АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1354/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2614/15Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І. С. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.

з участю: представника позивача Долбієва Ф.В,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи Каневської Д.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадбанк банк України» в особі філії Полтавського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Полтавського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: Служба у справах дітей в Полтавської районної державної адміністрації, Управління державної міграційної служби України в Полтавської області в особі Полтавського районного сектору, про звернення стягнення на предмет іпотеки, примусове виселення з житлового будинку та зняття з реєстрації.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року ПАТ «Держаний ощадний банк України» звернувся до суду з зазначеним позовом, вказував, що 16.10.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 2203/085007, за яким відповідачу надавався кредит у сумі 121 000,00 грн. під 21,5 % з остаточним строком погашення не пізніше 15.10.2018 року. Внаслідок неналежного виконання умов договору утворилась заборгованість, яку в добровільному порядку відповідач не відшкодовує.

Прохав постановити рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором іпотечного кредиту № 2203/085007 від 16.10.2008 року в розмірі 144 187, 04 грн., у ході судового розгляду збільшивши позовні вимоги, після чого, сума заборгованості склала - 178 639, 18 грн., згідно Іпотечного договору від 16 жовтня 2008 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського нотаріального районного округу Москівцем В.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 6131, яке належить ОСОБА_5 на праві власності, що підтверджується рішенням Полтавського районного суду від 21.08.2008 року, зареєстрованого в КП «Бюро містобудування Полтавського району», в книзі 10 під номером 56, номер в РПВН 14811869.

Звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 16 жовтня 2008 року, згідно іпотечного договору від 16.10.2008 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського нотаріального районного округу Москівцем В.А. та зареєстровано в реєстрі за № 6131, яке належить ОСОБА_5 на праві власності, що підтверджується рішенням Полтавського районного суду від 21.08.2008 року, зареєстрованим в КП «Бюро містобудування Полтавського району», в книзі 10 під номером 56, номер в РПВН 14811869, шляхом продажу з прилюдних торгів відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», зі встановленням початкової ціни для подальшої реалізації предмету іпотеки на рівні - 238 200 грн. (без ПДВ) згідно експертної оцінки від 26.05.2014 року.

Виселити: ОСОБА_5, 1972 року народження, ОСОБА_6, 1970 року народження, ОСОБА_7, 1949 року народження, ОСОБА_3, 1975 року народження, ОСОБА_9, 1996 року народження, ОСОБА_10, 2001 року народження, ОСОБА_11, 2014 року народження з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення зі зняттям реєстраційного обліку у Полтавському районному секторі Управління державної міграційної служби України в Полтавській області.

Прохали вирішити питання судових витрат.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення зі зняттям з реєстраційного обліку - відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01.12.2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у повному обсязі, посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, вважає, що висновки, викладені у рішення місцевого суду, не відповідають фактичним обставинам справи

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2015 року, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року - скасовано, позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння садибного типу з а адресою: АДРЕСА_1 у рахунок погашення заборгованості за договором іпотечного кредиту від 16 жовтня 2008 року № 2203/085007, яка складається з: строкової заборгованості за кредитом - 54 860, 68 грн., прострочена заборгованість по кредиту - 62 105, 97 грн., прострочена заборгованість по відсоткам - 2 914, 96 грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту і процентів - 26 475, 97 грн., втрат від інфляції у розмірі 11 967 грн. 25 коп., 3 % річних у розмірі 5 678 грн. 59 коп., штрафу у розмірі 14 967 грн. 25 коп., а всього 178 970 грн. 67 коп., згідно з іпотечним договором від 16 жовтня 2008 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москвіцем В.А. та зареєстрованого в реєстрі № 6131, яке належить ОСОБА_5 на праві власності, що підтверджується рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21 серпня 2008 року, зареєстрованого в КП «Бюро містобудування Полтавського району», в книзі 10, під номером 56, номер РПВН 14811869, шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», зі встановленням початкової ціни для подальшої реалізації предмета іпотеки на рівні 196 800 грн. (без ПДВ) згідно експертної оцінки від 07 липня 2014 року без врахування вартості земельної ділянки, яка не є предметом іпотеки.

Виселено: ОСОБА_5, 1972 року народження, ОСОБА_3, 1975 року народження, ОСОБА_9, 1996 року народження, ОСОБА_7, 1949 року народження, ОСОБА_6, 1970 року народження, ОСОБА_10, 2001 року народження, ОСОБА_11, 2014 року народження з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення зі зняттям реєстраційного обліку у Полтавському районному секторі Управління державної міграційної служби України в Полтавській області.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з підстав, визначених п. 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції, 16.10.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Октябрське відділення № 43 ВАТ «Ощадбанк» та фізичною особою ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 2203/085007, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 121 000 грн. під 21,5 %, з остаточним строком погашення не пізніше 15.10.2018 року.

16.10.2008 року з метою належного забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_5 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 6131.

Згідно умов іпотечного договору Позичальник передав в іпотеку Банку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею - 68,9 кв.м., житловою площею - 41,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці, право власності на яку на той час оформлювалось.

Згідно довідки КП «Полтавській районний центр земельного кадастру» № 428 від 14.10.2008 року на той час КП «Полтавський районний центр земельного кадастру» виготовляв технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_5 за адресою - АДРЕСА_1.

21.10.2011 року ОСОБА_5 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га за вказаною адресою.

Відомості про іпотеку зареєстровані у Державному реєстрі іпотек згідно з Витягом №21331425 від 16.10.2008 року та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна згідно з Витягом №21331351 від 16.10.2008 року.

Як було встановлено місцевим судом, позивачем було виконано зобов'язання, як кредитора перед позичальником за Договором кредиту, а саме: кредитні кошти були надані та отримані позичальником.

Позичальник ОСОБА_5 з вересня 2009 року систематично порушував умови кредитного договору, через що в нього утворилася заборгованість зі сплати відсотків та тіла кредиту.

У зв'язку з порушенням Позичальником умов Кредитного договору, Банк звернувся до Полтавського районного суду з позовною заявою про стягненя заборгованості з Позичальника.

24.10.2011 року за позовом філії банку до боржника ОСОБА_5Х, винесено рішення Полтавського районного суду про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості в сумі 145 572, 03 грн.

На виконання вказаного рішення суду 25.11.2011 року Полтавським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист № 2-127 та на підставі нього відділом ДВС Полтавського РУЮ 15 травня 2012 року відкрито відповідне виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь ВАТ «Ощадбанк» - 145 572,03 грн. За виконавчим провадженням на предмет іпотеки 15.05.2012 року накладено арешт, а 23.05.2012 року здійснено його опис та незалежна оцінка з метою реалізації на прилюдних торгах державною виконавчою службою.

28.03.2012 року позичальником погашено заборгованість в сумі 1500,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що з приводу вимог позовної заяви вже прийняте рішення суду про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_5, і яке перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби та враховуючи, що відповідач на час подачі позову до суду мав борг в сумі 144 1897,04 грн., а загальна оцінка його майна становить 285 840, 00 грн., що є вдвічі більше боргу по кредиту і є неспівмірною з даним боргом.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові Судової палати у цивільних справах від 04 вересня 2013 року, у справі № 6-73цс138.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо неправомірності рішення суду першої інстанції в частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором іпотечного кредиту від 16.10.2008 року є обґрунтованими, і підлягають задоволенню.

Так само заслуговують на увагу посилання апелянта на помилковий висновок місцевого суду про неспівмірність суми вартості предмету іпотеки та суми боргу, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Крім того, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом із вартістю іпотечного майна, оскільки відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», в задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки може бути відмовлено, якщо допущене боржником або іпотекодавцем порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позову, позивач зазначав суму заборгованості боржника 144 187, 04 грн. Під час судового розгляду позивачем були збільшені позовні вимоги, сума заборгованості склала - 178 639, 18 грн. В ході судового розгляду відповідачі вказану позивачем суму заборгованості ніяким чином не оскаржили і не спростували.

Відповідно до висновку ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» вартість предмету іпотеки, а саме - житлового будинку з господарськими будівлями (п.1.2 договору Іпотеки), становить 285 840 грн. (з врахуванням ПДВ), 238 200 грн. (без врахування ПДВ) (т.1, а.с.27).

Судом першої інстанції не було враховано п. 34 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, відповідно до якого об'єкт оцінки у випадку його застави оцінюються за ринковою вартістю без включення до неї суми ПДВ, а отже при визначенні співмірності суми вартості предмету іпотеки та суми боргу слід застосовувати вартість предмету іпотеки без врахування ПДВ, а саме - 238 200 грн.

Також, місцевим судом безпідставно було включено до суми боргу вартість земельної ділянки загальною площею - 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1, яка згідно висновку незалежної оцінки, складеної ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» складає - 41 400,00 грн. (Т.1, а.с. 44-45), оскільки дана земельна ділянка не виступала предметом іпотеки.

