Справа № 199/1461/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

за участю секретаря Хлус Ю.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, де треті особи - Амур-Нижньодніпровський районний відділ в м.Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області, орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, де треті особи - Амур-Нижньодніпровський районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області, орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення. В обґрунтування позову посилаючись на те, що до 28.08.2014 позивачка проживала з ОСОБА_2 в квартирі, яка їм належала на праві спільної власності. Кожній з них належало по ? частини квартири. ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_9 продовжували підтримувати подружні стосунки та разом виховували дитини ОСОБА_2 від першого шлюбу - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У зв'язку з тим, що у відповідача ОСОБА_2 були боргові зобов'язання по кредиту та спільно з ОСОБА_4 вони мали намір купити автомобіль, останні звернулися до позивача з пропозицією продати спірну квартиру, а грошові кошти розподілити між ними порівну. У подальшому вони мали намір проживати за місцем реєстрації ОСОБА_4

28.08.2014 позивачка та відповідачка ОСОБА_2, продали спільну квартиру та розподілили грошові кошти порівну. 10.09.2014 позивачка купила домоволодіння АДРЕСА_1. Яким чином розпорядилася своїми грошима від продажу квартири ОСОБА_2 позивачу не відомо.

Після купівлі домоволодіння АДРЕСА_1 на прохання ОСОБА_2 позивачка тимчасово зареєструвала в ньому ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_10

Відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з моменту спільного проживання в домоволодінні АДРЕСА_1 погіршилися, часто виникали скандали.

З початку січня 2015 року позивачка запропонувала відповідачці ОСОБА_2 виселитися з домоволодіння, однак остання відмовилася та заявила, що залишиться проживати в будинку, оскільки іншого житла не має. На неодноразові пропозиції звільнити спірне домоволодіння відповідачка категорично відмовляється.

Оскільки проживання останніх перешкоджає позивачу в користуванні та розпорядженні її власністю, просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, домоволодінням АДРЕСА_1, шляхом виселення з будинку ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та зняти останніх з реєстрації.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4, позов не визнали, підтримавши надані суду письмові заперечення на позов.

Представник третьої особи - Амур-Нижньодніпровський районний відділ в м.Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши суду заяву про слухання справи у їх відсутність та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи - орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради Короткий В.Г. у судовому засіданні просив винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так, з матеріалів справи вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6, що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 10 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярославцевою І.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 810. (а.с.7-8).

Зі згоди позивача ОСОБА_6 в даному домоволодінні зареєстровані та проживають відповідачі по справі - донька позивача ОСОБА_2 та онуки позивача - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності (ч. 1 ст.386 ЦК України).

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 9 ЖК України передбачає, що житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом (ч. 1 ст.109 ЖК України).

Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Обов'язок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позовні вимоги позивача в частині усунення їй перешкод в користуванні домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом виселення з вказаного домоволодіння відповідача та її членів сім'ї не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цих обставин, тоді як обов'язок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд не може погодитися з посиланнями позивача у позові та представника позивача у судовому засіданні про тимчасовий дозвіл позивача на проживання та реєстрацію відповідачів в спірному домоволодінні, оскільки доказів цим обставинам суду не надано. Крім того, звертаючись до суду позивач не визначився з правовою підставою виселення відповідачів.

На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, судом роз'яснено право на уточнення позовних вимог, однак позивач не скористалася своїм правом.

За таких обставин, на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 214, 215, 218, 222 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_6 у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, де треті особи - Амур-Нижньодніпровський районний відділ в м.Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області, орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитися 20 квітня 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя О.Б.Подорець