Справа № 492/335/15-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2015 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі: судді Борисової С.П., при секретарі Каширній О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новокапланської сільської ради Арцизького району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, яке залишилося після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у вигляді земельної ділянки площею 4,78 гектарів, розташованої на території Новокапланівської сільської ради Арцизького району Одеської області, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 07.10.2004 року, посилаючись на те, що позбавлена можливості оформити свої спадкові права з причини втрати оригіналу державного акту на право приватної власності на землю, що зумовило звернення позивачки з позовом до суду.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовну заяву підтримала у повному обсязі, просила суд її задовольнити, з підстав, що зазначені у позові та пояснила суду, що в теперішній час у неї немає оригіналу державного акту у зв'язку з його втратою. Оригінал державного акту у неї забрала її рідна сестра, яка проживає в Арцизькому районі, яка є спадкоємицею за законом після смерті матері ОСОБА_2, однак, вона на спадкове майно не претендує. Її мати склала заповіт, відповідно належну їй земельну ділянку заповіла позивачці.

Представник Новокапланівської сільської ради Арцизького району Одеської області Стрезєва Т.Ф. в судовому засіданні позов визнала, проти позову не заперечувала та пояснила суду, що ОСОБА_2 до дня своєї смерті проживала в с. Нові Каплани Арцизького району. ОСОБА_2 деякий час проживала разом з позивачкою в Білгород-Дністровському районі. Позивачка ОСОБА_1 є донькою померлої. Земельна ділянка площею 4,78 гектарів знаходиться на території Новокапланівської сільської ради та належить ОСОБА_2 на підставі державного акту, оригінал якого в наявний час, зі слів позивачки, втрачений.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання позову представником відповідача суперечить закону, та позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с. 7) позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, її матір'ю зазначено ОСОБА_2 Позивачка 13.12.1974 року уклала шлюб з ОСОБА_4 та прийняла прізвище чоловіка - ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією паспорту позивачки (а.с. 5, 8). Мати позивачки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 07.10.2004 року мати позивачки була власницею земельної ділянки площею 4,78 гектарів, розташованої на території Новокапланівської сільської ради Арцизького району Одеської області (а.с. 9), нормативна грошова оцінка якої з урахуванням індексації станом на 01.01.2013 року становить 87 805,79 гривень, що підтверджено довідкою Відділу Держземагенства в Арцизькому районі Одеської області від 16.09.2014 року № 2-2-07/4365 (а.с. 10).

Згідно з копією заповіту від 22.07.2008 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Карналіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Коргожею В.Т., ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого належну їй земельну ділянку площею 4,78 гектарів, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 07.10.2004 року, вона заповіла своїй дочці ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

Як вбачається з копії заяви, ОСОБА_1 14.11.2013 року звернулася до Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 14-15).

В газеті «Арцизские Вести» від 07.03.2014 року розміщено оголошення про втрату державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 16).

Відповідно до листа державного нотаріуса, для успадкування земельної ділянки та отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 необхідно підтвердити право спадкодавця та надати нотаріусу оригінал державного акту (а.с. 17).

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 23) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Згідно положень ст. 34 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється державними нотаріальними конторами.

В пункті 11 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 зазначено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ст. ст. 66, 67 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину, видача якого провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п. 4.15 Порядку). Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 4.18. Порядку).

З викладеного випливає, що нотаріат є органом, до повноважень якого віднесено вчинення дії по виданню свідоцтв про право на спадщину, а тому, видача свідоцтва про право на спадщину має здійснюватися нотаріусом з дотриманням ЗУ «Про нотаріат» та вимог Порядку.

Суд встановив, що після смерті спадкодавця ОСОБА_2 її спадкоємиця за заповітом ОСОБА_1 виконала вимоги ст. ст. 1268 - 1270 ЦК України і звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої 05 грудня 2013 року Тарутинською районною державною нотаріальною конторою Одеської області відкрита спадкова справа № 284/2013, тому в наявний час позивачка має звернутися до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яку вона успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_2

Позивачка зазначала, що не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі, в зв'язку з відсутністю оригіналу державного акту на право приватної власності на землю належну померлій внаслідок його втрати і неможливості його поновлення. Відповідно до матеріалів справи позивачкою не змінювалася відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України підстава позову.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, що позивачка зверталася до відповідних органів з приводу отримання дублікату втраченого державного акту на право приватної власності на землю належну померлій ОСОБА_2 та, що їй було відмовлено у видачі дублікату. Більш того, в судовому засіданні з пояснень позивачки встановлено, що оригінал державного акту не втрачено, оскільки він знаходиться у її рідної сестри.

Тому, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що позивачкою вичерпані можливості для оформлення спадщини в нотаріальному порядку, за наявності для того підстав, та відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, як встановлено з оглянутої в судовому засіданні відповіді Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області від 29.01.2015 р. № 71/02-14 (а.с. 17), позивачці для успадкування земельної ділянки та отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину необхідно підтвердити право спадкодавця та надати нотаріусу оригінал державного акту. Але при встановлених обставинах зазначений лист нотаріуса про необхідність надання оригіналу державного акту, не можна вважати відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Даний лист нотаріуса може свідчити і свідчить лише про відкладення видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. На думку суду в даному випадку нотаріус у відповідності до вимог ЗУ «Про нотаріат», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» мав перевірити інформацію в Реєстрах, зробити відповідні запити щодо права власності спадкодавця та видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Як зазначалося вище, суд вважає, що після прийняття спадщини після смерті своєї матері, позивачка в наявний час має виконати обов'язок, покладений на неї положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України та звернутися до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та інше майно, що вона успадкувала. В разі ж незгоди з рішенням нотаріуса на підставі ч. 2 ст. 124 Конституції України в порядку Кодексу адміністративного судочинства України позивачка може звернутися за захистом свого права в суд, але не з позовною заявою про визнання за спадкоємцем права власності на спадкове майно, а з адміністративним позовом до нотаріальної контори про оскарження дій (бездіяльності) або рішення державного нотаріуса.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55). Іншими словами право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені, а в разі відсутності порушення або невизнання права, відсутня і необхідність його захисту в судовому порядку. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує: звертатися їй до суду чи ні.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відкрилася по смерті її матері. Проте, судом в судовому засіданні не було встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про невизнання або порушення відповідачем права позивачки на спадкування, що вказує на відсутність спору щодо спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_2, отже право позивачки ніким не оспорюється, а тому не потребує захисту судом у спосіб, обраний позивачкою.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що позовні вимоги позивачки є безпідставними, а також на те, що права, гарантовані їй нормами цивільного законодавства на спадкування відповідачем порушені не були, у зв'язку з чим ОСОБА_1 в позові слід відмовити повністю.

На підставі ст. ст. 1266 - 1270, 1297 ЦК України,

керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212, 214 - 215, 224 - 226 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Новокапланської сільської ради Арцизького району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Арцизького районного суду С.П. Борисова