Провадження № 2/127/936/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого Овсюка Є.М.

при секретарі Олійник І.Ю.

розглянувши в відкритому судовому засідання в м. Вінниці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину недійсними. В обґрунтування позову вказує, що 14.09.2012р. померла її рідна тітка ОСОБА_4, про що відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області в книзі реєстрації смертей 14.09.2012 р. зроблено актовий запис №2377. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 3/5 квартири АДРЕСА_1.

Родичів по прямій лінії споріднення у ОСОБА_4 на момент смерті не було. Спадкоємцем за законом після її смерті за правом представлення являлась позивачка ОСОБА_1, оскільки являється племінницею покійної донькою її рідного брата ОСОБА_5, який помер 19.08.1997 р.

Після смерті ОСОБА_4, вона ОСОБА_1 звернулась за прийняттям спадщини до І-ї державної нотаріальної контори в м. Вінниці, подавши заяву 20.09.2012 р., а її рідний брат, який також мав право на спадкування звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на її користь. Однак для оформлення спадкових прав було необхідно підтвердити родинні звязки із спадкодавцем ОСОБА_4 та встановити відповідні факти.

Державний архів Вінницької області до якого вона звернулась за довідкою про народження ОСОБА_4 дав відповідь, що книг актових записів про народження громадян по с. Угринівка Хмельницького району Вінницької області за 1922 рік в архіві на зберіганні немає і тому неможливо надати довідку про народження ОСОБА_4

Аналогічну відповідь про відсутність відомостей про ОСОБА_4 та її родину надав 09.11.2012 р. Галузевий державний архів служби безпеки України.

Державний архів Вінницької області 29.02.2013 р. надав відповідь, що партійної особової справи на ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в фондах архіву на зберіганні немає.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2013 р. встановлено факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які померли були рідними сестрами.

Із свідоцтва про народження її батька ОСОБА_5 вбачається, що його батьками були ОСОБА_7 та ОСОБА_8, тобто ті самі батьки, що і у ОСОБА_4.

Зазначене свідчить про те, що спадкодавець ОСОБА_4 та її батько ОСОБА_5 є рідними дітьми подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а отже є рідними братом та сестрою.

В її свідоцтві про народження значиться, що ОСОБА_7 є її рідним батьком і вона відповідно є рідною племінницею померлої ОСОБА_4

З врахуванням наведеного просить встановити факт, що вона ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_4, а остання в свою чергу є її рідною тіткою. Встановлення зазначеного юридичного факту дає її право щодо оформлення спадкових справ і вступ у спадщину після померлої ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_4 вона звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини, де їй стало відомо, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт і все своє майно заповіла ОСОБА_2 відповідачці по справі.

Вважає, що даний заповіт і видане на його підставі свідоцтво про право на спадщину, слід визнати недійсними, оскільки на її думку заповіт був написаний ОСОБА_4 в хворобливому стані, коли вона не розуміла значення своїх дій і не керувала ними.

На підтвердження цього зазначає, що заповіт ОСОБА_4 було складено трішки більше як за місяць до її смерті, коли вона перебувала в особливо безпорадному стані. ОСОБА_4 в останні роки часто і подовгу хворіла, перебувала на стаціонарному лікуванні. 18.02.2002 р. за результатами огляду Вінницької міжрайонної МСЕК ОСОБА_4 було визнано інвалідом І-ї групи загального захворювання.

У витягу з ОСОБА_9 огляду МСЕК зазначено, що ОСОБА_4 потребує стороннього догляду.

З виписки з амбулаторної карти ОСОБА_4 вбачається, що протягом 2012 р. їй ставили діагнози, які дають підстави вважати, що в момент складення заповіту вона не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Оскільки вона, позивачка з 2011 р. і до смерті ОСОБА_4 надавала їй допомогу, вона особисто бачила, що у ОСОБА_4 мали місце серйозні психічні розлади, що бачили і її сусіди.

Також звертає увагу суду на те, що перед посвідченням оспорюваного заповіту, до ОСОБА_4 для складання заповіту було викликано нотаріуса І-ї державної Вінницької міської нотаріальної контори ОСОБА_10, яка відмовилась посвідчувати заповіт через незадовільний психічний стан ОСОБА_4

Також вважає, що форма заповіту і порядок його посвідчення не в повній мірі відповідають вимогам закону. Так свідок ОСОБА_11, про яку в тексті заповіту зазначено, що вона разом зі свідком ОСОБА_12 в присутності нотаріуса прочитали заповіт у голос до підписання його заповідачем і поставила на ньому свій підпис пізніше пояснила, що під час складання заповіту присутня не була і підписала його пізніше. Це на думку позивача свідчить про порушення форми та порядку посвідчення заповіту.

Незважаючи на ці обставини ОСОБА_2 07.06.2013 р. оформила свої спадкові права та отримала в І-й Вінницькій державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Вважає, що у спадкодавця ОСОБА_4 не було жодних підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь ОСОБА_2, а тому з врахуванням вищенаведених фактів просить задовольнити вимоги про визнання даного заповіту і виданого на його підставі Свідоцтва про право на спадщину недійсними.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позову обґрунтовуючи їх викладеними в ньому обставинами. З заключеннями посмертної судово-психіатричної експертизи проведеної 28.04.2014р. та додаткової судово-психіатричної експертизи від 30.03.2015 р. проведеної експертами Вінницької обласної психіатричної лікарні ім. Ющенко щодо того чи була спроможна ОСОБА_4 з врахуванням її стану здоровя на момент складання заповіту 03.08.2012 р. розуміти значення своїх дій та керувати ними не згодні і просять оцінювати заключення зазначених експертиз на рівні з іншими доказами по справі, а також призначити повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, яку доручити експертам Київського міського центру судово-психіатричних експертиз, оскільки на їх думку висновки первинної і додаткової експертизи викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідач і її представник позов в частині встановлення факту що позивач ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_4, а остання її рідною тіткою визнали. Позов в частині визнання недійсним заповіту складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 і визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом не визнали, зазначаючи, що жодних підстав вважати, що в момент складання заповіту на користь ОСОБА_2 ОСОБА_4 перебувала у стані при якому не розуміла значення своїх дій і не керувала ними немає, що підтвердили проведені експертизи, а форма складення заповіту і його посвідчення повністю відповідають вимогам закону. З цих позицій просять позов в цій частині залишити без задоволення.

Притягнута до участі у справі ухвалою суду від 27.01.2015 р. в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що посвідчуючи заповіт суворо додержувалась вимог закону щодо форми заповіту, особисто пересвідчилась в дієздатності ОСОБА_4 і розумінню нею дій щодо складання заповіту і посвідчила заповіт за участю двох свідків, які прочитали заповіт у голос до підписання його ОСОБА_4 про що поставили на заповіті свої підписи. Таким чином на її думку твердження позивача, що в момент підписання заповіту ОСОБА_4 мала психічні розлади і в силу стану здоровя не розуміла значення своїх дій не відповідає дійсності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків і давши оцінку їх показам, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 і відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання заповіту і Свідоцтва про право на спадщину недійсними з врахуванням наступного.

Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, яка померла 14.09.2012 р. підтверджується автобіографією написаною власноручно ОСОБА_4, яка зберігається у федерації профспілок Вінницької області з якої слідує, що батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_7, матірю ОСОБА_8, рідною сестрою ОСОБА_6, рідним братом ОСОБА_13.

Із свідоцтва про народження батька позивачки ОСОБА_5, виданого Угринівським с/ЗАГС Хмельницького району Вінницької області вбачається, що його батьками були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (актовий запис №106 від 23.09.1927 р.), тобто ті самі батьки, що і у ОСОБА_4

Зазначені документи свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_4 та батько позивачки ОСОБА_5 є рідними дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8, отже вони є рідними братом та сестрою.

В свідоцтві про народження позивачки ОСОБА_1 копія якого знаходиться у матеріалах справи значиться, що ОСОБА_5 є рідним батьком ОСОБА_1, а отже позивачка є рідною племінницею ОСОБА_4

Оскільки для позивачки встановлення зазначеного факту родинних відносин має юридичне значення, тому що породжує право прийняття спадщини, суд вбачає підстави для задоволення позову в цій частині.

По справі встановлено, що 14 вересня 2012 р. померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області в книзі реєстрації смертей 14.09.2012 р. зроблено відповідний актовий запис №2377.

Після її смерті відкрилась спадщина на 3/5 квартири №8 в будинку №7 у м. Вінниці. 3/5 частки квартири складаються:

-1/5 частка даної квартири належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.11.1998 р. (рішення Вінницького міськвиконкому №1478 від 27.11.1998 р.);

-1/5 частка квартири була успадкована ОСОБА_4 після смерті її сестри ОСОБА_6, яка померла 16.02.2008 р.;

-1/5 частки квартири ОСОБА_4 успадкувала після смерті свого сина ОСОБА_9, який помер 20.05.2012 р.

Після смерті сина та сестри ОСОБА_4 спадщину прийняла, що підтверджується довідками ТОВ «ЖЕО» від 19.03.2013 р. №731, 732, 733 про постійне проживання з спадкодавцями, але за життя спадщину належним чином на себе не оформила.

При житті, а саме 03 серпня 2012 р. ОСОБА_4 склала заповіт на користь ОСОБА_2, який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3

07 червня 2013 р. державним нотаріусом І-ї Вінницької державної нотаріальної контори видане ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі №2-1293.

Позивач посилаючись на стан здоровя ОСОБА_4 на час складання заповіту, що не давав можливості розуміти значення своїх дій і керувати ними, а також на те, що при складанні заповіту нотаріусом були порушені вимоги закону щодо вільного волевиявлення його учасника і порядок його посвідчення просить визнати заповіт і Свідоцтво про право на спадщину недійсними.

Погодитись з зазначеними твердженнями позивача суд немає підстав, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Отже, визнання правочину недійсним можливе лише з підстав, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно з ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

На виконання зазначених норм закону судом досліджені докази по справі:

Допитані свідки по справі:

Свідок ОСОБА_14 показала, що являється племінницею ОСОБА_4 і коли влітку 2012 року приїхала до квартири ОСОБА_4 то не впізнала її, а пізніше в липні 2012 року бачила тітку яка сиділа мовчки і не спілкувалась.

Свідок ОСОБА_15 в суді повідомила, що з 2008 року консультувала ОСОБА_4, як лікар терапевт. Востаннє бачила її в кінці липня 2012 року коли у неї погіршився стан здоровя і їй важко було себе обслуговувати.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що на її думку ОСОБА_4 в останній час перед смертю була не повністю адекватна, втратила контроль поведінки.

Свідок ОСОБА_17 в суді показала, що являється сусідкою ОСОБА_4, приходила до неї, виконувала різні доручення. ОСОБА_4 впізнавала своїх знайомих і була адекватною. Також зазначила, що під час складання заповіту не була присутня і підписала його пізніше. Причин того, чому вона в цій частині змінила свої покази, поскільки раніше стверджувала що була свідком при складанні заповіту, пояснити не може.

Свідок ОСОБА_18 показала, що являється сусідкою ОСОБА_4 і як медпрацівник за 2-3 тижні до смерті ОСОБА_4 двічі на день заходила до неї і давала їй знеболюючі ліки. В поведінці ОСОБА_4 вона ніяких відхилень не бачила.

Свідок ОСОБА_19 показала, що являється сусідкою ОСОБА_4, яка часто її просила зайти і поміряти тиск. В спілкуванні ОСОБА_4 була нормальною, поводилась адекватно, пам'ять була збереженою, читала газети, дивилась телевізор.

Свідок ОСОБА_20 показала, що добре знає тривалий час ОСОБА_4, дружила з нею і до самої смерті ОСОБА_4 зберігала чудову пам'ять, памятала всі телефони, цікавилась новинами і ніяких порушень психічного стану не виявляла.

Свідок ОСОБА_21 показала, що була соціальним працівником територіального центру і доглядала за ОСОБА_4 протягом 5 місяців до її смерті. ОСОБА_4 була важко хворою, але адекватною в поведінці і при здоровому розумі. Памятала телефони, робила замовлення на продукти, давала гроші і рахувала їх. Вона до ОСОБА_4 прийшла в день складання заповіту і та її сказала, що перепише квартиру на ОСОБА_2, яка її доглядала.

Свідок ОСОБА_22 показала, що добре знала ОСОБА_4 і та в поведінці була повністю нормальною людиною, цікавилась новинами, читала газети і мала добру пам'ять.

Досліджені письмові докази наявні в матеріалах справи:

-заповіт (а.с.9), згідно якого підтверджується укладання заповіту спадкодавцем 03.08.2012 р.;

-свідоцтво про право власності на житло (а.с.8), згідно якого підтверджується право власності ОСОБА_4 на квартиру;

-свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (а.с.26), згідно якого підтверджено факт та дата смерті спадкодавця;

-свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.10), згідно якого підтверджується набуття ОСОБА_2 право власності на 3/5 частки квартири АДРЕСА_2 належних спадкодавцю ОСОБА_4;

-свідоцтво про народження ОСОБА_1 (а.с.11), згідно якого її батьком є ОСОБА_5;

-свідоцтво про народження ОСОБА_5 (а.с.11), згідно якого підтверджено, що його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_8;

-листом Федерації профспілок Вінницької області №12-11-23 від 14.03.2013 р. (а.с.12), відповідно до якого надано автобіографію ОСОБА_4, де вона зазначає, що її батьком є ОСОБА_7, матірю ОСОБА_8, рідною сестрою ОСОБА_6, рідним братом ОСОБА_5;

-рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2013р. (а.с.16), яким встановлено факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є рідними сестрами;

-лист Обласного центру медико-соціальної експертизи №264/03-02/02 від 19.03.2013 р. (а.с.28), відповідно до якого 18.02.2002 р. ОСОБА_4 було визнано інвалідом І-ї групи та інші документи.

Судом витребувано та оглянуто медичні картки спадкодавця ОСОБА_4

В матеріалах справи № 127/11737/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_23 про встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно за правом представлення, позивач 13.06.2014 року просила залишити її позов без розгляду, про що судом 12.06.2014 року винесена відповідна ухвала міститься акт №8 посмертної судово-психіатричної експертизи від 28.04.2014 р. відносно ОСОБА_4 де зазначено, що комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_4 при житті, в тому числі і на час підписання заповіту від 03.08.2012 р. на хронічне душевне захворювання не страждала, а виявляла органічний розлад особистості змішаного (судинного, атеросклеротичного) ґенезу. Тому експерти прийшли до висновку, що ОСОБА_4 як не душевнохвора, на час підписання заповіту від 03.08.2012 р. не була позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під дію ст.36 та ст.39 ЦК України не підпадала.

За клопотанням позивача, який надав додаткові медичні документи стосовно стану здоровя ОСОБА_4 ухвалою суду від 10.02.2015 р. по зазначеній цивільній справі була призначена додаткова посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручено тій же експертній установі. На вирішення експертів поставлені питання чи могла ОСОБА_4 з урахуванням вікових особливостей, важкості соматичного і психічного станів, розуміти значення своїх дій, керувати ними та усвідомлювати їх наслідки під час вчинення нею заповіту від 03.08.2012 р.

Висновком додаткової судово-психіатричної експертизи №3 від 30.03.2015 р. комісія експертів Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. Ющенко вказали, що ОСОБА_4 при житті, в тому числі і на час написання заповіту від 03.12.2012 р. на хронічне душевне захворювання не страждала, а виявляла органічний розлад особистості судинного ґенезу. Тому ОСОБА_4, як не душевнохвора, на час складання заповіту від 03.08.2012 р. не була позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під дію ст. 36 та ст.39 ЦК України не підпадала.

З урахуванням встановлених судом обставин, добутим доказам, враховуючи висновки первинної і додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи на випробувану ОСОБА_4, які суд вважає обєктивними і заслуговуючими на довіру, суд приходить до висновку, що на час складання заповіту ОСОБА_4 на хронічне душевне захворювання не страждала, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а її волевиявлення на час складання заповіту було вільним і відповідало її волі. З врахуванням наведеного підстав вважати заповіт складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 недійсним по причині, що вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними немає.

Оскільки суд дійшов до висновку про відповідність заповіту складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 нормам закону, відсутні підстави для визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.06.2013 р. виданого на імя ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 і яке зареєстроване в реєстрі №2-1293.

Оскільки висновки первинної і додаткової експертизи проведеної відповідно ОСОБА_4 судом визнано обґрунтованим і такими, що узгоджується з іншими добутими доказами по справі, підстав для призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи стосовно ОСОБА_4, на якій наполягав представник позивача немає.

При оформленні даного заповіту, як встановлено в судовому засіданні були дотримані вимоги до форми заповіту, а саме: заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем ОСОБА_4 і при його складанні та посвідченні дотримано таємницю заповіту відповідно до ст. 1255 ЦК України. Даний заповіт відповідно до ст.1251 ЦК України було посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3

До пояснень свідка ОСОБА_11, що під час складання заповіту вона присутня не була і підписала його пізніше суд відноситься критично, так як вони суперечать встановленим обставинам, доказам по справі і раніше наданими нею показів в суді.

Згідно з ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом були надані рівні можливості сторонам процесу щодо надання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що підстав для визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину недійсним не вбачається, а позов в частині встановлення факту підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки в позові в частині вимог до відповідача відмовлено, а відповідач судових витрат по справі немає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.16, 203, 215, 255, 1223, 1248, 1253, 1257, 1262, 1266, 1268-1270, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 112-115, 118 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 є племінницею ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 14.09.2012р., а ОСОБА_4 є рідною тіткою ОСОБА_1.

В позові в частині визнання заповіту складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 03.08.2012 р. і в частині визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 07 червня 2013 р. Державним нотаріусом І-ї Вінницької державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4, яке зареєстроване в реєстрі №2-1293 відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя