Провадження № 2/344/4135/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

25 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бойчука О.В.

секретар Устинська Н.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька у супроводі матері.

До участі у справі судом залучено Рожнятівський районний сектор управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області та прокуратуру м. Івано-Франківська.

Позов обґрунтовано тим, що позивач має намір відвезти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в ОСОБА_4, де проживає сестра. Батько дитини дозвіл на виїзд не надав, у звязку з чим звернулася до суду.

Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві та просила розглядати даний спір у її відсутності.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подала достатньо доказів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, надіславши відповідачу копію заочного рішення для забезпечення можливості подання заяви про його перегляд.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення позивача, які вона дала у одному із судових засідань, дослідивши письмові докази, які надані суду позивачем на обґрунтування вимог позову, зясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у звязку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Свідоцтво про народження 1-НМ № 145088 від 22.12.2009 року, копія якого міститься в матеріалах справи, підтверджує батьківство відповідача щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Згідно частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, суд вважає, що відповідач наділений правом особисто виховувати дітей в порядку, встановленому йому відповідними державними органами. При цьому суд вважає, що право відповідача на спілкування з дітьми встановлене ст. 153 Сімейного кодексу України, згідно з якою мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом, зокрема обмежене положеннями ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, місце проживання дитини з матірю, досліджені в судовому засіданні характеризуючі дані щодо обох батьків, відносини між батьками і дитиною та вік дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон не порушує прав ОСОБА_2, як батька дитини та вчиняється матірю в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За таких обставин, керуючись положеннями ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України про відсутність права у того з батьків, з ким проживає дитина, перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини, суд, враховуючи заяву про наміри матері дитини виїхати з нею за кордон для спільного відпочинку, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення надання дозволу дитині на виїзд за кордон без згоди батька в супроводі матері у ОСОБА_4 на строк, який дозволить дитині належно відпочити, однак не позбавить батька права брати належну участь у їх вихованні три місяці з дня набрання даним рішенням законної сили.

Згідно із ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому понесені позивачем судові витрати слід стягнути з відповідача в користь позивача.

На підставі вищенаведеного, відповідних норм матеріального права, а саме, ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 3, 151, 153, ч. 2 ст. 155, ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, ст.ст. 15-16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 8, 41, 124 Конституції України, керуючись нормами цивільного процесуального законодавства, а саме, ст.ст. 11, 57, 58, 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька - задовольнити частково.

Дозволити виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України в ОСОБА_4 у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у строк три місяці з дня набрання цим рішенням законної сили.

Дозволити ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 оформити у відповідних органах державної влади всі необхідні документи для тимчасового виїзду малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України в ОСОБА_4 у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на строк у три місяці.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В.Бойчук