УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Горелкіної Н.А, Іваненко Ю.Г., Писаної Т.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_6, заінтересована особа - державний виконавець Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Підгірний О.С., про скасування постанови державного виконавця, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеною скаргою, посилаючись на те, що 15 липня 2014 року отримала копію постанови державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Дзержинського ВДВС ХМУЮ) Підгірного О.С. від 9 липня 2014 року про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа від 30 травня 2014 року № 638/20137/13-ц, 2/638/1378/14 Дзержинського районного суду м. Харкова. Вважає, що постанова незаконна та необґрунтована, оскільки вона не була повідомлена про час та дату проведення виконавчих дій з виселення ОСОБА_8 Рішення суду у частині вчинення перешкод у здійсненні нею права власності на квартиру з боку ОСОБА_8 залишилося невиконаним, так як ключі від вхідних дверей їй не передавалися, доступу до квартири вона не має.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 серпня 2014 року скаргу ОСОБА_6 задоволено. Скасовано постанову державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ Підгірного О.С. від 9 липня 2014 року про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа від 30 травня 2014 року № 638/20137/13-ц, 2/638/1378/14 Дзержинського районного суду м. Харкова про виселення ОСОБА_8 із квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 листопада 2014 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 серпня 2014 року скасовано, у задоволенні скарги ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просила скасувати ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 листопада 2014 року, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_6 і скасовуючи постанову Дзержинського ВДВС ХМУЮ Підгірного О.С. від 9 липня 2014 року про закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець не повідомив ОСОБА_6 про час проведення виконавчих дій, а тому вона і не брала участі у примусовому виселенні по виконавчому провадженню. Рішення суду в частині усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_6 права власності на квартиру АДРЕСА_2 зі сторони ОСОБА_8 залишилося не виконаним, так як ключі від вхідних дверей зазначеної квартири ОСОБА_6 не отримала і потрапити в квартиру вона не має можливості.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 383 ЦПК України та вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Встановивши при розгляді скарги її обґрунтованість, суд визнає оскаржувані рішення, дії або бездіяльність неправомірними та визначає, яким шляхом необхідно задовольнити вимоги заявника та усунути порушення або поновити його права і свободи. Тобто сам суд не повинен вчиняти виконавчі дії.

Проте з такими висновками колегії суддів апеляційного суду погодитись не можна, оскільки це не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить вимогам процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що у липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду зі скаргою у зв'язку з ухваленням незаконної та необґрунтованої постанови державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ Підгірного О.С. від 9 липня 2014 року про закінчення виконавчого провадження та просила її скасувати.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2014 року скаргу залишено без руху для уточнення та залучення заінтересованої особи - державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ Підгірного О.С.

ОСОБА_6 у липні 2014 року на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2014 року надала уточнену скаргу із зазначенням заінтересованої особи - державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ Підгірного О.С. та ухвалою місцевого суду від 28 липня 2014 року відкрито провадження.

Так, згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37-38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Постановляючи ухвалу, суд апеляційної інстанції не врахував тих обставин, що нормами ЦПК України передбачено право особи на звернення зі скаргою у разі порушення її прав чи свобод рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу.

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3-5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

Судом першої інстанції було застосовано положення ст. 121 ЦПК України та вказано на недоліки скарги, які були усунені заявником.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Апеляційний суд на вищевикладене уваги не звернув, на порушення вимог ст. ст. 303, 311, 312 ЦПК України скасував законну та обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції та дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги з формальних підстав, а тому ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції, яка була помилково скасовано апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 листопада 2014 року скасувати, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 серпня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко Т.О. Писана О.М. Ситнік