РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2015 року Провадження №2/425/746/15

Справа №425/1572/15-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

за участю секретаря Кулішової О.С.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідачів Одіяненко Г.В., Григорєва О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справа за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області, Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області, секретаря Рубіжанської міської ради Луганської області Мухтарова Дмитра Хайдаровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання незаконним розпорядження про звільнення, визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, -

встановив:

19 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом, який двічі уточнювала, до Рубіжанської міської ради Луганської області, Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області, третя особа секретар Рубіжанської міської ради Луганської області Мухтаров Дмитро Хайдарович про визнання незаконним розпорядження № 259 від 18.05.2015 року секретаря Рубіжанської міської ради Луганської області Мухтарова Д.Х. про звільнення позивача, поновлення на роботі, стягненні середнього заробітку під час вимушеного прогулу (а.с. 1-3, 39-46, 127-128).

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 02.06.2015 року було задоволено клопотання представника позивача про залучення співвідповідачів та до у часті у цивільній справі були залучені як співвідповідачі секретар Рубіжанської міської ради Луганської області Мухтаров Дмитро Хайдарович та виконавчий комітет Рубіжанської міської ради Луганської області, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області, виключено секретаря Рубіжанської міської ради Луганської області Мухтарова Д.Х. з числа третіх осіб (а.с. 94).

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до розпорядження № 259 від 18.05.2015 року секретаря Рубіжанської міської ради Луганської області Мухтарова Д.Х. було, зокрема, припинено 20.05.2015 року дію контракту № 13 від 05.07.2012 року, укладеного між виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради та ОСОБА_1, звільнено 20.05.2015 року ОСОБА_1 з посади директора КП «РВУВКГ» за невиконання умов контракту від 05.07.2012 року № 13 на підставі підпунктів «в», «ж» пункту 26 контракту та п. 8 ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає вказане розпорядження незаконним, оскільки її звільнення з ініціативи власника відбулося під час перебування її на лікарняному. Також, в позовній заяві вказує, що в оскаржуваному розпорядженні міститься необґрунтоване посилання на п. 96.4 ст. 96 Податкового кодексу України стосовно звільнення з займаної посади за виникнення у комунального підприємства податкового боргу, проте під час перебування на посаді директора комунального підприємства заборгованість по платежам в бюджет скоротилася, тобто фінансовий стан підприємства покращився, податковий борг не виник, а скоротився. Крім того, в порушення п. 10 контракту секретар Рубіжанської міської ради Мухтаров Д.Х. не вимагав дострокового звіту про дії керівника та в порушення п. 22 Постанови Кабінету Міністрів України № 170 від 19.03.1994 року не попередив керівника про майбутнє розірвання контракту за два тижні, також в порушення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» заборонено проведення реєстраційних змін, пов'язаних зі зміною керівника юридичної особи, місцезнаходження якої є територія проведення антитерористичної операції.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 15.07.2015 року по даній справі позовна заява в частині стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу була залишена без розгляду, в зв'язку з поданням позивачем відповідної заяви (а.с. 178).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримувала свої позовні вимоги про визнання незаконним розпорядження та поновлення на роботі, з урахуванням наданих раніше уточнень, в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримував уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача Рубіжанської міської ради Луганської області Одіяненко Г.В. заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. 29.05.2015 року подала до суду письмові заперечення, в яких зазначає, що Рубіжанська міська рада Луганської області не є належним відповідачем по даній справі, бо не є зобов'язаною перед ОСОБА_1 з причини не виникнення між ними правовідносин, які пов'язані з укладанням та виконанням умов контракту, тому рада не повинна відповідати за цим позовом. Стосовно звільнення позивача зазначає, що заборона звільнення в період тимчасової непрацездатності не поширюється на випадки припинення трудового договору з підстав, передбачених ч. 8 ст. 36 КЗпП України, з позивачем було припинено трудовий договір з підстав, передбачених контрактом, зокрема, за п.п. «в» п. 26 контракту - керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний до закінчення терміну його дії у разі невиконання зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів; умовами контракту передбачено, що сам факт несвоєчасної або не в повному обсязі сплати до бюджету податків, збільшення простроченої кредиторської заборгованості незалежно від вини керівника є підставою для розірвання контракту; наявність податкового боргу підтверджувалася пояснювальною запискою позивача від 07.05.2015 року № 1112-1 та після отримання пояснень від неї відбулося її звільнення (а.с. 23, 28, 107-108).

В судовому засіданні представник відповідача виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області Міщенко А.М. заперечує проти позову, просила відмовити в його задоволенні, повністю погоджує та підтримує заперечення представника Рубіжанської міської ради Луганської області Одіяненко Г.В.

В судовому засіданні представник відповідача секретаря Рубіжанської міської ради Луганської області Мухтарова Д.Х. - Григорєв О.М. заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в їх задоволенні. Надав письмові заперечення та пояснення по суті справи, в яких вказав, що неможливість звільнення працівника з ініціативи власника в період його тимчасової непрацездатності за ч. 3 ст. 40 КЗпП України не поширюється на випадки припинення трудового договору з підстав, передбачених ч. 8 ст. 36 КЗпП України, так як це не є звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Також зазначив, що заборона проведення реєстраційних дій, пов'язаних із зміною керівника юридичної особи, місцезнаходженням якої є територія проведення антитерористичної операції, на яку посилається позивач, жодним чином не стосується реалізації сторонами прав та обов'язків, які виникають при виконанні ним умов трудового договору (контракту), в тому числі й права на дострокове припинення дії трудового договору. В додаткових поясненнях представник відповідача Григорєв О.М. також вказує, що при звільненні сторони на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України вимога п. 22 Постанови Кабінету Міністрів України № 170 від 19.03.1994 року про попередження керівника про майбутнє розірвання контракту за два тижні не застосовується, оскільки застосування даної норми здійснюється при звільненні за невиконання або неналежне виконання сторонами зобов'язань, передбачених у контракті, тобто з підстав передбачених статтею 40 КЗпП України. Крім того, зазначає, що пропозиція керівнику підприємства надати достроковий звіт є правом органу управління майном, а не обов'язком, а отже відсутність такого звіту не є порушенням при звільненні позивача з займаної посади (а.с. 73-77, 151-153).

Представник третьої особи КП «РВУ ВКГ» в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника та відзив на позов, в якому просив суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, зазначив, що підприємство взагалі не має простроченої кредиторської заборгованості, тому така підстава за п.п. «ж» п. 26 контракту як «допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості» є такою, що не відповідає дійсності та не підтверджено жодним доказом. Стосовно підстави за п.п. «в» п. 26 для розірвання контракту представник вказує, що позивачем вживалися усі необхідні заходи для стабільної роботи підприємства та недопущення зростання заборгованості перед працівниками, бюджетом та Пенсійним фондом України, на момент розірвання контракту заборгованість із заробітної плати була відсутня. Також, зазначає на заборону звільнення керівника в період тимчасової непрацездатності за ч. 3 ст. 40 КЗпП України та не попередження позивача про звільнення за два тижні, що на думку представника третьої особи говорить про грубе порушення процедури розірвання контракту. Крім того, представник третьої особи вказує, що Постановою Кабінету Міністрів України № 375 від 04.06.2015 року визначено порядок та умови надання у 2015 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, яка дасть змогу підприємству погасити усю наявну заборгованість перед бюджетом (а.с. 126, 149-150).

В судовому засіданні 15.07.2015 року свідок ОСОБА_10 надала показання, що працює в КП «РВУ ВКГ» на посаді головного бухгалтера 18 років, підприємство є комунальним та має певну заборгованість, в тому числі й перед Пенсійним фондом з штрафних санкцій та по деяких податках, частина цієї заборгованості є прострочена заборгованістю минулих років та на цю заборгованість надано розстрочення. В 2014 році борг з податкових зобов'язань збільшився з причини невідповідності тарифів на послуги, які надає підприємство, збитки підприємство покриваються частково з виділеної підприємству тарифної різниці, з якої частково погашається заборгованість перед кредиторами.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.07.2012 року між Виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради, як органом управління майном та ОСОБА_1 було укладено контракт № 13 з керівником підприємства, що є у комунальній власності, на термін з 05.07.2012 року по 05.07.2013 року, згідно якого ОСОБА_1 наймається (призначається) на посаду директора Комунального підприємства «Рубіжанське водопровідно-каналізаційне господарство» Рубіжанської міської ради. Згідно додаткових угод до контракту, строк його дії було продовжено до 07.07.2017 року (а.с. 5-9).

Згідно ст. 1 контракту за цим контрактом керівник зобов'язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством майна, а орган управління майном зобов'язаний створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника. На підставі контракту виникають трудові відносити між керівником підприємства та органом управління майном цього підприємства. Керівник, який уклав контракт, є повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов'язків підприємства, передбачених актами законодавства, статутом підприємства, іншими нормативними документами. Керівник діє на засадах єдиноначальності та підзвітний органу управління майном у межах, встановлених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом.

Згідно розпорядження № 259 від 18.05.2015 року секретаря Рубіжанської міської ради Мухтарова Д.Х. припинено 20.05.2015 року дію контракту від 05.07.2015 року № 13, укладеного між виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради та ОСОБА_1, звільнено її з посади директора КП «РВУ ВКГ» за невиконання умов контракту на підставі пунктів «в», «ж» п. 26 контракту та п. 8 ст. 36 КЗпП України (а.с. 10-11, 181-187).

Як вбачається з розпорядження № 259 від 18.05.2015 року підставою для його видачі став лист Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції від 17.04.2015 року № 1006-25/01/15 про наявність податкового боргу у КП «РВУ ВКГ» та при видачі розпорядження секретар міської ради керувався п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, п. 96.4 ст. 96 Податкового кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору», п. 10 ч. 4 ст. 42, ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування».

У статтях 42 та 50 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначені повноваження міського голови та секретаря міської ради, до яких зокрема, відноситься призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Постановою Кабінету Міністрів України № 170 від 19.03.1994 року затверджено Положення про порядок укладання контрактів при прийняття (найманні) на роботу працівників.

Відповідно ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі і матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Згідно п.п. «в» п. 25 контракту, цей контракт припиняється до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 26 і 27 цього контракту.

У п. 26 контракту визначено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії, зокрема:

-п.п. «в»: у разі невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів, а також невиконання підприємством зобов'язань, щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати;

-п.п. «ж»: у разі допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості.

Згідно листа начальника Рубіжанської ОДПІ Прокопенка В.М. від 17.04.2015 року № 1006-25/01/15, податкова інспекція доводить до відома секретаря Рубіжанської міської ради Мухтарова Д.Х., що КП «РВУ ВКГ» станом на 15.04.2015 року має податковий борг в сумі 1398,3, в т.ч. до державного бюджету - 1342,8 тис. грн., до місцевого бюджету - 55,5 тис.грн., який має тенденцію росту, тому, керуючись ст. 96.1 ст. 96 Податкового кодексу України податкова інспекція звертається з поданням щодо прийняття рішення про:

-виділення ліквідного майна, яке обліковується на балансі КП «РВУ ВКГ» для реалізації в рахунок погашення боргу;

-виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу платника податків, в т.ч. до місцевого бюджету;

-затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу;

-ліквідації такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії в зв'язку з відсутністю перспективи ефективної діяльності даного підприємства;

-прийняття сесією відповідного рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.

В своєму листі вищезазначені питання податкова інспекція просить розглянути на найближчий сесії та просить її повідомити протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.

Як пояснили сторони в судовому засіданні, питання, які зазначені у листі начальника податкової інспекції на сесії міської ради не розглядалися, будь-яке рішення стосовно запропонованих податковою інспекцією заходів Рубіжанською міською радою не приймалися.

Крім того, податкова інспекція з посиланням на п. 96.4 ст. 96 ПК України пропонує розглянути питання щодо розірвання контракту з директором КП «РВУ ВКГ» ОСОБА_1 (а.с. 34).

Відповідно п. 96.4 ст. 96 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) виникнення у державного або комунального підприємства податкового боргу є підставою для розірвання трудового договору (контракту) з керівником такого підприємства.

Відповідно п. 96.5 ст. 96 ПК України трудові договори (контракти), що укладаються з керівником державного або комунального підприємства, повинні містити положення про зазначену відповідальність, що є їх істотною умовою.

Відповідно п.п. 14.1.175 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплачених платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно п.п. 14.1.39 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію.

Як вбачається з листа податкової інспекції від 17.04.2015 року податковий борг підприємства в 2015 році збільшився порівняно з 2014 роком, разом з тим згідно пояснювальної записки відповідача від 07.05.2015 року, до складу боргу підприємства за 2015 рік включено й податкові борги за попередні періоди, в тому числі й ті по яким надано розстрочення, зокрема, борги з штрафу та пені перед Пенсійним фондом України виникли у 2004 році, тобто частина заборгованості виникла до періоду роботи позивача на посаді (а.с. 34, 35, 68).

Разом з тим, як вбачається з інформації з платежів до бюджету та позабюджетні фонди КП «РВУ ВКГ» станом на час укладення з позивачем контракту - 01.07.2012 року в порівнянні з на 01.04.2015 року, заборгованість у загальній сумі зменшилася з 3658,70 тис. гривень до 2363,60 тис. гривень, по окремих податкам заборгованість зросла та з'явилася, по деяким зменшилася чи взагалі зникла (а.с. 68).

Суд не погоджується з доводами представника позивача про те, що згідно п. 96.4 ст. 96 ПК України можливе звільнення керівника з посади лише у випадку виникнення боргу, а не збільшення наявного розміру боргу, виходячи з такого.

Згідно фінансового плану доходів та витрат КП «РВУ ВКГ» та його виконання за травень 2014 року вбачається, що підприємство намагалося виконувати заплановане та по більшості показників план було виконано, по деяким показникам було перевищено виконання плану, по іншим - план не виконано. Втім з показниками за 2014 рік відповідачі не пов'язували звільнення позивача (а.с. 225-227).

Як вбачається з листа податкової інспекції від 17.04.2015 року, за 2014 рік нараховано платежів до бюджету в сумі 1798,4 тис. гривень, сплачено 1206,1 тис. гривень, за період з 01.01.2015 року по 15.04.2015 року нараховано до бюджету в сумі 598,1 тис. гривень, сплачено 123,7 тис. гривень, частина податкового боргу зросла в 2015 році та складає 488,6 тис. гривень, тобто частина податкового боргу виникла у 2015 році та ця частина податкового боргу не сплачена.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наявні обставини, встановлені п.п. «в» п. 26 контракту, на підставі яких контракт може бути розірваний.

У п.п. «ж» п. 26 контракту зазначено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі допущення зростання обсягів простроченої кредитної заборгованості.

Прострочена кредиторська заборгованість - сума кредиторської заборгованості, що виникає на 30-й день після закінчення терміну обов'язкового платежу згідно з укладеними договорами або якщо дата платежу не визначена після отримання підтвердних документів за отримані товари, виконані роботи, надані послуги (наказ Міністерства фінансів України № 372 від 02.04.2014 року «Про затвердження Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов'язань бюджетних установ та внесення змін до деяких нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку бюджетних установ»).

Доказів зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості до справи сторонами не надано, з балансів підприємства за 2012-2015 роки вбачається наявність у підприємства поточної кредитної заборгованості, що не є тотожним поняттю простроченої кредитної заборгованості (а.с. 110-117).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що зазначення п.п. «ж» п. 26 контракту в оскаржуваному розпорядження не є правомірним.

Позивач та її представник в ході розгляду справи посилалися на неприпустимість звільнення в період тимчасової непрацездатності працівника відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Суд відхиляє зазначені доводи позивача та її представника, виходячи з наступного.

Згідно листка непрацездатності від 15.05.2015 року позивач перебувала на лікарняному, в тому числі й на час припинення з нею контракту - 20.05.2015 року (а.с. 14).

Як вбачається з розпорядження № 259-к від 18.05.2015 року контракт з позивачем було припинено на підставі саме п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Верховним Судом України в постановах від 26.12.2012 року по справі 6-156цс12, від 23.01.2013 року по справі 6-127цс13 викладена така правова позиція: «Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ст. 41 КЗпП України (ч. 3 цієї норми).

Разом з тим, зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст.ст. 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Виходячи з нормативного тлумачення п.п. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст.ст. 40, 41 КЗпП України на припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, ч. 3 ст. 40 КЗпП України не поширюється».

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідачів в цій частині та зазначає, що позивач була звільнена з роботи не з підстав порушення трудової дисципліни, а з підстав невиконання умов контракту керівником підприємства, тому звільнення позивача в період її тимчасової непрацездатності з підстав, які передбачені в контракті, не суперечить чинному законодавству в цій частині.

При прийнятті оскаржуваного розпорядження № 259-к від 18.05.2015 року секретар міської ради керувався постановою Кабінету Міністрів України «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» № 170 від 19.03.1994 року (надалі - Постанова КМУ № 170), про що прямо зазначено в самому розпорядженні.

Згідно п. 25 контракту, цей контракт припиняється до закінчення терміну його дії у випадках, передбачених п. 26 цього контракту, в якому зазначено, що керівник може бути звільнени з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи органу управління майном до закінчення терміну його дії.

Як зазначено у оскаржуваному розпорядженні, звільнення позивача відбулося за невиконання нею умов контракту № 13 від 05.07.2012 року, а саме п.п. «в», «ж» п. 26 контракту, дія контракту була припинено до закінчення строку його дії, тобто - достроково.

Відповідно п. 22 Постанови КМУ № 170 у разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов'язань, передбачених у контракті, його може бути достроково розірвано з попередженням відповідної сторони за два тижні.

В судовому засіданні сторони не оспорювали факту не попередження за два тижні позивача про дострокове розірвання контракту.

В даному випадку, суд приходить до висновку про порушення відповідачем Виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради, як стороною контракту, п. 22 Постанови КМУ № 170 стосовно не попередження позивача, як іншої сторони контракту, про майбутнє розірвання за два тижні.

Отже, на думку суду, процедура звільнення позивача з посади була порушена виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради як стороною контракту в частині відсутності попередження позивача про розірвання контракту за два тижні, також і секретар міської ради як посадова особа виконавчого комітету не попередив позивача про її майбутнє звернення за два тижні.

Тому, судом відхиляються заперечення представника секретаря міської ради про те, що п. 22 Постанови КМУ № 170 не застосовується при звільненні сторони на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, а застосовується виключно при звільненні з підстав зазначених у ст. 40 КЗпП України, адже в самому розпорядженні секретар міської ради послався на Постанову КМУ № 170, як на нормативний акт, яким він керувався при винесені цього розпорядження, тому твердження його представника про незастосування цієї постанови до звільнення позивача є хибним.

Судом відхиляються доводи представника позивача стосовно реальних мотивів звільнення позивача секретарем міської ради, про які йдеться мова у статті газети «Наш город» № 18 (50) від 06.06.2015 року, оскільки звільнення позивача згідно до оскаржуваного розпорядження відбулося з підстав, передбачених контрактом - невиконання його умов, тому зазначені у статті мотиви для суду не мають правового значення (а.с. 33-36).

Також, судом відхиляються доводи представника позивача про те, що від позивача виконавчий комітет не вимагав дострокового звіту про її дій, оскільки вимагання від керівника підприємства звіту органом управління майно є правом цього органу, а не його обов'язком згідно п. 10 контракту, тому в цій частині суд погоджується з запереченнями представника секретаря міської ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» проведення реєстраційних дій, пов'язаних із зміною складу засновників (учасників) та керівника юридичної особи, місцезнаходженням якої є територія проведення антитерористичної операції, на період її проведення забороняється.

Згідно інформації про юридичну особу, яка наявна на офіційному сайті Міністерства юстиції України станом на 30.07.2015 року, директором КП «РВУ ВКГ» є ОСОБА_1 (а.с. 199-202).

Отже, жодні реєстраційні дії, пов'язані зі зміною керівника юридичної особи проведені не були, тому в цій частині судом відхиляються доводи сторони позивача.

В пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року зазначено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Відповідно до п. 18 зазначеної Постанови при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не повязували звільнення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні підтверджено наявність законної підстави для звільнення позивача щодо невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом щодо сплати податків, які передбачені п.п. «в» п. 26 контракту, одночасно в ході розгляду справи не встановлено підстави, яка передбачена п.п. «ж» п. 26 контракту щодо допущення зростання обсягів кредиторської заборгованості.

Судом встановлено, що оскаржуване розпорядження прийнято секретарем міської ради після отримання пояснень позивача.

Разом з цим, судом встановлено, що звільнення здійснено з порушенням, встановленого порядку, а саме виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради не було попереджено позивача про розірвання контракту за два тижні до такого розірвання як встановлено у п. 22 Постанови КМУ № 170, якою керувався під час прийняття розпорядження секретар міської ради. Секретар міської ради також не попередив позивача про майбутнє розірвання контракту.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що звільнення позивача є незаконним через порушення порядку, тому наявні підстави для визнання незаконним розпорядження міського голови № 259-к від 18.05.2015 року «Про розірвання контракту та звільнення з посади директора Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради ОСОБА_1» та поновлення позивача на роботі на посаді директора Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради з 20 травня 2015 року, через те позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Одночасно, суд відмовляє в задоволенні позову в частині визнання звільнення позивача незаконним, оскільки таке звільнення оформлено у вигляді розпорядження міського голови № 259-к від 18.05.2015 року, яке судом визнано незаконним.

Суд погоджується з викладеними в письмових запереченнях доводами відповідача Рубіжанської міської ради Луганської області про те, що рада не повинна відповідати за цим позовом, оскільки міська рада не є стороною контракту та жодного рішення стосовно звільнення позивача не приймала.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З огляду на задоволення позову тільки в частині визнання розпорядження секретаря міської ради незаконним та поновлення на роботі, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача секретаря міської ради в дохід держави слід стягнути половину належного до сплати судового збору у розмірі 121,80 гривень за вимоги немайнового характеру та за вимоги, в яких відмовлено в задоволенні - половину судового збору у розмірі 121,80 гривень слід покласти за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до до Рубіжанської міської ради Луганської області, Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області, секретаря Рубіжанської міської ради Луганської області Мухтарова Дмитра Хайдаровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання незаконним розпорядження про звільнення, визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі - задовольнити частково.

Визнати незаконним розпорядження міського голови № 259-к від 18.05.2015 року «Про розірвання контракту та звільнення з посади директора Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради з 20 травня 2015 року.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з секретаря Рубіжанської міської ради Луганської області Мухтарова Дмитра Хайдаровича (місцезнаходження: 93011, АДРЕСА_1) на користь на користь Держави (отримувач: УДКСУ у м.Рубіжне , код отримувача 37904431, банк отримувача: ГУДКСУ у Луганській області, МФО 804013, п/р 0071, код класифікації доходів бюджету: 22030001), судовий збір в розмірі 121,80 гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в порядку ст. 367 ЦПК України в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ш. Мирошникова