Справа № 353/130/14-ц
Провадження № 22-ц/779/931/2015
Головуючий у 1 інстанції Лущак Н. І.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.,

суддів Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю апелянтів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання покращень в житловому будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? частку покращень та стягнення сплаченої заборгованості по кредиту та зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ВК Тлумацької міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно та визнання незаконним рішення Виконавчого Комітету Тлумацької міської ради Івано-Франківської області, за апеляційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Тлумацького районного суду від 19 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року представник позивача звернулася до суду з позовом та після уточнення позовних вимог просила ухвалити рішення, яким визнати покращення у житловому будинку, господарських будівлях та спорудах по АДРЕСА_1 в м. Тлумачі, що становить 19, 63% спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_8, визнати за нею право власності на ? частку покращень, що становить 9,8 % як спільне майно подружжя, право власності на 1/5 частку від 90,2% будинковолодіння, що спадкується і становить 18,04% будинковолодіння як спадкоємця першої черги за законом після смерті чоловіка, стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 2263, 17 гривень на її користь та з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 4526,34 гривень, що є частиною сплаченого позивачем боргу спадкодавця перед банком.

Заявлені вимоги представник обґрунтувала тим, що після смерті чоловіка ОСОБА_8, з яким проживали у зареєстрованому 23 квітня 2007 року шлюбі продовжує проживати у будинковолодіння по АДРЕСА_1 в м. Тлумачі, який її померлий чоловік успадкував згідно заповіту від своєї бабусі ОСОБА_9, однак до 2009 року не оформляв жодних документів на нього. Після одруження позивач виготовила техпаспорт на житловий будинок і допомогла чоловіку в судовому порядку оформити право власності. За час спільного проживання з чоловіком за спільні кошти переобладнали будинок, створивши всі умови для нормального проживання.

Після смерті чоловіка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім неї із заявами звернулися мати спадкодавця ОСОБА_10, та діти ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 Вважає, оскільки вклала у покращення спадкового майна багато коштів, має право на половину спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, іншу ? частину вважає слід розділити на 5 частин між спадкоємцями першої черги за законом.

У квітні 2014 року ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулися із зустрічною позовною заявою, просили визнати за ними право власності за кожним на 1/5 частку в спадковому майні померлого ОСОБА_8 в будинковолодінні по АДРЕСА_1 в м. Тлумачі, визнати незаконним рішення МВК Тлумацької районної ради №3 від 23 січня 2013 року.

Заявлені вимоги обґрунтували тим, що їхній батько ОСОБА_8 з матір'ю - першою дружиною ОСОБА_11 проживали в будинковолодінні по АДРЕСА_1 з 1977 року по 2005 рік. Вони жили разом з батьками і на даний час є зареєстрованими за цією адресою разом з своїми неповнолітніми дітьми. За час спільного проживання саме їхніми батьками разом з бабцею була збудована літня кухня, в якій проживали. Відповідач ОСОБА_6 лише 23 квітня 2007 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, тому жодні забудови та реконструкції не проводила. Вважають, що вищенаведене майно є спадковим і не може бути визнане спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_6 Майно істотно не збільшилось внаслідок спільних трудових та грошових затрат, так як це нічим не доведено, відповідач взагалі не працювала і доходів не мала. Вважають рішення Тлумацької міської ради від 23 січня 2013 року про присвоєння поштової адреси будівлі ОСОБА_6, яка використовується як житло по АДРЕСА_1 в м. Тлумачі незаконним.

Ухвалою Тлумацького районного суду від 17 лютого 2015 року зустрічну позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_10 за її заявою про відмову від спадщини залишено без розгляду.

Пізніше ОСОБА_7 звернувся із заявою про збільшення позовних вимог, просив визнати за ним право власності в розмірі 2/5 частин в спадковому майні померлого батька ОСОБА_8 в будинковолодінні по АДРЕСА_1 в м. Тлумачі, визнати незаконним рішення МВК Тлумацької міської ради №03 від 23 січня 2014 року, відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Ухвалою Тлумацького районного суду від 10 квітня 2014 року пози об'єднано в одне провадження.

Рішенням Тлумацького районного суду від 19 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано за нею право власності на 1/5 частину житлового будинку та приналежних до нього господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 в м. Тлумачі Івано-Франківської області. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 4526, 34 гривень сплаченої заборгованості по кредиту ОСОБА_8 перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 2263,17 гривень сплаченої заборгованості по кредиту ОСОБА_8 перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 2263, 17 гривень сплаченої заборгованості по кредиту ОСОБА_8 перед ПАТ КБ «ПриватБанк». В решті позову відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_7 право власності на 2/5 частини житлового будинку та приналежних до нього господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 в м. Тлумачі Івано-Франківської області. Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності по 1/5 частину житлового будинку частини житлового будинку та приналежних до нього господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 в м. Тлумачі Івано-Франківської області. Визнано незаконним рішення ВК Тлумацької міської ради Івано-Франківської області №3 від 23 січня 2014 року «Про присвоєння поштової адреси будівлі ОСОБА_6, яка використовується як житло по АДРЕСА_1 в м. Тлумачі Івано-Франківської області». Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 1270 гривень на відшкодування витрат по оплаті експертизи. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 по 635 гривень на відшкодування витрат по оплаті експертизи.

На дане рішення ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, просять його змінити в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_6 про стягнення на її користь суми коштів, сплачених в ПАТ КБ «ПриватБанк» по кредитній картці спадкодавця ОСОБА_8 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги. Змінити рішення в частині розподілу та стягнення в користь ОСОБА_6 судових витрат та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 понесені судові витрати.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 4526, 34 гривень за сплачений нею кредит по кредитній картці спадкодавця ОСОБА_8 у ПАТ КБ «ПриватБанк», а з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 2263, 17 гривень з кожної вважають незаконним, ухваленим всупереч обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянти вважають, що кредитна картка їх померлого батька ОСОБА_11 завжди була в користуванні дружини ОСОБА_6, оскільки батько не вмів нею користуватись, на картці був ліміт коштів, які можна було використовувати та погашати до 25 числа наступного місяця. ОСОБА_6 за своєю ініціативою використала кошти з кредитної картки на свої потреби, а потім поповнила картку. Апелянтам не було відомо нічого про відносини ОСОБА_6 та їх померлого батька з Банком, вважають, що кошти по кредитній картці не входять в спадкову масу, а є коштами Банку.

Крім цього, вважають, що суд несправедливо вирішив стягнути з них витрати на проведення експертизи. Суд відмовив в позовних вимогах ОСОБА_6 про визнання ? частини майна та саме з цього приводу за ініціативою ОСОБА_6 проводилась судова експертиза, те, що суд зобов'язав сплатити за два питання перед експертизою вони сплатили: ОСОБА_7 - 650 гривень, ОСОБА_3, ОСОБА_2 по 325 гривень кожна, ОСОБА_6 сплатила за поставлені нею питання 3500 гривень. Вважають, що суд не задоволивши позовну вимогу ОСОБА_6 повинен був з неї стягнути сплачені ними кошти за експертизу, а сплачені нею кошти віднести на її рахунок, як це передбачено ст. 88 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, апелянтів, які вимоги скарги підтримали, представників ОСОБА_6, які вимоги скарги не визнали, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апелянти оскаржують рішення суду першої інстанції тільки в частині стягнення витрат по експертизі та відшкодування сплаченої ОСОБА_6 заборгованості по кредиту ОСОБА_8 перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_8 був клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором SAMDN8033 користувався кредитною карткою.

Як роз'яснено у п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року (із подальшими змінами) «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Тобто, спадкоємці зобов'язані погасити перед кредитором суми, які виникли у позичальника за життя.

З виписки по особовому рахунку вбачається, що періоди транзакції по кредитній картці були з 04 травня 2013 року по 04 липня 2013 року. На час смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 року була заборгованість перед Банком в розмірі 11 315, 87 гривень. Після його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 року дружина ОСОБА_6 сплатила заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за його кредитною карткою № НОМЕР_1 в сумі 11315, 87 гривень, що підтверджується квитанціями (а.с. 132, т. 1). Отже, враховуючи, що на час смерті спадкодавця у нього була заборгованість перед Банком, до відповідачів як спадкоємців померлого ОСОБА_8 перейшли не тільки права, але і обов'язки, в тому числі і борг, який слід розділити між усіма спадкоємцями, які претендують на спадкову масу померлого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив суму відшкодування заборгованості по кредитній картці ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідно до присудженої частки у спадковому майні.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 17 жовтня 2014, № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну (стаття 86 ЦПК). Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України «Про судову експертизу»).

Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених ст. 88 ЦПК.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а враховуючи той факт, що позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково та нею сплачено 3500 гривень за проведення експертизи, то суд першої інстанції правильно визначив суму стягнення з відповідачів на користь позивача ОСОБА_6 на часткове відшкодування понесених нею витрат по експертизі пропорційно задоволеним вимогам.

Викладені доводи апеляційної скарги перевірені апеляційним судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тлумацького районного суду від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк