УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2015 року суддя Київського районного суду м. Харкова Якуша Н.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит» в особі відділення №121, про стягнення коштів банківського вкладу, інфляційний витрат, матеріальної та моральної шкоди, захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В :

05.08.2015 року до Київського районного суду м. Харкова звернувся позивач з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» в особі відділення №121 із вимогою про повернення коштів по депозитному вкладу, стягнення інфляційний витрат, матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2015 року позовна заява була залишена без руху, оскільки в порушенні п.6 ч. 1 ст. 119 ЦПК України позивач не зазначив доказів, що підтверджують кожну обставину.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності, а також вірно визначати сторін у цивільному процесі, які мають право приймати у ньому участь.

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про стягнення з відділення №121 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» коштів по депозитному вкладу, стягнення інфляційний витрат, матеріальної та моральної шкоди. При цьому, в мотивувальній частині позову вказала, що керуючись ч.5 ст. 110 ЦПК України подає свій позов до Київського районного суду м. Харкова, проте в порушенні п.6 ч. 1 ст. 119 ЦПК України не зазначила доказів, що підтверджують кожну обставину.

Так, відповідно до п. 38 Пленуму ВССУ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ « від 01.03.2013 року №3 територіальна підсудність справи за участю філії або представництва юридичної особи визначається відповідно до вимог частини сьомої статті 110 ЦПК також за їх місцезнаходженням, якщо їм надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи (стаття 95 ЦК).

Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Оскільки філія або представництво юридичної особи діють у межах наданих їм повноважень, то пред'явлення позову за їх місцезнаходженням можливе лише тоді, коли спір випливає саме з їх діяльності.

У разі відсутності у філії або представництва юридичної особи відповідних повноважень та/або коли спір не пов'язаний з їх діяльністю, позовна заява повертається позивачеві для подання до належного суду (стаття 115 ЦПК) або якщо провадження у справі відкрито - передається судом до належного суду (стаття 116 ЦПК).

У зв'язку з вищезазначеним, суддя прийшов до висновку, що позивачу ОСОБА_1 було необхідно зазначити з посиланням на докази, що відомості про Відділення №121 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» як філії або представництва внесене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оскільки відповідно до інформації, яка міститься на офіційному сайті Міністерства юстиції України https://usr.minjust.gov.ua у переліку 6 філій ПАТ «Банк Фінанси та кредит» () філія або представництво №121 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не значиться.

Також суд звернув увагу позивача, що відповідно до ч.5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача…, проте як вбачається зі вступної частини позовної заяви позивач ОСОБА_1 мешкає у Харківській області, Нововодолазькому районі, село Ватутіне, вул. Станційна, 25.

Тобто позивачу було запропоновано обґрунтувати підстави її звернення за підсудністю саме до Київського районного суду м. Харкова з посиланням на докази щодо наявності повноважень у відділення №121 ПАТ «Банк Фінанси та кредит» здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи, тобто реєстрації їх у вигляді філії або представництва.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу позивача було надіслано рекомендований лист із документами суду, а саме із ухвалою про залишення позовної заяви без руху від 07.08.2015 року, який було отримано позивачем 13.08.2015 року, проте відповідно до штампу поштового відділення у м. Харкові, який датований 06.09.2015 роком - корінець поштового відправлення було повернуто до суду лише 10.09.2015 року.

У зв'язку з тим, що впродовж тривалого часу до суду не повертався корінець поштового відправлення, який би свідчив про отримання позивачем ухвали суду, то суд повторно направив на адресу позивача ухвалу суду від 07.08.2015 року.

Проте, враховуючи, що станом на 10.09.2015 року до суду повернувся перший корінець поштового відправлення, який свідчить про те, що позивач отримав ухвалу суду від 07.08.2015 року, то суд вважає, що саме з дати отримання ОСОБА_1 повідомлення від суду - 13.08.2015 року необхідно обчислювати час, протягом якого остання мала усунути зазначені в ухвалі недоліки.

Вказані в ухвалі недоліки у визначений суддею термін позивач не усунув, тобто до 18 серпня 2015 року включно.

У відповідності до норм Цивільно-процесуального кодексу України якщо недоліки позовної заяви у встановлений суддею строк, що не може перевищувати п'ять днів з дня отримання позивачем ухвали, позивач не усунув, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 121 ЦПК України позовна заява визнається неподаною та підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до п. 21.3 «Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ», яка затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 року № 173, у разі не усунення недоліків у встановлений строк, якщо на ухвалу не надійшла апеляційна скарга, позовна заява/заява з ухвалою про залишення без руху не пізніше трьох днів після закінчення строку для усунення недоліків передається для розгляду судді.

Таким чином, у визначений суддею строк, недоліки позовної заяви позивачем усунуті не були, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 121 ЦПК України позовна заява визнається неподаною та підлягає поверненню позивачу, що не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду з подібним позовом після того, як перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит» в особі відділення №121, про стягнення коштів банківського вкладу, інфляційний витрат, матеріальної та моральної шкоди, захист прав споживачів - вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу про його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.В. Якуша