Провадження № 2-1210/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

при секретарях - Пономарьові М.О., Подобєді О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Державна реєстраційна служба України, про поділ спільного сумісного майна подружжя, та

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ємець Карина Євгенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович, про визнання недійсними договорів дарування, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Державна реєстраційна служба України, з вимогами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя.

В подальшому, в січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко (Ємець) Карина Євгенівна, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович, про визнання недійсними договорів дарування.

Ухвалою суду від 20 лютого 2015 року вказані справи об'єднані в одне провадження, оскільки позовні вимоги в обох справах пов'язані між собою, від вирішення однієї з них залежить вирішення іншої.

Перелік об'єктів нерухомого майна, про визнання недійсними договорів щодо яких подано позов, повністю відповідає переліку майна у справі щодо поділу спільного майна, тобто майно у обох позовах є одним і тим самим.

В ході розгляду справи позивачка уточнювала свої вимоги, та в остаточному вигляді просить:

Визнати недійсним договори дарування від 31.07.2013 р., які укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо:

квартири АДРЕСА_1, загальною площею 92,80 кв. м;

квартири АДРЕСА_9 в м. Києві, загальною площею 140,3 кв. м;

нежилих приміщень з № 1 по № 11 (групи приміщень № 288) (в літ. А - офіс), по АДРЕСА_8, в м. Києві, загальною площею - 199,80 кв. м;

нежилих приміщень з № 1 по № 8 (групи приміщень № 222) (в літ. А - офіс), по АДРЕСА_8, в м, Києві, загальною площею - 156,20 кв. м;

машиномісця № 477, площею 18,0 кв. м., в підземному паркінгу по АДРЕСА_10, в м. Києві;

машиномісця № 476, площею 17,4 кв. м., в підземному паркінгу по АДРЕСА_10, в м. Києві;

машиномісця № 177, площею 16,0 кв. м., в підземному паркінгу по АДРЕСА_11, в м. Києві;

машиномісця № 178, площею 16.2 кв. м., в підземному паркінгу по АДРЕСА_12, в м. Києві.

Поділити спірне майно: визнавши право власності ОСОБА_1 на:

машиномісце № 476, площею 17,4 кв. м., в підземному паркінгу по АДРЕСА_13 в м. Києві;

квартиру АДРЕСА_9 в м. Києві, загальною площею 140,3 кв. м;

2/5 частин машиномісця № 177, площею 16,0 кв,м., в підземному паркінгу по АДРЕСА_14 в м. Києві;

2/5 частин машиномісця № 178, площею 16,2 кв.м., в підземному паркінгу по АДРЕСА_15 в м. Києві;

нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 222) (в літ. А), загальною площею - 156,20 кв. м., по АДРЕСА_16, в м. Києві,

Та визнавши право власності ОСОБА_2 на:

машиномісце № 477, площею 18,0 кв.м., в підземному паркінгу по АДРЕСА_13 в м. Києві;

квартиру АДРЕСА_17 в м. Києві, загальною площею 92,80 кв. м;

3/5 частин машиномісця № 177, площею 16,0 кв.м., в підземному паркінгу по АДРЕСА_15 в м. Києві;

3/5 частин машиномісця № 178, площею 16,2 кв.м., в підземному паркінгу по АДРЕСА_15 в м. Києві;

нежилі приміщення з № 1 по № 11 (групи приміщень № 288) (в літ. А), загальною площею 199,80 кв. м, по АДРЕСА_18, в м. Києві.

Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивачка посилається на те, що 07.06.1985 між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який було розірвано рішенням ІІечерського районного суду м. Києва від 23.12.2009, яке набрало законної сили 13.04.2010.

Зазначає, що під час шлюбу за договорами про участь у будівництві об'єкту нерухомості, укладеними на ім'я відповідача, були сплачені грошові кошти та, відповідно, було набуте (побудоване) майно, яке є спільною власністю подружжя, а тому підлягає поділу.

Також зазначає, що вказане майно було зареєстровано після розірвання шлюбу на ім'я відповідача - ОСОБА_2, який в порушення вимог закону, а саме без її письмової згоди відчужив належне їй з відповідачем спільне майно на користь ОСОБА_3

Враховуючи, що спірне майно було відчужено без її згоди просить визнати договори дарування спірного майна, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, недійсними.

В судовому засіданні, представник позивачки позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що майно набуте ним після припинення шлюбу, а отже не є спільним сумісним з ОСОБА_1 майном. Також зазначив що спірне майно, а саме квартири та паркомісця, розташовані по АДРЕСА_1 придбані ним на кошти, що були йому подаровані, а тому це майно не може бути спільним.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_2 позов не визнав, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що спірне майно до його відчуження було особистою власністю ОСОБА_2, та, відповідно, не підлягає поділу, а отже ОСОБА_2 мав всі повноваження на укладення будь яких договорів щодо спірного майна, зокрема і договорів дарування на кори ОСОБА_3

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що спірне майно набуте ОСОБА_3 відповідно до вимог чинного законодавства, а отже відсутні підстави для визнання недійсними договорів дарування.

Треті особи - Державна реєстраційна служба України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ємець Карина Євгенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович в судове засідання не з'явились, надали суду заяви з проханням слухати справу у їх відсутність.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, з 07.06.1985 по 13.04.2010 позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 було укладено ряд договорів, зокрема, договір пайової участі в будівництві житлового комплексу з ТОВ «Контакт-Інвест», договори про участь у будівництві об'єкту нерухомості з ТОВ «Виробничий Вектор», а також цільовий договір дарування від 26 травня 2006 року за яким ОСОБА_2 отримав в дар від батьків - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 4 700 000 гривень 00 коп. для придбання квартир та машиномісць, зокрема по АДРЕСА_1 м. Києві.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України майно, набуте особою за час шлюбу, але на підставі договору дарування є особистою приватною власністю такої особи.

У відповідності із ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно п. п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

За таких обставин, для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Контакт-Інвест» 05.08.2008 було укладено договір № 34 пайової участі в будівництві житлового комплексу.

Пунктом 3.8. вказаного договору передбачено, що після повного внесення коштів у Забудовника виникає перед Пайовиком боргове зобов'язання.

Свідоцтва про право власності на вказані нежилі приміщення з № 1 по № 11 (групи приміщень № 288) (в літ. А) по АДРЕСА_8 в м. Києві та нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 222) (в літ. А) по АДРЕСА_8, в м. Києві видані 18.10.2011 року.

Отже, станом на дату розірвання шлюбу нерухоме майно як об'єкт не існувало. Однак в цей час існувало, визначене п. 3.8. договору пайової участі боргове зобов'язання Забудовника, тобто майнове право, яке згідно з приписами ст. 190 Цивільного кодексу є об'єктом цивільних прав та в цивільному обороті прирівняне до майна, в тому числі в частині його захисту та/або поділу.

Таким чином право власності на вказані нежилі приміщення виникло з моменту державної реєстрації - з 18.10.2011 року, тобто після розірвання шлюбу, а вказані приміщення відповідно не були набуті у шлюбі з ОСОБА_1, отже не є спільним майном та не підлягають поділу.

Крім того, між ОСОБА_2 та ТОВ «Виробничий Вектор» було укладено 6 договорів про участь у будівництві об'єкту нерухомості, а саме:

№ 0055/004 від 31.08.2006 р. щодо квартири АДРЕСА_4. у м. Києві;

0056/004 від 31.08.2006 р. щодо квартири АДРЕСА_5. у м. Києві;

0059/005 від 06.06.2008 р. щодо машиномісця № 177 в підземному паркінгу по АДРЕСА_1 2б. у м. Києві;

0060/005 від 06.06.2008 р. щодо машиномісця № 178 в підземному паркінгу по АДРЕСА_1 2-б у м. Києві;

0154/002 від 14.07.2006 р. щодо машиномісця № 476 в підземному паркінгу по АДРЕСА_19 у м. Києві;

0155/002 від 14.07.2006 р. щодо машиномісця № 477 в підземному паркінгу по АДРЕСА_19 у м. Києві.

Вказані договори є типовими, та містять однакові умови щодо порядку та способу їх виконання.

Відповідно до розділу 3 вказаних договорів передача Забудовником (ТОВ «Виробничий Вектор») об'єкта нерухомості відбувається за умови передачі йому оплаченої в повному обсязі в порядку та в строк в строк Облігації, яка придбається Інвестором за договором купівлі продажу облігації.

Договори про участь у будівництві об'єкту нерухомості не передбачають будь яких платежів.

Отже набуття прав власності на об'єкти нерухомого майна, та, відповідно, визначення статусу таких об'єктів як об'єктів права спільної чи особистої приватної власності визначається моментом державної реєстрації такого права, тобто датою, коли видано відповідне свідоцтво про право власності.

Так, свідоцтво про право власності за договором № 0055/004 від 31.08.2006 р. на квартиру АДРЕСА_6 видано 13.03.2012 р.

Свідоцтво про право власності за договором № 0056/004 від 31.08.2006 р. на квартиру АДРЕСА_7 видано 13.03.2012 р.

Свідоцтво про право власності за договором № 0059/005 від 06.06.2008 р. на машиномісце АДРЕСА_20 у м. Києві видано 16.03.2012 р.

Свідоцтво про право власності за договором № 0060/005 від 06.06.2008 р. на машиномісце АДРЕСА_21 у м. Києві видано 16.03.2012 р.

Свідоцтво про право власності за договором № 0154/002 від 14.07.2006 р. на машиномісце АДРЕСА_22 у м. Києві видано 29.10.2010 р.

Свідоцтво про право власності за договором № 0155/002 від 14.07.2006 р. на машиномісце АДРЕСА_23 у м. Києві видано 29.10.2010 р.

Тобто всі свідоцтва про право власності видані після розірвання шлюбу з позивачкою ОСОБА_1.

Отже, станом на дату розірвання шлюбу спірного нерухомого майна як об'єкту не існувало. Право власності на вказані спірні приміщення виникло у ОСОБА_2 з моменту державної реєстрації права власності вже після розірвання шлюбу, тому вказані приміщення не були набуті у шлюбі з ОСОБА_1, тому не є спільним майном та не підлягають поділу.

Враховуючи що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, суд зазначає, що умовою набуття майна за договорами про участь у будівництві об'єкту, укладеними з ТОВ «Виробничий Вектор», є пред'явлення для погашення цінних паперів - Облігацій набутих за договорами купівлі продажу облігацій.

В свою чергу облігації які, як цінний папір, є самостійним об'єктом цивільних прав - окремим видом майна.

Крім того, матеріали справи містять договір дарування від 26 травня 2006 року за яким ОСОБА_2 отримав в дар від батьків - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 4 700 000 гривень 00 коп.

Факт укладення договору та отримання ОСОБА_2 грошових коштів в дар позивачкою або її представником в судовому засіданні не заперечувався.

Позивачкою та її представником в судовому засіданні інформації про інші джерела коштів на придбання цінних паперів та боргових зобов'язань для набуття спірного майна в судовому засіданні не надано.

Вказаний договір дарування є цільовим, з умовою спрямування отриманих коштів на придбання квартир та машиномісць по вул. Механізаторів. у м. Києві. Розмір грошових коштів переданих в дар - 4 700 000 (чотири мільйони сімсот тисяч) гривень 00 коп. значно перевищують витрати на придбання цінних паперів для отримання у власність квартир 21 та 32 по АДРЕСА_1 2-а у м. Києві та машиномісць № 177 та 178 в підземному паркінгу по АДРЕСА_24 які склали 2 071 338 (два мільйони сімдесят одну тисячу триста тридцять вісім) гривень 30 коп. та покривають більшу частину здійснених витрат на придбання цінних паперів та боргових зобов'язань для набуття спірного майна, які згідно наданих позивачкою даних становлять 5 133 569 (п'ять мільйонів сто тридцять три тисячі п'ятсот шістдесят дев'ять) гривень 62 коп.

За таких обставин суд приходить до висновку, що спірне майно а сааме: машиномісця № 177 та 178, в підземному паркінгу по АДРЕСА_1 2-Б та квартири № 21 та 32 по АДРЕСА_17,, а також інше майно, в межах витрат на придбання прав на отримання такого майна що не перевищують 4 700 000 (чотири мільйони сімсот тисяч) гривень 00 коп. є особистою приватною власністю ОСОБА_2

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку що нерухоме майно, щодо поділу якого заявлено позов, а саме - квартири № 21 та 32 по АДРЕСА_17, в м.Києві, нежилі приміщеня з № 1 по № 11 (групи приміщень № 288) (в літ. А - офіс), по АДРЕСА_8, в м. Києві, загальною площею - 199,80 кв. м, нежилі приміщеня з № 1 по № 8 (групи приміщень № 222) (в літ. А - офіс), по АДРЕСА_8, в м, Києві, загальною площею - 156,20 кв. м, машиномісця № 477 та № 476, в підземному паркінгу по АДРЕСА_10, в м. Києві, машиномісця № 177 та 178, в підземному паркінгу по АДРЕСА_24 - не були набуті у шлюбі з ОСОБА_1, а придбані в межах витрат на придбання прав на отримання такого майна що становлять 4 700 000 (чотири мільйони сімсот тисяч) гривень 00 коп. набуті ОСОБА_2 за кошти що були його особистою приватною власністю, отже не є спільним майном та не підлягають поділу.

Таким чином суд вважає, що з моменту реєстрації права власності на спірну нерухомість ОСОБА_2 набув права особистої приватної власності на спірне нерухоме майно, а відтак і права та обов'язки власника щодо вказаної нерухомості.

За таких обставин, оскільки спірне нерухоме майно не являється спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, то у ОСОБА_2 відсутній обов'язок отримувати у ОСОБА_1 згоду на розпорядження вказаним майном, а відповідно, відсутні підстави для визнання недійсними договорів щодо такого розпорядження, зокрема оспорюваних договорів дарування спірного майна, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Вимог щодо поділу іншого майна, в т.ч. майнових прав, цінних паперів, тощо, позивачкою не заявлено.

Крім того, оспорюючи договори дарування, позивачка не оспорює правочини міни цінних паперів на інше майн, в тому числі нерухоме.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог позивачем не надано, позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 190, 331, 368 Цивільного кодексу України, ст.ст. 57, 60-63, 65, СК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Державна реєстраційна служба України, про поділ спільного сумісного майна подружжя - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко (Ємець) Карина Євгенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович, про визнання недійсними договорів дарування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: