Справа № 444/1033/14 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/1956/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області

в складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представників відповідачів: ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Куликівської селищної ради Жовківського району Львівської області , ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/2 частину нажитого спільно в шлюбі майна,-

в с т а н о в и л а :

14 травня 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Куликівської селищної ради . Уточнивши позовні вимоги, та зазначивши ОСОБА_8 і ОСОБА_7 третіми особами, просила здійснити поділ спільного майна подружжя і визнати за нею право власності на 1/2 частину, спільно нажитого в шлюбі майна а саме - однокімнатну квартиру № 7 житловою площею 14, 3м. кв., загальною площею, 36, 5 м. кв. в АДРЕСА_2. Ухвалою судового засідання від 04 листопада 2014 року треті особи за заявою позивача були залучені до участі в справі в якості відповідачів. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 18 жовтня 2000 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_2, який розірвано 24 березня 2005 року. В час спільного проживання з ОСОБА_9, 17 жовтня 2002 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири посвідченого нотаріально, вони купили квартиру під № 7, що знаходиться АДРЕСА_2. Згідно з вищенаведеним договором 10 жовтня 2002 року на ім'я ОСОБА_9 було видано реєстраційне посвідчення відповідно до якого у його власності є квартира № 7 у смт. Куликів про, що зроблено запис в реєстрову книгу № 7 за реєстровим № 1043. Так як її колишній чоловік ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважає, що з часу його смерті порушується її право власності.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржено позивачем ОСОБА_2, яка просить рішення скасувати та постановити власне рішення яким визнати за нею право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири житловою площею 14, 3м. кв., загальною площею, 36, 5 м. кв. в АДРЕСА_2. В апеляційній скарзі зазначає, що суд вірно дійшов до висновку , що ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а саме, померлого ОСОБА_9 та позивача ОСОБА_2, однак не погоджується з висновком суду про те, що з 13 березня 2005 року після вступу в законну силу рішення про розірвання шлюбу почав перебігати строк позовної давності. Вважає, що суд при прийнятті рішення повинен був керуватися ст. 72 СК України, яка вказує, що позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності, проте в судовому рішенні суддя на неї не посилається, а використовує, тільки загальну норму передбачену ст. 257 ЦК України. Вважає своє право власності порушене з моменту 11 квітня 2014 року після смерті бувшого чоловіка ОСОБА_9 Після похорону дочкою відповідача було поміняно вхідні двері та не було допущено позивача до спірної квартири. Як на підставу своїх апеляційних вимог посилається на п. 15 постанови № 11 Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя."

Заслухавши суддю-доповідача , пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було встановлено, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя, а саме, померлого ОСОБА_9 та позивачки ОСОБА_2. Разом з тим, відповідачі і законний представник відповідача ОСОБА_5 подали до суду заяви , у якій просять відмовити у позові ОСОБА_2 , застосувавши сплив позовної давності , як самостійну підставу для відмови у позові. Під час перебування в шлюбі з ОСОБА_9 позивачці було відомо, що право власності на цю квартиру було зареєстровано лише на ОСОБА_9 Даний факт був відомий позивачці і після розірвання шлюбу з ОСОБА_9, однак нею не ставилося питання про поділ майна подружжя ні з моменту укладення договору купівлі-продажу квартири , ні з моменту розлучення . В судовому засіданні з пояснень сторін , а також з пояснень, допитаних у судовому засіданні свідків, встановлено, що після розірвання шлюбу позивачка не проживала та не мала наміру проживати в спірній квартирі , оскільки проживала разом зі своєю мамою. Крім того, як вбачається із рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10.02.2005 р., ініціатором розлучення був власне ОСОБА_9, причиною розлучення було негативне відношення ОСОБА_10 (позивачка по даній справі) до нього та його дітей від першого шлюбу (відповідачів по даній справі) , крім того ОСОБА_10 вже на той час проживала з іншим чоловіком та від якого була вагітна. А від так, суд прийшов до переконання, що саме з моменту розірвання шлюбу, а саме, з 13.03. 2005 року , з дня набрання рішенням Жовківського районного суду Львівської області про розірвання шлюбу законної сили , слід рахувати перебіг позовної давності, оскільки позивачці був відомий той факт, що після розірвання шлюбу спірна квартира і надалі залишається у власності ОСОБА_9, а позивачка в свою чергу залишивши свою частку у спільному майні , не претендувала на таку та не вимагала своєї частки. Позивачкою та її представником жодним чином не обґрунтовано, як саме після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, порушується її право ввласності. Враховуючи той факт , що шлюб між подружжям було розірвано 13.03.2005 року, то строк позовної давності закінчився 13.03.2008 року. Позов позивачкою до суду подано 14.05.2014 року, тобто після спливу позовної давності, позивачем та представником позивача не було зароблено заяви про поновлення строку позовної давності, не було надано жодних доказів поважності причин для поновлення такого строку. У зв"язку з цим суд першої інстанції вирішив, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за спливом позовної давності.

Колегія суддів погоджується з законністю і обґрунтованістю оскарженого рішення, яким відмовлено у задоволенні позову за спливом позовної давності, з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорююється або не визнається іншою особою , а також у разі втрати ним документа , який засвідчує його право власності.

В даному спорі у позивача немає документів , підтверджуючих її право власності на 1/2 частину квартири , тобто позивача не можна вважати співвласником спірної квартири , а вона є особою, яка бажає стати співвласником спірної квартири, як набутої під час перебування у шлюбі з власником квартири ОСОБА_9, шляхом поділу цієї квартири як об"єкта спільної сумісної власності в судовому порядку, і, пред"явлення позову до правонаступників (спадкоємців) власника квартири -ОСОБА_11.

Відтак , правильне тлумачення змісту ст. 392 ЦК України дає підстави для висновку, що позивачем у позові про визнання права власності має бути особа, яка вже є власником.

У зв"язку з цим, у справі не було підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири , а відповідно не було і підстав для задоволення позовних вимог з підстав ст. 372 ЦК України, оскільки позов про поділ нерухомого майна , що знаходиться у спільній сумісній власності може пред"явити лише власник, який має правовстановлюючі документи на це майно.

У відповідності до ст. 22 КпШС УРСР майно , нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння , користування і розпорядження цим майном.

Отже , квартира АДРЕСА_2, яка була придбана подружжям ОСОБА_2- ОСОБА_9 на ім"я останнього 17.10.2002 року була об"єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10.02.2005 року

(а.с. 90) шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 було розірвано. Цим рішенням було зокрема встановлено: що сторони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства. Відповідач фактично створила нову сім"ю з іншим чоловіком , від якого є вагітною.

В судовому засіданні 13.10.2014 року позивач пояснювала, що на розлученні вона заявляла, що претендує на майно, і, що ОСОБА_9 постійно міняв серцевини в замку придбаної квартири ( а.с. 93).

В судовому засіданні 26.11.2014 року позивач пояснювала , що проживала у спірній квартирі в 2002, 2003 році ( ас. 120), що перестала проживати у спірній квартирі з лютого 2004 року, вона ставила питання про розподіл квартири, але усно, що пішла жити до мами по АДРЕСА_3 де прописана, що вона народила дитину - дочку від іншого чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_2.

У відповідності до ч.1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння , користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об"єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

У відповідності до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано, До вимоги про поділ майна , заявленої після розірвання шлюбу , застовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦК Країни співвласники майна, що є у спільній сумісній власності , володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином системний аналіз обставин , встановлених у справі у їхньому взаємозв"зку з вищезазначеними нормами матеріального права, свідчить про те, що здійснювати повноваження власника щодо володіння та користування спільним сумісним майном подружжя позивач припинила ще у лютому 2004 році, тобто до розірвання шлюбу з ОСОБА_9.

Згідно пояснень позивача , даних нею у судових засіданнях у цій справі , вона, ще під час розірвання шлюбу заявляла, що претендує на майно, що після розірвання шлюбу ОСОБА_9 постійно міняв серцевини в замку дверей до спірної квартири, вона ставила питання про розподіл квартири, але усно, що пішла жити до мами по АДРЕСА_3 де прописана, що вона народила дитину - дочку від іншого чоловікка ІНФОРМАЦІЯ_2

Таким чином, зважаючи на пояснення самої позивачки , згідно яких, порушення ОСОБА_9 її правомочностей співвласника на користування спірною квартирою розпочалося в лютому 2004 року, отже, саме починаючи з лютого 2004 року позивач дізналася про порушення свого права власності, і - порушення ОСОБА_9 її правомочностей власника, тривало під час розірвання шлюбу, коли вона заявляла, що претендує на майно, і продовжувало тривати після розірвання шлюбу , коли вона ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину від іншого чоловіка і усно ставила питання перед ОСОБА_9 про розподіл квартири, а ОСОБА_9 постійно міняв серцевини в замку. Однак, враховуючи те, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 71 СК України до вимоги по поділ майна , заявленої після розірвання шлюбу , застосовується позовна давність у три роки, і позовна давність обчислюється від дня , коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив початок перебігу строку позовної давності не з лютого 2004 року, коли ОСОБА_9 став вимагати, щоб позивач залишила квартиру, а - визначив початок перебігу позовної давності до вимог про поділ майна подружжя з 13.03.2005 року, і правильно дійшов висновку про сплив позовної 13.03.2008 року та підставно відмовив у задоволенні позовних вимог про поділ майна подружжя за спливом позовної давності.

У відповідності до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: припинення юридичної особи чи смерті власника.

У відповідності до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У зв"язку з смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, відкрилася спадщина на належне йому майно , а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 у якій згідно довідки Куликівської селищної ради за № 1501 від 26.05.2014 року (знаходиться в матеріалах спадкової справи № 192/2014) він проживав і був зареєстрований, і спадкоємцями цієї квартири за заповітом є відповідачі у справі: ОСОБА_4 та ОСОБА_7, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину.

Отже, станом на дату розгляду справи вищезазначена квартира була спадковим майном, право на яку , у відповідності до вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить спадкоємцям: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з часу відкриття спадщини, а саме - з ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, у справі встановлено , що дізнавшись про порушення ОСОБА_9 її прав як співвласника спірної квартири в лютому 2004 року, і, зважаючи на те, що останній продовжував чинити їй перешкоди в користуванні квартирою після розірвання їхнього шлюб, у позивача при житті ОСОБА_9, на протязі часу з 13.03.2005 року і до ІНФОРМАЦІЯ_1 (дня смерті ОСОБА_9) не зверталася з позовом до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя, а фактично позов про поділ майна подружжя пред"явила лише 14 травня 2014 року до правонаступників ОСОБА_9 по спливу позовної давності, строк якої, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 72 СК України закінчився 13.03.2008 року.

За таких обставин та у відповідності до вищезазначених норм цивільного та сімейного законодавства , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги законності і обґрунтованості оскарженого рішення не спростовують, тому апеляційну скаргу належить відхилити, оскаржене рішення залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, ч. ч. 1, 2 ст. 315, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Приколота Т.І.

Федоришин А.В.