АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/448/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2217/15Головуючий у 1-й інстанції Щабельська І. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 28 травня 2015 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернулося до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що відповідач ОСОБА_2, як лізингоодержувач, а відповідач ОСОБА_3, як поручитель, не виконали умови Договору про фінансовий лізинг № 00002895 від 01 червня 2011 року /далі - Договір лізингу/, за яким позивач надав відповідачу ОСОБА_2 об'єкт лізингу у виді автомобіля VW Polo Sedan 1.6 l benzin, а останній зобов'язався сплатити кошти за користуванням об'єктом лізингу згідно Графіка покриття витрат, та здійснити виплати лізингових платежів, однак вказані зобов'язання ним виконані не були і внаслідок цього виникла заборгованість на загальну суму 118 207 грн. 41 коп., яка складається із заборгованості за Договором лізингу в сумі 4 309 грн. 70 коп., збитків у розмірі 69 524 грн. 63 коп., пені в сумі 309 грн. 35 коп., 3 % -106 грн. 27 коп., інфляційних витрат - 492 грн. 53 коп., процентів за користування чужими грошовими коштами - 766 грн. 09 коп. та неустойки в сумі 41 698 грн. 84 коп.. Зазначену заборгованість позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 28 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", , заборгованість в сумі 80 704 грн. 34 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", , судові витрати в сумі по 401 грн. 91 коп. з кожного.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апелянт вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову не оскаржено, тому колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду.

Згідно до п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Положеннями ст. 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Нормами ч.3 ст.10 та ч.2 ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом. Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову. Також лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Нормами ч. 1 ст. 546 встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 01 червня 2011 року позивач та ОСОБА_2 уклали Договір лізингу, згідно якого позивач передав ОСОБА_2 автомобіль VW Polo Sedan 1.6 l benzin, а відповідач зобов'язався сплачувати лізингові платежі в сумі і в строки, передбачені в графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, пеню в розмірі 10 % річних від суми невиплаченої суми за кожен день прострочення до повного виконання зобов'язань, штрафних санкцій, а також компенсацій, витрат, понесених позивачем внаслідок неналежного виконання свого зобов'язання останнім.

При цьому відповідач ОСОБА_3 прийняв на себе зобов'язання по сплаті лізингових платежів та інших витрат у разі порушення відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов'язань перед позивачем. Згідно Умов поручитель несе солідарну відповідальність за виконання зобов'язань.

Як вбачається з Акту прийому-передачі від 10.06.2011 року, на виконання Договору лізингу позивач передав ОСОБА_2 предмет лізингу у вигляді автомобаля VW Polo Sedan 1.6 l benzin, білого кольору, 2011 року виробництва, номер кузова НОМЕР_1, вартістю 133 433 грн.

З лютого 2014 року відповідач ОСОБА_2 почав порушувати зобов'язання по внесенню лізингових платежів, у зв'язку з чим позивач звертався до нього 17.03.2014 року, 07.04.2014 року, 17.04.2014 року, 05.05.2014 року, 19.05.2014 року, 05.06.2014 року 17.06.2014 року та 03.07.2014 року з нагадуваннями про необхідність сплати прострочених лізингових платежів, нарахованої пені та процентів.

В подальшому у зв'язку із систематичним порушенням договору ОСОБА_2 починаючи з лютого 2014 року, несплатою лізингових платежів відповідно до плану відшкодування, позивач відмовився від договору, й висунув вимогу про сплату відповідачем заборгованості й повернення об'єкту лізингу.

10 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. був вчинений виконавчий напис щодо повернення об'єкта фінансового лізингу, який, як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 10 грудня 2014 року, був переданий позивачу.

Згідно з п. 13.1. Умов договору лізингу у випадку відмови відповідача від повернення об'єкту лізингу або затримки у такому поверненні, позивач має право конфіскувати об'єкт лізингу. При цьому, на підставі п. 13.6 Умов лізингу, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу будь-які витрати, пов'язані із конфіскацією об'єкту лізингу.

Згідно п. 8.2.3. Умов договору у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються наступні санкції: компенсація будь-яких витрат, понесених ТОВ "Порше Лізинг Україна" та/або винагороди, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, невиплачених лізингоодержувачем у відповідності до Контракту. ТОВ "Порше Лізинг Україна" надає лізингоодержувачу відповідну документацію, що підтверджує понесені витрати; проте ненадання такої документації не звільняє лізингоодержувача від компенсації та не вважається підставою для відстрочення виплати компенсації.

Судом встановлено, що на підставі Договору про надання юридично-консультаційних послуг, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Тріпл Сі" /далі - ТОВ "Тріпл Сі"/ 21.06.2012 року, позивачеві вказаною компанією були надані юридичні послуги щодо підготовки позовної заяви та представництва в суді щодо відновлення його порушеного відповідачами права, внаслідок чого ним були понесені витрати на загальну суму 63 649 грн. 07 коп.

В той же час у Акті наданих послуг № 511/1 від 12.12.2014 року згідно вказаного вище договору, вказані витрати ТОВ "Тріпл Сі" в сумі 50 902 грн. 67 коп. з ПДВ, в які крім юридично-консультаційних послуг внесено витрати на вилучення об'єкта лізингу за межами м. Києва та Київської області. Однак у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт вилучення об'єкта лізину вказаним товариством чи будь-яких дій по транспортуванню об'єкта лізингу та понесені у зв'язку з цим витрати.

За вказаних обставин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача вказаної суми в повному обсязі і вважав наявними підстави для стягнення заборгованості за надані юридично-консультаційні послуги в сумі 20 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду як з вірним та обґрунтованим, і такий висновок суду доводами апеляційної скарги не спростовується.

Разом з тим, місцевий суд прийшов до висновку, що позивачем правомірно відповідно до ч.2 ст.785 ЦК України нарахована відповідачу неустойка в розмірі подвійної плати за користування автомобілем у сумі 41 698 грн. 84 коп., а відтак така сума на його переконання підлягала стягненню з відповідачів солідарно.

Отже, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, місцевий суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме про доцільність солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за надані юридично-консультаційні послуги в сумі 20 000 грн. та неустойку в розмірі подвійної плати за користування автомобілем у сумі 41 698 грн. 84 коп., що в загальній сумі складає 61 698 грн. 84 коп., натомість вже резолютивною частиною рішення стягуються солідарно кошти в розмірі 80 704 грн. 34 коп.

Тому, враховуючи відсутність належних роз'яснень у змісті судового рішення щодо стягнення з відповідачів загальної суми заборгованості в розмірі 80 704 грн. 34 коп., колегія суддів розцінює зазначену цифру як помилку, та приходить до висновку про її зменшення до 61 698 грн. 84 коп.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, рішення Диканського районного суду Полтавської області від 28 травня 2015 року слід змінити, шляхом зменшення стягнутої солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", загальної суми заборгованості з 80 704 грн. 34 коп. до 61 698 грн. 84 коп., грн., з яких 20 000 грн. - заборгованість за надані юридично-консультативні послуги, решта - 41 698 грн. 84 грн. - неустойка, а також зменшення стягнутих з відповідачів судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 317 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 28 травня 2015 року - змінити.

Зменшити загальну суму заборгованості стягнуту з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", , з 80 704 грн. 34 коп. до 61 698 грн. 84 коп., з яких 20 000 грн. - заборгованість за надані юридично-консультативні послуги, 41 698 грн. 84 грн. - неустойка.

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", код ЄДРПОУ судового збору з 401 грн. 91 коп. до 308 грн. 49 коп. з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Бутенко С.Б. /підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _______________ Панченко О.О.