Таким чином, різницю між сумою боргу і вартістю предмету іпотеки слід розраховувати наступним чином: 238 200 грн.(вартість предмету іпотеки без врахування ПДВ) - 41 400 грн.(вартість земельної ділянки, яка не виступала предметом іпотеки) - 178 639, 18 грн. (заявлена сума боргу) = 18 160, 82 грн.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції помилко відмовив у задоволенні позову з підстав неспівмірності, отже позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

Натомість, доводи апелянта в частині вимог про виселення відповідачів з жилого буднику, що виступає предметом іпотеки, зі зняттям їх з реєстраційного обліку у Полтавському районному секторі Управління державної міграційної служби України у Полтавській області не є прийнятним.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей також не можуть бути достатньою підставою для виселення.

Так, згідно з ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Частина 2 ст. 109 ЖК України визначає, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у Постанові № 6-39цс15 від 18 березня 2015 року, приходить до висновку, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Тому, за змістом цих норм особам, які виселяються з житлового будинку (жилого приміщення), яка є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Виходячи зі змісту Іпотечного договору, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк» та ОСОБА_5, право власності на предмет іпотеки у іпотекодавця виникло на підставі рішення Полтавського районного суду від 21.08.2008 року (Т.1, а.с.9).

Суддею Апеляційного суду Полтавської області було здійснено запит до Полтавського районного суду Полтавської області з проханням направити завірену копію рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21.08.2008 року, на підставі якого ОСОБА_5 набув право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 (Т.2, а.с.238 ).

З вказаного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21.08.2008 року вбачається, що судом було встановлено, що ОСОБА_5 набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 за договором дарування від 16 серпня 2002 року (Т.2, а.с.241).

Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку, що право власності на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1, який виступає предметом іпотеки за Іпотечним договором від 16.10.2008 року, виникло у відповідача за договором дарування від 16.08.2002 року, тобто вказане жиле приміщення не було придбано ним за рахунок кредиту забезпеченого іпотекою цього житла, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України, відповідачі не можуть бути виселені з вказаного жилого приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що виселення відповідачів без одночасного надання їм іншого постійного жилого приміщення не відповідає порядку, встановленому законом, відповідно, позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Так, судові витрати, які були понесені позивачем складаються з: судового збору в сумі 1 740 грн. за подачу позову до суду; доплати у розмірі 344, 52 грн. за збільшення позовних вимог (Т.1, а.с.72); судового збору в сумі 1 042, 26 грн. за подачу апеляційної скарги (Т.2, а.с.25). Загальний розмір судових витрат становить 3 126, 78 грн.

Таким чином, оскільки колегія суддів прийшла до висновку про задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості в розмірі 178 970, 67 грн., то на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені ним на оплату судового збору за подачу цих позовних вимог до суду першої інстанції в сумі 1 789,81грн. та за подачу апеляційної скарги в сумі 894, 85 грн. (1789, 81 + 894, 85 = 2 684, 56).

Дані судові витрати підлягають стягненню в повному обсязі із відповідача ОСОБА_5, так як договір іпотеки був укладений саме ним, та звернення стягнення застосовується на підставі цього договору.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.3,4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадбанк банк України» в особі філії Полтавського обласного управління АТ «Ощадбанк» - задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадбанк банк України» в особі філії Полтавського обласного управління АТ «Ощадбанк» - задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором іпотечного кредиту № 2203/085007 від 16.10.2008 року, яка складається з: строкової заборгованості по кредиту - 54 860, 68 грн., простроченої заборгованості по кредиту - 62 105, 97 грн., простроченої заборгованості по відсотках - 2 914, 96 грн., штрафу у розмірі - 14 967, 25 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів - 26 475, 97 грн., втрат від інфляції у розмірі - 11 967, 25 грн., 3 % річних у розмірі - 5 678, 59 грн., а всього - 178 970, 67 грн., згідно іпотечного договору від 16.10.2008 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 6131, яке належить ОСОБА_5 на праві власності, що підтверджується рішенням Полтавського районного суду від 21.08.2008 року, зареєстрованим в КП «Бюро містобудування Полтавського району», в книзі 10 під номером 56, номер в РПВН 1481169, шляхом прилюдних торгів відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» зі встановленням початкової ціни для подальшої реалізації предмету іпотеки на рівні - 196 800 грн. (без ПДВ), згідно експертної оцінки від 07.07.2014 року без врахування вартості земельної ділянки, яке не є предметом іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Полтавського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» 2 684, 56 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні, 56 копійок) в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Л.І.Пилипчук

(підпис) О.В.Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця