Справа № 640/6137/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого-судді- Божко В.В.

при секретарі- Дяденчук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження права для виїзду за межі України стосовно ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2015 р. старший державний виконавець Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження права для виїзду за межі України стосовно ОСОБА_2

В обґрунтування подання вказує, що в провадженні Київського ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавче провадження про стягнення з ТОВ «Тетра-імпекс» на користь ТОВ «Устеп» суму витрат на усунення недоліків товару у розмірі 215 850, 00 грн., суму витрат на експертні послуги у розмірі 2 208, 00 грн. та судовий збір в розмірі 4 361, 16 грн.

Постановою державного виконавця від 04.10.2013 р., відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк для самостійного виконання судового рішення.

У звязку з не виконанням виконавчого документу в добровільному порядку, було розпочато заходи примусового виконання рішень та постановами державного виконавця накладено арешти на майно боржника та на кошти, що містяться на рахунках та належать боржнику.

На даний час боржником рішення суду не виконане.

Вважає, що наявність у боржника невиконаних зобовязань, покладених на нього судовими рішеннями, є підставою для обмеження керівника у праві виїзду за межі України.

Заявник до судового засідання не зявився, про дату та час розгляду справи були повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочку виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. з наступними змінами регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України та вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Згідно вимог до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта для виїзду у випадках, якщо: діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання - до виконання зобовязань, або розвязання спору з погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інакше не передбачено міжнародним договором України. Згідно вимог ч.2 до ст. 6 Закону України « Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Таким чином, законодавець передбачив можливість зазначених обмежень, а не обовязкове їх застосування.

Виходячи з вимог ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за поданням державного виконавця, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби.

Із зазначених правових підстав вирішення цього подання, вбачається, що винними діями боржника, внаслідок вчинення яких, його може бути обмежено у праві виїзду за межі України, є його ухилення від виконання зобовязань покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В поданому до суду поданні, державним виконавцем не конкретизовано, у чому саме полягає ухилення боржника від сплати заборгованості, а також які саме виконані дії, спрямовані на розшук майна боржника.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявник або його представник не зявились до суду і не довели своїх вимог. Строк, на який має бути вжито обмеження, у поданні не зазначений.

Слід зазначити, що у поданні державним виконавцем не зазначено підстав та доказів того, що керівник ТОВ «Тетра-імпекс» має намір виїхати за межі України, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження керівника товариства у праві виїзду за кордон.

З урахуванням викладеного суд вважає, що підстав для обмеження виїзду керівника ТОВ «Тетра-імпекс» - ОСОБА_2 за межі України не має.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 210, 217, 377-1 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 33 Конституції України, суд,-

У Х В А Л И В :

Подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження права для виїзду за межі України стосовно ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-дений строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя -