АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/6034/15 Номер провадження 22-ц/786/2686/15Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Карнаух П. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Карнауха п.М.

Суддів Кривчун Т.О., Дряниця Ю.В.

при секретарі - Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, - відмовлено.

Вказане рішення оскаржив позивач ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування скарги посилається на те, що виконавчий документ постановою державного виконавця повернутий стягувачу, виконавче провадження завершене, тому відсутні підстави для подальшого тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення місцевого суду вимогам щодо обґрунтованості та законності не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, постановою старшого державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького РУЮ Коротких Д.Г. на підставі поданої ОСОБА_4 заяви відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-100/13 виданого 03.04.2013 р. Автозаводським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 72651,83 грн. Встановлено боржнику добровільно виконати рішення суду у строк до 27.05.2015 р. (а.с.16).

30.05.2014 р. державний виконавець Автозаводського ВДВС Кременчуцького РУЮ звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань за рішенням суду.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 червня 2014 року по справі № 1601/11183/2012 встановлено боржнику ОСОБА_2 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.01.2013 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 боргу.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.11.2014 р. відмовлено у відкритті провадження про перегляд за нововиявленимим обставинами ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.06.2014 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 02.04.2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 червня 2014 року.

Як вказувалося вище, у травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд першої інстанції з вказаним позовом, в якому посилався на те, що ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.06.2014 р. задоволено подання державного виконавця та встановлено йому тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань за рішеннями автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.01.2013 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 боргу. Оскільки державним виконавцем винесено постанову від 22.01.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу, вважає, що виконавче провадження завершене, тому просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Автозаводського районного суду м Кременчука Полтавської області від 17 червня 2014 року по справі №1601/11183/2012.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, - відмовлено.

Судом першої інстанції установлено, що 22.01.2015 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» виявилися безрезультатними.

Стягувачем пред'явлено повторно виконавчий документ для примусового виконання та 21 травня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду № 2-100/13.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив із відсутності підстав для його задоволення.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу N4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97 визначено, що на здійснення права кожного залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.6 цього Закону, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Частиною другою ст.6 цього Закону передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

У проведеному 01.02.2013 року Верховним Судом України аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Таким чином, поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, на що не звернув увагу суд першої інстанції, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для тимчасового обмеження позивача у праві виїзду за кордон.

Окрім того, колегія суддів вважає, що в даному випадку порушене право позивача підлягає захисту саме в такий спосіб.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову та скасування тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,- задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 липня 2015 року, - скасувати.

Постановити нове рішення, яким скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Полтави, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, встановлене ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 червня 2014 року по справі № 1601/11183/2012.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ П.М.Карнаух

СУДДІ /підпис/ Т.О. Кривчун

/підпис/ Ю.В.Дряниця

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області П.М.Карнаух