Номер провадження: 22-ц/785/1036/15
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, за участю третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, про визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, припинення права власності на предмет іпотеки іпотекодавця, витребування від іпотекодавця та передання іпотекодержателю правовстановлюючого документу на майно за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Про Консалтинг» в особі представника в інтересах публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ПАТ «Дельта Банк», звернувшись 7 жовтня 2013 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 2 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_3) укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким передано в кредит 115000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування коштами на строк до 2 жовтня 2027 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_3) укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Посилаючись на невиконання умов кредитного договору, заборгованість станом на 19 березня 2013 року в загальній сумі 148194,78 доларів США, позивач після уточнення 27 січня 2014 року вимог просив в рахунок заборгованості станом на 19 березня 2013 року в загальній сумі 148194,78 доларів США, еквівалентних 1184520,88 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнати за ПАТ «Дельта Банк» як іпотекодержателем право власності на квартиру, припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_3 на квартиру, витребувати від ОСОБА_3 та передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на квартиру, стягнути судові витрати (а.с.2-8, 87-89).

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала (а.с.112-118).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку з дією мораторію на стягнення майна (а.с.152-156).

В апеляційній скарзі ТОВ «Про Консалтинг» в особі представника в інтересах ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення вимог.

Неправильність рішення суду апелянт мотивував неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції у вирішенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, про визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, витребування від іпотекодавця та передання іпотекодержателю правовстановлюючого документа на майно виходив з поширення на спірні правовідносини дії Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-УП, та, відповідно, з доведеності наявності умов, за яких не може бути примусового стягнуте (відчужене без згоди власника) предмет іпотеки. У вирішенні вимоги про припинення права власності на предмет іпотеки іпотекодавця, суд першої інстанції виходив з порушення прав малолітніх дітей.

Висновки суду щодо підстав відмови в позові не в повній мірі відповідають обставинам справи, вказують на неправильне застосування норм матеріального права, що згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни найменування ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_3) укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 2 жовтня 2006 року, за яким надано позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 115000,00 доларів США, еквівалентних 580750,00 грн. по курсу НБУ на день укладення договору, зі сплатою процентів в розмірі 10,3%, комісії на строк до 2 жовтня 2027 року (п.п.1.1, 1.2,1.3). Кредит надано для особистих потреб для придбання нерухомості (п.1.4). У забезпечення виконання зобов'язань позичальника банком прийнято заставу нерухомості - квартири АДРЕСА_1 та поруку фізичної особи ОСОБА_5 (п.2.1) (а.с.10-19) .

Повернення кредиту підлягало у терміни, передбачені графіком погашення кредиту (додаток №1), що є невід'ємною частиною договору про надання споживчого кредиту №0 від 2 жовтня 2006 року (а.с.20-26).

Додатковою угодою №1 від 6 лютого 2009 року до договору про надання споживчого кредиту №0 від 2 жовтня 2006 року, укладеною між АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни найменування ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3, визначено для ідентифікації також реєстраційний номер договору №1, змінено схему погашення кредиту, узгоджено зобов'язання позичальника повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в розмірі 940,00 доларів США (а.с.27-28).

Для забезпечення зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 2 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни найменування ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_3) укладено іпотечний договір від 2 жовтня 2006 року, за яким передано в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, належну іпотекодавцю ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_3) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Самаріною О.С. 2 жовтня 2006 року за реєстровим №1821, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 2 жовтня 2006 року за №1609814. Іпотечний договір посвідчено 2 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Самаріною О.С. за реєстровим №1826 (а.с.29-39, 58-59, 60-61).

Рішенням загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінив найменування на ПАТ «УкрСиббанк».

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого відбулася заміна кредитора у зобов'язанні, що виникли з кредитного договору та договорів, якими забезпечено виконання грошового зобов'язання (а.с.67-71).

7 березня 2013 року рекомендованим відправленням за №86-3 ПАТ «Дельта Банк» надіслано ОСОБА_3 вимогу від 4 березня 2013 року про погашення в повному обсязі заборгованості в сумі 1085790,81 грн. чи передачу предмета іпотеки кредитору для здійснення реалізації в добровільному порядку, з попередженням, що у випадку невиконання даної вимоги стягнення відбудеться у примусовому порядку (а.с.62-63, 64-66).

Станом на 19 березня 2013 року за договором про надання споживчого кредиту №0 від 2 жовтня 2006 року (додаткова угода №1 від 6 лютого 2009 року реєстраційний номер договору 1) заборгованість по тілу кредиту становила 103599,57 доларів США (з них прострочена заборгованість по тілу кредиту - 3451,72 доларів США), заборгованість за відсотками становила 44595,21 доларів США (з них прострочена заборгованість за відсотками - 13306,48 доларів США), а всього заборгованість становила 148194,78 доларів США, еквівалентних по курсу НБУ 1184520,88 грн. (а.с.44).

20 жовтня 2006 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 (а.с.40-42, 123).

Місце проживання ОСОБА_3 (ОСОБА_3) зареєстровано з 23 вересня 1999 року в будинку АДРЕСА_4 ( в тому числі й на момент укладення іпотечного договору від 2 жовтня 2006 року), з 20 вересня 2010 року місце проживання зареєстровано в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.42, 82, 98).

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають з 21 вересня 2010 року ОСОБА_3, дочка ОСОБА_8, 2002 року народження, дочка ОСОБА_9, 2007 року народження (а.с.119, 121, 122).

Місце проживання ОСОБА_7 чоловіка ОСОБА_3 зареєстровано з 7 червня 2000 року в квартирі АДРЕСА_2 (а.с.124).

Згідно даних КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» станом на 31 грудня 2012 року за ОСОБА_3 зареєстровано з 18 жовтня 2006 року на праві власності квартиру АДРЕСА_3 на підставі нотаріально посвідченого 2 жовтня 2006 року договору купівлі-продажу. Інше нерухоме майно не зареєстровано і не було зареєстроване (а.с.130).

Наявні в справі докази вказують на неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, суттєве прострочення суми основного боргу, що надає право банку вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, комісій, тобто право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Поряд з цим має місце те, що: кредит надано в іноземній валюті; кредит носить характер споживчого, оскільки наданий на придбання нерухомості (продукції для особистих потреб, які безпосередньо не пов'язані з підприємницькою діяльністю або виконання обов'язків найманого працівника); предмет іпотеки є постійним місцем проживання позичальника, який одночасно є майновим поручителем; предмет іпотеки квартира має загальну площу, що не перевищує 140,0кв.м, тощо. Апелянтом дані обставини не спростовано, не надано й доказів віднесення іпотекодавця (вона ж позичальник) до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, проведений Верховним Судом України у 2014 році, правові висновки Верховного Суду України в справах про звернення стягнення на предмет іпотеки орієнтують на

необхідність застосування судами першої інстанції при ухваленні рішень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в разі одночасної наявності передбачених в законі про мораторій умов.

Таким чином, апелянтом не доведено відсутність підстав для застосування в даних кредитних правовідносинах мораторію на вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, в задоволенні позову належить відмовити з інших підстав.

Так, ПАТ «Дельта Банк» заявлено вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, вимоги про визнання за іпотекодержателем права власності на квартиру, припинення права власності іпотекодавця ОСОБА_3 на квартиру, витребування від ОСОБА_3 та передачі ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючих документів на квартиру (а.с.87-89).

Законом України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року №898-ІУ (зі змінами та доповненнями) (далі Закон №898-ІУ) визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється:

на підставі рішення суду;

на підставі виконавчого напису нотаріуса;

згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч.ч.1,3 ст.33 Закону №898-ІУ).

У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушення зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ч.1 ст.35 Закону №898-ІУ). Положення частини 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх прав до суду в установленому законом порядку (ч.2 ст.35 Закону №898-ІУ).

За змістом статті 36 Закону №898-ІУ, що передбачає позасудове врегулювання, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками. Договір або застереження можуть передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки визначена статтею 37 Закону №898-ІУ, відповідно до якої іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки визначено статтею 38 Закону №898-ІУ, за змістом якої право на продаж може бути передбачено як рішенням суду так і договором про

задоволення вимог іпотекодержателя (відповідним застереженням в іпотечному договорі).

Таким чином, аналіз норм Закону №898-ІУ приводить до висновку, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає здійсненню згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору) в ході позасудового врегулювання з можливістю оскарження в суді рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Закон №898-ІУ містить норми про передбачення в рішенні суду права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки та реалізацію предмета іпотеки за рішенням суду (ст.ст.38,39,41), натомість не містить норми, яка передбачала б настання при зверненні стягнення такого правового наслідку як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки рішенням суду.

Укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (ОСОБА_3) іпотечний договір від 2 жовтня 2006 року містить положення про звернення стягнення на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п.3.2); про здійснення звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса відповідно до законодавства України (п.3.5); про звернення стягнення по застереженню у визначений частиною 3 статті 36 Закону №898-ІУ спосіб, як то передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, чи права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки (а.с.29-39).

Таким чином, іпотечний договір від 2 жовтня 2006 року не містить положення про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки рішенням суду; сторони іпотечного договору узгодили умову, за якою передача права власності на предмет іпотеки можлива лише при зверненні стягнення по застереженню, тобто в порядку позасудового врегулювання. В цьому питанні іпотечний договір узгоджується з відповідними положеннями Закону №898-ІУ щодо задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки.

Апелянт неправильно тлумачить пункт 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» №5 від 30 березня 2012 року, який передбачає з урахуванням статей 33,35.37 Закону України «Про іпотеку» можливість задоволення іпотекодержателем забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Дійсно, постанова містить роз'яснення про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб за рішенням суду не виключається, однак за умови його передбачення іпотечним договором. В іпотечному договорі від 2 жовтня 2006 року, зокрема, п.3.5 договору, зазначено, що «звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса, здійснюється відповідно до законодавства України», посилання на здійснення звернення стягнення відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у вказаному пункті іпотечного договору відсутнє, відтак, відсутні підстави вважати, що іпотечним договором передбачено звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду.

З огляду на викладене, позивач ПАТ «Дельта Банк» обрав спосіб захисту цивільного права як то звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, що Законом №898-ІУ та іпотечним договором не передбачено за рішенням суду. Що ж до вимог про визнання права власності на предмет іпотеки, припинення права власності на предмет іпотеки іпотекодавця, витребування від іпотекодавця та передання іпотекодержателю правовстановлюючого документу на майно, то дані вимоги не є правовим наслідком звернення стягнення на предмет іпотеки, крім того, актами цивільного законодавства, іпотечним договором, договором про надання споживчого кредиту такий спосіб захисту іпотекодержателем цивільних прав не передбачений.

Відповідно до визначеного статтею 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи в межах заявлених вимог. На стадії апеляційного перегляду справи зміна предмету або підстав позову не передбачена. Відтак, в позові належить відмовити не у зв'язку із дією мораторію, що у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі

спеціального акта, а з мотивів безпідставності в даній конкретній справі звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Така відмова не є перешкодою для звернення до суду за захистом порушеного права в інший спосіб.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Про Консалтинг» в особі представника в інтересах публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року - скасувати.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, за участю третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, про визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, припинення права власності на предмет іпотеки іпотекодавця, витребування від іпотекодавця та передання іпотекодержателю правовстановлюючого документу на майно - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков