Справа № 462/126/15 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/2380/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання договору про надання споживчого кредиту і договору іпотеки недійсними, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання договору про надання споживчого кредиту і договору іпотеки недійсними - повернуто позивачу для подання до належного суду.

Дану ухвалу оскаржила ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначає, що предметом позову є визнання недійсним договору споживчого кредиту та відповідно до п. 5 ст. 110 ЦПК України позивач звернувся з даним позовом за підсудністю з огляду на своє місце проживання. Крім цього, зазначає, що суд безпідставно послався на положення про виключну підсудність, оскільки предметом позову виступає недійсність договору споживчого кредиту, а позовна вимога про недійсність іпотечного договору є похідною і стосується не майна, що є предметом договору, а самого правочину.

В судове засідання окрім представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, решта осіб, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися, причин неявки не повідомили. Однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи, що вказані особи повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, доказів поважності причин їх неявки (неявки їх представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси позивача у судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає та таку слід відхилити.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, позовної заяви, ОСОБА_2 звернулася до Залізничного районного суду м.Львова з позовом до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", у якому просила про: визнання недійсним з моменту його укладення договору про надання споживчого кредиту №0 від 5 вересня 2008 року, укладеного між АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_2 та визнання недійсним з моменту його укладення договору іпотеки від 5 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., зареєстрованого в реєстрі за №3345.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суддя суду першої інстанції при постановленні такої, посилаючись на ч.1 ст. 114 та ст. 115 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачеві для подачі до належного суду, оскільки в позовній заяві ставиться питання не лише про визнання недійсним кредитного договору, але і щодо визнання недійсним договору іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартири на АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2.

На думку колегії суддів, такі висновки суду першої інстанції є підставними, обґрунтованими та зроблені з дотримання вимог процесуального закону.

Дійсно, відповідно до ч.5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися, також, за зареєстрованим місцем проживання чи перебуванням споживача, або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Однак, відповідно до ч.1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Також, відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 42 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 41 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Враховуючи вказане та те, що одною з позовних вимог є визнання недійсним договору іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартири по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2, тобто позов у згаданій частині виник з приводу нерухомого майна, що розташоване у Шевченківському районі м.Львова, Залізничний районний суд м.Львова прийшов до вірного висновку, повернувши позовну заяву позивачеві для подання до належного суду.

Тому, апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону щодо правил підсудності, - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник