Справа № 350/971/14-ц
Провадження № 22-ц/779/755/2015
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Ковалюка Я.Ю., Шишка А.І.

секретаря Капущак С.В.

з участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Рожнятівського районного суду від 23 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач звернувся з даним позовом та просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь 82940 гривень заборгованості за договором позики, 940 гривень судових витрат та витрати по наданню правової допомоги.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 08 травня 2011 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким передав відповідачу 54000 гривень, а він зобов'язувався повернути їх до 01 серпня 2011 року. У разі неповернення коштів у встановлений термін відповідач зобов'язався виплатити проценти в розмірі 30% в місяць, про що склав розписку. 20 грудня 2011 року відповідач поставив йому у рахунок погашення боргу 9,5 куб.м обрізного пиломатеріалу на суму 10 450 гривень та 10 травня 2012 року пиломатеріали в розмірі 5,8 куб.м на суму 6510 гривень, а всього 15,3 куб. м на загальну суму 16960 гривень, хоча згідно попередніх домовленостей з відповідачем обрізний пиломатеріал повинен був відпустити по 850 гривень за куб.м з доставкою до його місця проживання, а насправді зараховано пиломатеріалу по вартості 1100 та 1050 гривень. Заборгованість по основній сумі з врахуванням отриманого пиломатеріалу складає 37 040 гривень та 30% річних за користування коштами у розмірі 45900 гривень.

Заочним рішенням Рожнятівського районного суду від 23 вересня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 82940 гривень в рахунок виконання зобов'язання за договором позики, 837,69 гривень судового збору, 1500 гривень витрат на оплату правової допомоги.

На дане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задоволити частково, стягнути 29800 гривень основного боргу та 4860 гривень від простроченої суми як 3% річних.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не врахував, що основна сума боргу перед позивачем становить 29800 гривень. Позивач передав йому кошти в сумі 54 000 гривень однак у рахунок погашення боргу передав йому - 22 куб.м пиломатеріалів на суму 24200 гривень, що підтверджується поданими ним ж накладними. Судом не досліджено, а позивачем ОСОБА_2 не надано в підтвердження своїх позовних вимог детального розрахунку заявленої ним суми основного боргу та суми відсотків. Надана позивачем розписка підписана, однак він не зобов'язувався виплатити відсотки в розмірі 30% в місяць від суми боргу, а між обома була домовленість про сплату відсотків в розмірі 3% як це передбачено вимогами ст. 625 ЦК України, оскільки не міг свідомо затягувати себе у грошову залежність від позивача.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта, який вимоги скарги підтримав, позивача, який вимоги скарги не визнав, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що є проведений позивачем розрахунок заборгованості за договором позики є правильним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Частинами 1, 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Судом встановлено, що 08 травня 2011 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким позивач надав відповідачу в позику строком до 01 серпня 2011 року 54 000 гривень.

Факт отримання грошей підтверджений розпискою на а.с. 6 від ОСОБА_3 про те, що він позичив в ОСОБА_2 54 000 гривень та зобов'язався повернути їх до 01 серпня 2011 року частково пиломатеріалами 22 куб. м хвойних порід та частково грошовими коштами, а в разі неповернення у встановлений термін виплатити проценти в розмірі 30% місячних від вказаної суми.

Стаття 1049 Цивільного кодексу України визначає прямий обов'язок позичальника повернути позику.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач належним чином не виконав покладене на нього зобов'язання щодо сплати боргу, тобто суму позики та відсотки добровільно в обумовлений сторонами строк не повернув.

Згідно накладних №0/220, №0/17 ОСОБА_3 тільки 20 грудня 2011 року передав ОСОБА_4 в якості виконання зобов'язання пиломатеріали на суму 16 566 гривень та 10 травня 2012 року на суму 6 510 гривень (а.с. 7-8).

У засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 підтвердив пояснення позивача, що поставив пиломатеріалів не 15,06 куб.м, як зазначено у накладній від 20 грудня 2011 року, а 9,5 куб.м, як зазначено на звороті цієї накладної, тому не можуть бути взяті до уваги доводи апелянта у скарзі, що поставив у рахунок погашення заборгованості за договором позики усі 22 куб. м пиломатеріалів на суму 24200 гривень.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Стаття 57 ЦПК України зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 30% річних за несвоєчасне повернення суми позики, однак, суд першої інстанції помилково вважав, що розрахунок проведений позивачем є достовірним.

Враховуючи часткове повернення суми боргу шляхом надання пиломатеріалів фактично тільки на суму 16960 гривень, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основної суми позики підлягають частковому задоволенню в розмірі 37040 гривень.

Що стосується стягнення 30% річних, то їх розрахунок судом повинен був здійснюватись наступним чином: сума боргу x 30 % x кількість днів прострочення / 365, а саме:

- основна сума заборгованості з 01 серпня по 19 грудня 2011 року становила 54000 гривень, отже повернення суми процентів становитиме 6258,08 гривень;

- основна сума заборгованості з 20 грудня 2011 року по 09 травня 2012 року з врахуванням часткового повернення пиломатеріалів становила 43550 гривень, отже повернення суми процентів становитиме 5082,82 гривень;

- основна сума заборгованості з 10 травня 2012 року по час звернення позивача до суду 3 липня 2014 року з врахуванням часткового повернення пиломатеріалів становить 37040 гривень, отже повернення суми процентів становитиме 22954,65 гривень.

Загальна сума повернення процентів становить 34 295, 55 гривень.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, а тому рішення суду в частині стягнення основної суми заборгованості, відсотків та судового збору підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Заочне рішення Рожнятівського районного суду від 23 вересня 2014 року в частині стягнення 82 940 гривень в рахунок виконання зобов'язання за договором позики та судового збору скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 37 040 гривень основної суми боргу за договором позики та 34 295, 55 гривень процентів, а всього 71 335, 55 гривень заборгованості за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 713,35 гривень судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко