Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: Рожина Ю.М.,

суддів Максимчук З.М., Григоренка М.П.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

з участю

позивачки ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2,

представника відповідача комунального закладу „Сарненський цент первинної медико-санітарної допомоги" Чекоти Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 22 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу „Сарненський цент первинної медико-санітарної допомоги" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 22 травня 2015 року в позові відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивачка вказує на незаконність та необґрунтованість рішення місцевого суду, вважає його прийнятим при неповному та неправильному встановленні фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доводить, що місцевим судом в рішенні не наведено жодного факту, який би підтверджував про її звільнення без порушень процедури передбаченої п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Посилається на те, що її звільнення відбулось в зв'язку із переводом до іншої установи, яка заперечувала про її прийняття на роботу у порядку переводу, а тому відповідач повинен був вирішувати питання про її звільнення у порядку зміни істотних умов праці або за скороченням чисельності або штату, з огляду на те, що її посада підлягала скороченню на підставі розпорядження голови Сарненської РДА.

Зазначає, що неузгодженість між установами про її звільнення та прийняття на роботу в порядку переведення призвела до того, що на підставі поданої нею заяви вона була звільнена та фактично була позбавлена роботи не з її вини.

За викладених обставин просить рішення місцевого суду скасувати, ухвали нове яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення місцевого суду в межах викладених доводів апеляційної скарги, заслухавши сторони у справі, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд дійшов висновку, що оскільки вивільнення працівника відбулось на підставі чинного законодавства із дотримання вимог КЗпП України, позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може погодися із таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі поданої заяви, ОСОБА_1, у відповідності до наказу №641-к від 01 квітня 2013 року, прийнята на посаду завідуючої (здоровпунктом коледжу) медичної сестри АЗПСМ Сарненської дільниці №2 КЗ „Сарненський районний ЦПМСД" з 01 квітня 2013 року у порядку переведення з КЗ „Сарненська ЦРЛ" з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Згідно з розпорядженням голови Сарненської РДА №25 від 28 січня 2015 року „Про внесення змін до розпорядження Сарненської РДА №4 від 03 січня 2013 року „Про впорядкування структури та штатних розписів закладів охорони здоров'я району, інформаційно - аналітичного центру, централізованої бухгалтерії відділу охорони здоров'я районної державної адміністрації", внесено зміни до штатного розпису КЗ „Сарненський районний ЦПМСД" та виведено із штатного розпису посаду сестри медичної ЗПСМ, станом на 01 квітня 2015 року.

Головний лікар КЗ „Сарненський районний ЦПМСД" листом від 18 березня 2015 року №01-25/106 звернувся до директора Сарненського педагогічного коледжу Рівненського державного гуманітарного університету щодо працевлаштування ОСОБА_1 в порядку переводу у зв'язку із виведенням штатної одиниці посади завідувача здоровпункту КЗ „Сарненський районний ЦПМСД".

На дану пропозицію директор Сарненського педагогічного коледжу Рівненського державного гуманітарного університету, листом від 23 березня 2015 року за №01-13/59, відповів відмовою про прийняття ОСОБА_1 на роботу до учбового закладу, в порядку переводу.

Наказом №126-к від 30 березня 2015р. по КЗ „Сарненський районний ЦПМСД" ОСОБА_1, на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, з 31 березня 2015 року звільнено з посади завідуючої здоровпунктом у порядку переводу до Сарненського педагогічного коледжу Рівненського ДГУ, з наданням компенсації за невикористану відпустку за період з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року.

За приписами п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України, одна з підстав припинення трудового договору з працівником є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство.

За змістом даної норми передбачена можливість припинення трудового договору в порядку переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство.

Для звільнення працівника необхідне клопотання керівника підприємства куди працівник переводиться, яке подається працівником разом із власною заявою керівнику підприємства з якого працівник звільняється.

Тобто, закон передбачає можливість переведення працівника, за його згодою, при наявності гарантії підприємства, яке в майбутньому надасть працівнику роботу.

Суд першої інстанції не врахував вимоги, що викладені в п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України, не встановив дійсні обставини справи, не визначився правильно щодо правовідносин, які виникли між сторонами, не послався на закон який регулює дані правовідносини, обмежившись загальним покликанням на КЗпП України, дійшов помилкового висновку щодо безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем при видачі наказу №126-к від 30 березня 2015 року не дотримано вимоги п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України щодо припинення трудового договору з ОСОБА_1 у порядку переведення на інше підприємство.

Відповідачу, як ініціатору переведення позивача до Сарненського педагогічного коледжу Рівненського ДГУ та отримавши від цього підприємства відмову у прийнятті ОСОБА_1 на роботу в порядку переводу, належало повідомити позивача про такі обставини та не повинно було припиняти трудовий договір із працівником за умовами визначеними п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України.

За наявності рішення про внесення зміни до штатного розпису, а саме виключення із штатного розпису посади сестри медичної ЗПСМ, відповідачу належало діяти у межах КЗпП України щодо звільнення працівника з інших підстав.

У відповідності до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що наказ №126-к від 30 березня 2015 року по КЗ „Сарненський районний ЦПМСД" про звільнення ОСОБА_1 з посади завідуючої здоровпунктом, на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, з 31 березня 2015 року у порядку переводу до Сарненського педагогічного коледжу Рівненського ДГУ, є незаконний, а ОСОБА_1 підлягає поновленню на попередній посаді із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу з часу звільнення до прийняття рішення суду про поновлення на роботі.

При вирішенні питання щодо стягнення середнього заробітку, колегія суддів керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 „Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", відповідно до абз.3 п.2 якої середньомісячна заробітна плата, яка підлягає стягненню, визначається за загальним правилом обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата та визначається одноденна заробітна плата помножена на кількість робочих днів вимушеного прогулу, що сталися з вини підприємства.

Розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 31 березня по 16 вересня 2015 року складає 10873 грн. 32 коп. та розраховується наступним чином.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 (а.с.28) заробітна плата за останні два місяці перед звільненням, а саме лютий, березень 2015 року складала, відповідно 1823 грн. 19 коп. та 2087 грн. 50 коп., що в сумі складає 3910 грн. 69 коп., а робочі дні за ці місяці склали 20 та 21 днів, що разом складає 41 день. Виходячи з цих даних середньоденний заробіток позивачки ОСОБА_1 складає 95 грн. 38 коп. (3910 грн. 69 коп. : 41 день = 95 грн. 38 коп.)

Вимушений прогул позивачки, з часу звільнення по день прийняття рішення апеляційним судом складає 114 днів (квітень-21,травень-18, червень-20, липень-23, серпень-20, вересень-12), а середній заробіток, що підлягає стягненню на користь позивача нараховується за формулою: 95 грн. 38 коп. х 114 днів = 10873 грн. 32 коп.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів виходить з приписів ст.237-1 КЗпП України та роз'яснень, викладених в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", якими визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З урахуванням обставин справи, доводів викладених в позовних вимогах, пояснення наданого позивачкою під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково у сумі 1000 грн., що буде відповідати обставинам справи, розумності, справедливості та адекватності розміру стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача з вини відповідача.

При розподілі судових витрат колегія суддів враховує приписи ч.3 ст.88 ЦПК України та п.1 пп.2 ч.2 ст.4 Закону України „Про судовий збір", за якими суд стягує з відповідача в доход держави судовий збір, при звільненні позивача від сплати судового збору при подачі позову.

З КЗ „Сарненський цент первинної медико-санітарної допомоги" в доход держави належить стягнути 1218 грн. судового збору.

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції, яке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.36,235,237-1 КЗпП України, ст.ст.303,307,309,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 22 травня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до комунального закладу „Сарненський цент первинної медико-санітарної допомоги" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідуючої (здоровпунктом коледжу) медичної сестри АЗПСМ Сарненської дільниці №2 комунального закладу „Сарненського районного центру первинної медико-санітарної допомоги" з 31 березня 2015 року.

Стягнути з комунального закладу „Сарненського районного центру первинної медико-санітарної допомоги" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10873 (десять тисяч вісімсот сімдесят три) грн. 32 коп. та моральну шкоду 1000 (одна тисяча) грн.

Стягнути з комунального закладу „Сарненський районний ЦПМСД" на користь держави судовий збір в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.М.Рожин

Судді З.М.Максимчук

М.П. Григоренко