Провадження № 2/522/3685/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі - Герасименко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення збитків в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 21.10.2014 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди у розмірі 16189 грн. та судових витрат, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 липня 2014 року о 13 год. 45 хв. в м. Одесі по вул. Преображенській відбулася ДТП за участю автомобіля «Мерседес Бенц», д./н. НОМЕР_1, який перебував під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Тойота Ярис», д./н. НОМЕР_2, який перебував під керуванням ОСОБА_1, що призвело до механічних пошкоджень вказаних авто. Сторони у цілях економії часу підписали европротокол, згідно якого винним у скоєні ДТП був визнаний ОСОБА_2 Позивач просить стягнути шкоду у розмірі 35101,86 грн, з посиланням на рахунки ТОВ «ВіДі Пальміра» від 01.08.2014 року, 15.01.2015 року, 11.03.2015 року так як вважає, що реальні ціна ремонту автомобіля значно більше ніж та що була визначена страховою компанією. Від страхової компанії вона отримала 1200 гривень.

В судове засідання з'явилися позивач ОСОБА_4 яка підтримала позовні вимоги та зазначила, що вона зверталася до страхової компанії з заявою на виплату страхового відшкодування, але страхова компанія виплатила їй суму відшкодування у розмірі 1200,91 гривень і тому вона не має претензій до страхової компанії, а тільки до ОСОБА_2

В судове засідання з'явився представник відповідача - Жуков Т.В. (діє на підставі ордеру серії ОД №140843 від 24.01.2015 року) який заперечував проти задоволення позову оскільки, позивач належним чином не обґрунтував розмір шкоди та причину. Також він зазначив, що страхова компанія визнала цей випадок страховим та виплатила позивачу певну суму коштів, з якою вона згодна, , а якщо у неї є ще матеріальні претензії, то вона повинна звертатись з такою вимогою саме до страхової компанії в межах суми ліміту, а не до відповідача. Позовні вимоги визнав тільки в частині суми франшизи, тобто в розмірі 1000 грн.

В судове засідання з'явився відповідач ОСОБА_2 який заперечував проти задоволення позову визнаючи лише позов увчастині стягнення 1000 гривень.

В судове засідання не з'явився співвідповідач ОСОБА_6 хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому ст. 74 ЦПК України порядку, причин неявки суду не сповістив, чим позбавив суд можливості вислухати його думку по суті. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надано. Однак, в судовому засіданні.

Суд, у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу за його відсутності, згідно ч.2 ст. 169 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповіла та його представника, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 липня 2014 року о 13 год. 45 хв. в м. Одесі по вул. Преображенській відбулася ДТП за участю автомобіля «Мерседес Бенц», д./н. НОМЕР_1, який перебував під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Тойота Ярис», д./н. НОМЕР_2, який перебував під керуванням ОСОБА_1, що призвело до механічних пошкоджень вказаних у европротоколі складеним сторонами.

Автомобіль «Тойота Ярис», д./н. НОМЕР_2 , 1999р. випуску, належить ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 (а.с.10).

Винною у скоєнні зазначеної ДТП особою визнано ОСОБА_2 що европротоколом складеним сторонами та розпискою ОСОБА_2 (а.с.6-7).

З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи була застрахована у ПАТ «Альфа-Гарант» (надалі страховик), згідно полісу АС/6878393, термін дії якого до 13.01.2015року включно (а.с.48).

Відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 гривень на одного потерпілого.

Учасники вказаної ДТП сповістили страховика про цей випадок.

Згідно п.34.1. ст. 34 Закону - Страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно п.34.2. ст. 34 Закону - протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно листа ПАТ «Альфа-Гарант» № 12/2172 від 25.09.2014 року, встановлено, що 20.07.2014 року автомобіль «Тойота Ярис» який належить на праві власності ОСОБА_1 був оглянутий аварійним комісаром та складений протокол огляду з переліком пошкоджених деталей автомобіля, що потребують ремонту або заміни в наслідок ДТП, та переліком елементів кузову, що мають корозійні та інші пошкодження які не відносяться до даної ДТП.

Вартість матеріально збитку згідно звіту №8511 від 05.08.2014 року ОВ «Експертум-АВЕ» складає 4334,70 гривень. Вартість ремонту складових частин які були пошкоджені до ДТП, згідно Звіту №8665 від 21.08.2014 року ТОВ «Експертум-АВЕ» складає 2133,79 гривень, таким чином, вартість ремонту елементів автомобіля «Тойота Ярис» які були пошкоджені до ДТП, та буде наступним: 4334,70-2133,79=2200,91 гривень.

Однак враховуючи, що поліс страхування цивільно-правової відповідальності серія АС №6878393, передбачає франшизу в розмірі 1000 гривень, тобто сума відшкодування склала 1200,91 гривню.

З листа страховика від 25.09.2014 року за Вих. № 12/2172 (а.с.43) вбачається, що позивач сповістив страховика про настання вказаної ДТП.

Тобто страховик визнав страховим випадком вказану ДТП, яка сталася 15.07.2014 року та прийняв рішення про виплату на користь позивача страхового відшкодування за мінусом франшизи 1000 грн. у розмірі 1200,91 грн., що підтверджується листом від 25.09.2014 року за Вих. № 12/2172 (а.с.43).

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода - це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Ззгідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Більш того, порядок врегулювання подібних спірних правовідносин знайшов своє відображення в п. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», де зазначається, що «Оскільки відповідно до статті 3 Закону N 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування».

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013р.№4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» : «Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншої особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху)».

Таким чином з урахуванням викладеного вбачається, що у задоволенні усіх позовних вимог до ОСОБА_3 слід відмовити у повному обсягу з тих підстав, що він є неналежним відповідачем, оскільки вся вина по відшкодування шкоди та судових витрат покладається саме на ОСОБА_2., оскільки на момент дорожнього-транспортної пригоди він володів транспортним засобом на відповідній правовій підставі.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За приписами ст. 16 Закону України № 85/96 ВР від 07.03.1996 року «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ч.1 ст. 988 ЦК України, що також дублюється п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» - страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Таким чином суд робить висновок, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили, що необхідність здійснення вказаних витрат, саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.07.2014р., тобто сторона не довела причинний зв'язок між аварією та необхідністю вчинення подібних витрат для відновлення порушеного права позивача, Крім того вказана сума шкоди не перевищує ліміт відповідальності .

Позивачка в судовому засіданні заперечувала проти залучення в якості співвідповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» . У зв'язку з чим суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 , окрім суми франшизи, є неналежним відповідачем.

Крім того позивач не позбавлений права на звернення до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з вимогою щодо стягнення з страхової компанії «Провідна» виплати з підстав виявлення додаткових прихованих робіт, наявність яких не була виявлена під час складання Звіту №8665 від 21.08.2014р. в межах ліміту відповідальності.

На підставі вищенаведеного суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2на його користь матеріальної шкоди у розмірі 1000 грн..

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат у сумі 3860 то вони є необгрунтованими, оскільки згідно квитанцій про сплату судового збору №5630 від 20.10.2014 року ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» та згідно квитанції №0.0.312546750 ПАТ КБ «ПриватБанк» сума сплаченого судового збору становить 243,60 гривень. (а.с. 1, 15), які і підлягають стягненню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог у розмірі 1000 грн.. В іншій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст.. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 64, 169 ч.4, 179, 197, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України; ст.ст.. 1, 2, 11, 15, 16, 22, 23, 1166 ч.1, 1167, 1187, 1192 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення збитків завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати 243 гривні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України

Рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

01.04.2015