23.07.2015 Єдиний унікальний номер 205/960/15-ц
Справа №2з/205/54/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Суддя Ленінського районного суду Шавула В.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

11 червня 2015 року заявниця звернулась до суду із даною заявою, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на 3/10 частини домоволодіння №8 по вул.. Докучаєва у м. Дніпропетровську, які відповідно до договору дарування від 23.10.2014 року належать на праві приватної власності ОСОБА_2; зобовязати ОСОБА_2 забезпечити їй можливість користування кімнатами сумісного користування, а саме: погребом, коридором з пральної машиною заявниці, кухнею де знаходиться котел газового опалення; також, в разі неможливості забезпечити заявниці доступ до приміщень спільного користування, - зобовязати ОСОБА_2 компенсувати їй вищевказані речі, тобто за власний кошт збудувати новий погріб, придбати та встановити нову пральну машину, новий газовий опалювальний прилад з переобладнанням системи опалення.

За ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

12 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування частини домоволодіння.

Разом із позовом ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння №8 по вул.. Докучаєва у м. Дніпропетровську та заборони ОСОБА_2 вчиняти дії, спрямовані на зміну першопочаткового стану спірного домоволодіння або його відчуження до вирішення справи по суті, у задоволенні якої ухвалою суду від 13 лютого 2015 року було відмовлено (а.с.25).

04 березня 2015 року ОСОБА_1 повторно подала до суду заяву про забезпечення, у задоволенні якої ухвалою суду від 05 березня 2015 року їй також було відмовлено (а.с.36,37).

10 березня 2015 року заявниця втрете звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку з належними до будинку надвірними будівлями за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Докучаєва, буд.8, та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо житлового будинку та земельної ділянки з належними до будинку надвірними будівлями за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Докучаєва, буд.8, до вирішення справи по суті (а.с.40-41).

Ухвалою суду від 11 березня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено (а.с.42-43).

Суд, зясувавши обставини справи вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 28 лютого 2015 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду (а.с.35).

Зясувавши обставини по справі, дослідивши подані в обґрунтування заявленого клопотання докази суд, вирішуючи питання щодо застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно та заборони іншим особам вчиняти певні дії, зобовязання вчинити певні дії, приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник спір щодо визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, проте наявність існуючої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання постановленого рішення суду по суті спору ґрунтується виключно на припущеннях заявниці, оскільки не підтверджена належними та допустимим доказами.

Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ст..152 ЦПК України, видами забезпечення позову зокрема є: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Також, суд наголошує, що згідно ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, суд дослідивши матеріали заяви вважає вимоги заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст.151-153, ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову,- відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Шавула