України, у тому числі індексація, яка розрахована відповідно до п. 2, 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078. З 01 липня 2007 року по 30 червня 2013 року з ОСОБА_1 укладалися строкові трудові договори, в яких також не передбачався конкретний розмір доплат та додаткового коефіцієнту підвищення посадових окладів науково-педагогічним працівникам за статус «національний», що обумовлено фінансовими можливостями ХарРІ НАДУ та закріплено в п. 3.10 Колективного договору, в п. 1.3. та п. 2.1 Додатку 8 до нього. Виходячи з граничних сум, затверджених асигнувань і фінансових можливостей ХарРІ НАДУ та для уникнення заборгованості по заробітній платі, штатним розкладом на 2012 рік було зменшено розмір додаткового коефіцієнту підвищення посадових окладів науково-педагогічним працівникам за статус «національний», доплати за вчене звання та науковий ступінь.

Фактичне зменшення доходу ОСОБА_1 з 01 липня 2012 року, на яке він посилається як на зміну істотних умов праці, не відбулося, оскільки він з 02 липня 2012 року по 27 серпня 2012 року знаходився у щорічній відпустці та отримав відпускні у повному обсязі.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу від 06 вересня 2006 року № 240-к ОСОБА_1, як обраного за конкурсом, прийнято на посаду доцента кафедри інформатизації державного управління, за контрактом.

01 липня 2007 року відповідно до наказу від 15 травня 2007 року № 175-к з позивачем укладено строковий трудовий договір на три роки.

Наказом від 30 квітня 2010 року № 164-п строковий трудовий договір з ОСОБА_1 продовжений до 30 червня 2013 року.

01 вересня 2010 року у зв'язку з перерозподілом навантаження на початок навчального року ОСОБА_1 прийнято на посаду доцента на 0,25 ставки за сумісництвом кафедри інформатизації державного управління до проведення конкурсу.

Наказом від 29 грудня 2012 року № 167-к позивач переведений на посаду доцента кафедри інформаційних технологій і систем управління до проведення конкурсу.

20 березня 2013 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду доцента кафедри інформаційних технологій і систем управління за строковим трудовим договором до 30 червня 2013 року.

Відповідно до наказу від 27 червня 2013 року № 299-к ОСОБА_1 звільнено з посади доцента кафедри інформаційних технологій і систем управління з 01 липня 2013 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

З 1 вересня 2010 у зв'язку з перерозподілом навантаження на початок нового навчального року ОСОБА_1 прийнято на посаду доцента (0,25 ставки за сумісництвом) кафедри інформатизації державного управління до проведення конкурсу. Тобто ОСОБА_1 продовжив працювати на тій же самій кафедрі на 1,25 ставки доцента зі збільшенням навантаження.

ОСОБА_1 було проведено відповідні нарахування заробітної плати та інших виплат, встановлених законодавством України, у тому числі індексації, яка розрахована відповідно до п.п. 2,5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

У зв'язку з зазначеним суд першої інстанції прийшов до висновку про необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо неправомірно зміненого базового місяця - жовтень 2008 року за основним місцем роботи.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права.

Згідно з частиною шостою статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону про індексацію та Порядку.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що особі, яка працює за сумісництвом, видається на її вимогу довідка з основного місця роботи про розмір доходу, що підлягає індексації, та проіндексованого доходу. На підставі цієї довідки провадиться індексація доходів від роботи за сумісництвом у межах суми, що не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, з урахуванням отриманої заробітної плати за основним місцем роботи.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що для працюючих громадян спочатку індексується зарплата за основним місцем роботи, яка складається із посадового окладу, доплат та надбавок та не перевищує нарахованої індексації у відповідному місяці. А особі, яка працює за сумісництвом, на підставі довідки з основного місця роботи про розмір доходу провадиться індексація доходів від роботи за сумісництвом у межах суми, що не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, з урахуванням отриманої заробітної плати за основним місцем роботи.

Згідно зі ст. 10 Закону про індексацію індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи. Доходи від роботи за сумісництвом, на умовах погодинної оплати поза основним місцем роботи індексуються в розмірі, що з урахуванням оплати праці за основним місцем роботи не перевищує прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Суд першої інстанції не звернув увагу на роз'яснення, які містились в листі Міністерства праці та соціальної політики від 14.02.2007 року № 9/10/136-07, де зазначено, що при зростанні грошових доходів за рахунок збільшення постійних складових оплати праці по одній із професій місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим і індексація за цей місяць не проводиться. Але це стосується суміщення професій (посад). Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 прийнято на посаду доцента з 01.09.2010 року на 0,25 ставки за сумісництвом, а не суміщенням.

Законодавством не встановлено механізму врахування доходу, отриманого від роботи за сумісництвом на іншому підприємстві.

Але матеріали справи не містять даних про те, що з 01.09.2010 року по 31.01.2011 року зростання доходу позивача за основним місцем роботи, перевищувало суми індексації, яка могла бути нарахована за відповідний місяць. Тому підстав для зміни базового місяця за основним місцем роботи не має.

В зв'язку з зазначеним, ОСОБА_1 було недонараховано 3082,82 грн. Зазначена сума не спростована відповідачем. Інші розрахунки, ніж їх надав позивач, суду не надано.

Крім того, за 2011-2012 роки ОСОБА_1 у зв'язку з несплатою індексації було недораховано інші виплати, а саме: відпускні, у сумі 487,20 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання незаконним зменшення заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що порушення норм трудового законодавства при виплаті ОСОБА_1 заробітної плати в період роботи в Харківському регіональному інституті державного управління Національної академії державного управління не встановлено, усі належні йому виплати при звільненні здійснено відповідно до чинного трудового законодавства.

Так, суд, відхиляючи доводи позивача про те, що зменшення посадового окладу відбулося з порушенням норм трудового законодавства, вважав, що відповідачем обґрунтовано зменшено посадовий оклад у січні 2011 року порівняно з 2010 роком, а також зменшення розміру заробітної плати протягом 2012 року, оскільки штатним розписом на 2011 рік було зменшено розмір додаткового коефіцієнту підвищення посадових окладів науково-педагогічним працівникам за статус національний, який може зберігатися, але не є обов'язковим.

При цьому суд вважав, що у січні 2011 року був зменшений не посадовий оклад позивача, а розмір додаткового коефіцієнту підвищення посадових окладів. Кошторисом на 2012 рік за спеціальним фондом бюджету затверджено власні надходження, але фактично надійшла менша сума, тому у відповідача були правові підстави для зменшення розміру додаткового коефіцієнту підвищення посадових окладів науково-педагогічним працівникам за статус "національний", доплат за вчене звання та науковий ступінь.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно з ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розміру оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже, зміна істотних умов праці, зокрема зменшення заробітної плати, може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці, а не лише повідомлення працівника в установлений законом строк.

Посилаючись на те, що відповідач не зобов'язаний повідомляти працівників про зміну умов праці, оскільки додатковий коефіцієнт підвищення посадового окладу, доплати за науковий ступінь та вчене звання до посадового окладу згідно з п. 3.10 Колективного договору не входять та не передбачені умовами контракту та трудовими договорами, укладеними з позивачем, як обов'язкові платежі, суд у порушення положень ст. ст. 213, 214 ЦПК України на вказані норми матеріального права уваги не звернув, не врахував, що посадовий оклад, доплати за науковий ступінь та вчене звання входять до структури заробітної плати, і таке зменшення заробітної плати може бути визнано законним тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці, та за умови повідомлення працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Також суд не врахував, що за змістом п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року № 992 «Про умови оплати праці працівників вищих навчальних закладів, що мають статус національних» керівникам вищих навчальних закладів, що мають статус національних, надано право лише підвищувати порівняно з розмірами посадових окладів (ставок заробітної плати) відповідних категорій працівників вищих навчальних закладів та ставок погодинної оплати праці, а не зменшувати їх.

Доказів змін в організації виробництва і праці суду не надано.

Позивач в установлений законом строк про зміну діючих умов оплати праці з січня 2011 року, з липня та вересня 2012 року не повідомлявся.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 був повідомлений про зменшення надбавок на засіданні кафедри, ніякими доказами не підтверджені, а позивач категорично наполягає на тому, що він не повідомлявся.

З огляду на наведене, судова колегія погоджується з розрахунками позивача, які надані суду і містяться в матеріалах справи ( т.2 а.с.96-97). Зазначені розрахунки відповідачем не спростовані.

Таким чином, з січня 2011 року по листопад 2012 року ОСОБА_1 було недоплачено 9925,32 грн. (3030,78 грн. за 2011 рік + 2324,72 грн. з січня по червень 2012 року + 4569,82 грн. з червня по листопад 2012 року = 9925,32 грн.).

01 жовтня 2012 року був виданий наказ №465-к "Про зміни у штатному розписі та попередження працівників Інституту", з якого вбачається, що з 01.12.2012 року науково-педагогічним працівникам зменшені доплати за науковий ступінь кандидатам наук на 1 відсоток від раніше встановлених розмірів станом на 01.10.2012 року, доплати за вчене звання професора або доцента на 5 відсотків і зменшені розмири раніше встановлених стимулюючих надбавок до заробітної плати на 10 відсотків від раніше встановлених розмірів.

ОСОБА_1 був ознайомлений з даним наказом, але відмовився від підпису, про що свідчить складений адміністрацією Інституту Акт від 01.10.2012 року.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає законним зменшення додаткової заробітної плати, але при цьому судова колегія враховує, що зменшення надбавок необхідно розраховувати станом не на 01.10.2012 року, а станом на час визначення розміру надбавок.

Таким чином, судова колегія вважає, що у грудні 2012 року ОСОБА_1 повинно бути нарахована заробітна плата з урахуванням зменшених в передбаченому законом порядку надбавок у сумі 5857,75 грн..

Як вбачається з розрахунку ОСОБА_1, у грудні 2012 року він отримав заробітну плату в сумі 4694,25 грн., отже недонарахована заробітна плата складає 1163,50 грн.

З огляду на наведене вбачається, що за період з січня 2011 року по грудень 2012 року включно ОСОБА_1 було недоплачена заробітна плата у сумі 11088,82 грн. (9925,32 грн. + 1163,50 грн. = 11088,82 грн.).

З урахуванням недонарахованої та невиплаченої компенсації заробітної плати за основним місцем роботи за січень-грудень 2011 року у сумі 3082,82 грн.; недоплачених відпускних за 2011,2012 роки за рахунок ненарахованої та несплаченої індексації з утриманням у сумі 487,20 грн., недонарахованої та невиплаченої заробітної плати з січня 2011 року по грудень 2012 року у сумі 11088,82 грн. відповідач повинен сплатити ОСОБА_1 загальну суму у розмірі 14658,84 грн. ( 3082,82 + 487,20 + 11088,82 = 14658,84).

Наведена сума підлягає стягненню з відповідача.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення недоплаченої заробітної плати з січня по червень 2013 року задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно наказу № 647-к від 29.12.2012 року "Про переведення науково-педагогічних працівників на кафедру інформаційних технологій і систем управління" ОСОБА_1 був переведений за строковим трудовим договором з 02.01.2013 року до проведення конкурсу науково-педагогічних працівників кафедри інформатизації державного управління на кафедру інформаційних технологій і систем управління за його згодою із встановленням посадових окладів, надбавок і доплат згідно зі штатним розписом. Проти такого переведення ОСОБА_1 не заперечував, наказ не оскаржував.

Наказом № 94-к від 20.03.2013 року "Про обрання за конкурсом науково-педагогічних працівників кафедри інформаційних технологій і систем управління" ОСОБА_1 вважається таким, що обраний за конкурсом на кафедру інформаційних технологій і систем управління, із збереженням раніше встановлених надбавок станом на 01.01.2013 року відповідно до наказу №2-к від 02.01.2013 року з посадовим окладом згідно з штатним розписом.

Таким чином, судова колегія вважає, що заробітна плата ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 року по час звільнення 01.07.2013 року виплачувалась відповідно штатного розпису з дотриманням умов трудового законодавства.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній в цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 2 ст.117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки сума недоплаченої ОСОБА_1 заробітної плати складається з недоплачених сум надбавок, судова колегія вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку можливо задовольнити, виходячи з 5% середньоденної заробітної плати, тобто з середнього розміру зменшення надбавок.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 317,66 грн., 5% від неї - 15грн.88 коп.

Таким чином, з дня звільнення 01.07.2013 року по день ухвалення рішення налічується 435 робочих днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку складає 6907 грн.80 коп. ( 15,88 грн. * 435 дн. = 6907,80 грн.). Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.

Також частковому задоволенню підлягають позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди.

Стаття 237-1 КЗпПУ зазначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визнається законодавством.

Згідно з Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року у п.3 зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи обставини справи, судова колегія вважає достатньою компенсацію за відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, у сумі 415,67 грн.

З огляду на наведене судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309,314,319 ЦПК України, судова колегія -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Харківського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 14658 ( чотирнадцять тисяч шістсот п'ятдесят вісім) грн. 84 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 6907 ( шість тисяч дев'ятсот сім) грн.80 коп., а також компенсацію за спричинену моральну шкоду у сумі 2000 ( дві тисячі) грн.

Стягнути з Харківського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові на користь держави судовий збір у сумі 415 ( чотириста п'ятнадцять) грн.67 коп.

Рішення судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності рішенням.

Головуючий:

Судді: