У Х В А Л А

23 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьян О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Писаної Т.О., Ситнік О.М.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до повного товариства «Ломбард Чепіль і Компанія», ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк» про визнання правочинів недійсними, визнання переважного права на придбання квартири, переведення прав покупця, визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк» до повного товариства «Ломбард Чепіль і Компанія», ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним договору найму житла,

в с т а н о в и в:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом та просив:

- визнати недійсним договір іпотеки, укладений 20 червня 2008 року між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Регіон-Банк» (далі - ПАТ «Регіон-Банк»), та договори про внесення змін до нього;

- визнати за ним переважне право на придбання квартири АДРЕСА_1;

- перевести на нього права покупця зазначеної квартири;

- скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-1-:-2-10 - літ. «А-4» по АДРЕСА_1 за ПАТ «Регіон-Банк» та ОСОБА_4;

- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 10 січня 2008 року між ним та повним товариством «Ломбард Криниця, Чепіль і компанія» було укладено договір найму житла - квартири АДРЕСА_1.

12 лютого 2008 року повне товариство «Ломбард Криниця, Чепіль і компанія» без урахування переважного права наймача на придбання зазначеної квартири відчужило її ОСОБА_4 за 27 000 грн.

На підставі підробленого рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2008 року, яке судом не ухвалювалось, ОСОБА_4 зареєстрував за собою право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-1-:-2-10 - літ. «А-4» по АДРЕСА_1 та 20 червня 2008 року на підставі договору іпотеки передав зазначені приміщення в іпотеку ПАТ «Регіон-Банк». Відповідно до зазначеного договору іпотеки та договорів про внесення змін до нього ПАТ «Регіон-Банк» здійснило державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за собою.

У червні 2012 року ПАТ «Регіон-Банк» звернулось до суду з зустрічним позовом до повного товариства «Ломбард Чепіль і Компанія», ОСОБА_3, в якому просило визнати недійсним договір найму житла від 10 січня 2008 року, укладений між повним товариством «Ломбард Криниця, Чепіль і компанія» та ОСОБА_3

Вимоги обґрунтовувало тим, що зазначений договір найму є фіктивним правочином, оскільки з 15 лютого 2008 року приміщенням фактично користувалось приватне підприємство «Точка» за іншим договором найму; спірний договір найму не посвідчений печаткою ПТ «Ломбард Криниця, Чепіль і компанія». Крім того, законодавством не передбачено такий способу захисту прав наймача, як переведення на нього прав покупця орендованого приміщення.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсними, укладені між ОСОБА_4 та ПАТ «Регіон-Банк», договір іпотеки від 20 червня 2008 року та договори про внесення змін до договір іпотеки № 1 від 18 грудня 2008 року, № 2 від 20 березня 2009 року, № 3 від 22 квітня 2009 року, № 4 від 27 травня 2009 року і № 5 від 24 червня 2009 року. Визнано за ОСОБА_3 переважне право на придбання квартири АДРЕСА_1.

Переведено на ОСОБА_3 права покупця вищезазначеної квартири за договором купівлі-продажу від 12 лютого 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алєксєєвою Л.В. за реєстровим № 884.

Визнано за ОСОБА_3 як за покупцем право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 на умовах, передбачених договором купівлі-продажу від 12 лютого 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алєксєєвою Л.В. за реєстровим № 884.

У задоволенні зустрічного позову ПАТ «Регіон-Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду, ПАТ «Регіон-Банк» подало касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ «Регіон-Банк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2014 року.

24 лютого 2015 року ПАТ «Регіон-Банк» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

На підтвердження підстав неоднакового застосування судами норм матеріального права, а саме: ст. 362, ч. 2 ст. 777 ЦК України, заявник послався та додав копію ухвали Верховного Суду України від 09 червня 2010 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 6 постанови від 30 вересня 2011 року № 11 «Про практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції. Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах. Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви судових рішень, зокрема, копії ухвали Верховного Суду України від 09 червня 2010 року, не вбачається неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки вищевказані рішення судів касаційної інстанції ухвалені у справах за різних встановлених судами фактичних обставин, тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до повного товариства «Ломбард Чепіль і Компанія», ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк» про визнання правочинів недійсними, визнання переважного права на придбання квартири, переведення прав покупця, визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк» до повного товариства «Ломбард Чепіль і Компанія», ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним договору найму житла, за заявою публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.О. Писана

О.М. Ситнік