У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 14 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Тернополі, зокрема, вона є власником 1/6 частки вказаного будинку, а відповідачу належить 5/6 часток цього будинку. Також їй належить пропорційна частина земельної ділянки, яка перейшла в користування її батьків при купівлі будинку та була надана попередньому власнику для будівництва і обслуговування будинку в розмірі 600 кв. м згідно з актом Тернопільської міської ради від 24 серпня 1957 року № 483. Після смерті батьків, коли власником будинку стала вона та її сестра - ОСОБА_5, за заявою останньої рішенням Тернопільської міської ради від 6 травня 2004 року № 4/11/34 їм надано у спільне користування 790 кв. м землі. Позивач зазначала, що цей документ визначає правомірність користування 190 кв. м землі, які до цього були в надлишку, оренді й ця частина землі згідно з ч. 5 ст. 89 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_546/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> підлягає розподілу між співвласниками в рівних частинах, оскільки вона надана сторонам після виникнення спільної часткової власності на будинок та була надана без визначення часток, тому розмір її частини земельної ділянки складає 100 кв. м разом з її часткою будинку, отриманих від спільної часткової власності на будинок та 95 кв. м землі, яка надана в спільне користування пізніше, що разом становить 195 кв. м.

Також ОСОБА_3 вказувала, що проживати і користуватись своєю частиною спільної власності в повній мірі не може, оскільки відповідач створює їй перешкоди в проживанні та порушує її право спільної часткової власності. Виділяти в судовому порядку свою частину будинку ОСОБА_4 відмовляється та не дає своєї згоди на виділення належної йому частини будинку.

На підставі висновків спеціалістів міського управління архітектури, ліцензованої будівельної організації «Тернопільархпроект», Львівського НДІСЕ, Тернопільського відділення Київського НДІСЕ можна, на її думку, встановити порядок користування будинком, виділивши їй у користування приміщення 1-1 або його частину площею 12 кв. м, відповідно до варіанту 1-1 експертного дослідження. Виділення їй приміщення 1-1 в користування дає можливість надати до нього в користування земельну ділянку, що дозволить їй здійснити прибудову корисної площі до будинку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила встановити порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 в м. Тернополі шляхом виділення їй у користування приміщення 1-1 та встановити порядок користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, визначивши розмір належної їй земельної ділянки 195 кв. м.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 23 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 14 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким встановлено порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 в м. Тернополі, виділивши ОСОБА_3 у користування приміщення 1-1 площею 19 кв. м, згідно з додатком № 1 висновку експертизи від 1 листопада 2013 року, а ОСОБА_4 - інші житлові приміщення зазначеного будинку. Допоміжні приміщення залишено у спільному користуванні сторін. Встановлено порядок користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 м. Тернопіль, виділивши ОСОБА_3 у користування земельну ділянку площею 131 кв. м, а ОСОБА_4 - 656 кв. м, згідно з додатком № 6-1 висновку експертизи від 1 листопада 2013 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що приміщення 1-1 площею 19 кв. м, яке просить виділити позивач є коридором, тобто приміщенням загального користування, тому не може бути виділене у користування лише одному співвласнику. Крім того, між сторонами не здійснено реального поділу будинку відповідно до належних їм часток, тому відсутні підстави для встановлення порядку користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку шляхом визначення позивачу земельної ділянки площею 195 кв. м.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, виходив із того, що в приміщенні 1-1 товщина стін становить 380 мм кладки і 4 см штукатурки. Дана товщина при висоті приміщень 2,7 м, враховуючи наявність опалювальних секцій нижче віконних блоків, дозволяють використовувати дане приміщення під житло, тому можна виділити його в користування. Також необхідно встановити порядок користування земельною ділянкою згідно з додатком № 6-1 висновку експертизи Тернопільського відділення КНДІСЕ від 1 листопада 2013 року № 1162/1163/13-22, який враховує умову влаштування можливого заїзду, проведення прибудови, відповідає інтересам позивача, не порушує прав та законних інтересів відповідача у користуванні земельною ділянкою та відповідно до якого можна повноцінно користуватись житловим будинком без застосування земельного сервітуту. Такий порядок користування буде найбільш оптимальним для обох сторін.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Тернополі, а ОСОБА_4 належить 5/6 часток указаного будинку. ОСОБА_3 просила встановити порядок користування житловим будинком, оскільки виділ в натурі належної їй частки є неможливим. Розмір загальної площі будинку за вищевказаною адресою становить 114,3 кв. м, розмір житлової площі становить 56,2 кв. м.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, оскільки частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними, то кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, тобто право кожного із співвласників поширюється на будинок в цілому, а не на певну його частину.

Відповідно до положень ст. ст. 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 11 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1767/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, а апеляційний суд за правилами ст. 303 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Однак у порушення ст. ст. 11, 214, 316 ЦПК України, вийшовши за межі позовних вимог, апеляційний суд не звернув увагу, що предметом позову є встановлення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою.

Проте суд став досліджувати питання щодо поділу житлового будинку та виділення частки майна, що знаходиться поза межами позовних вимог.

Згідно з висновком комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 1 листопада 2013 року виконати розділ (виділити частку) житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Тернополі з влаштуванням двох ізольованих квартир згідно з частками співвласників (1/6 та 5/6) у відповідності до вимог нормативних документів неможливо.

Разом з тим це дає право на можливість виконати прибудову до будинку для його поділу та влаштування ізольованих квартир якщо б позивачу була в натурі виділена у власність належна їй частка будинку, що давало б їй право добудувати ізольовану квартиру.

Отже, позовні вимоги заявлені про встановлення порядку користування житловим будинком, а експертиза проведена щодо поділу житлового будинку в натурі, для здійснення чого визначені певні умови.

Проте апеляційний суд зазначене не врахував та дійшов передчасного висновку про виділення ОСОБА_3 у користування приміщення 1-1 площею 19 кв. м, яке є технічним (веранда), має чотири літні вікна та вхідні двері будинку, в якому в зимній період температура повітря не піднімається вище 10 градусів тепла, не вказавши при цьому які саме приміщення виділено у користування відповідача.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у ст. ст. 215 - 217 ЦПК України.

Отже, апеляційний суд, виділивши ОСОБА_4 у користування інші житлові приміщення спірного житлового будинку, ухвалив не конкретизоване рішення.

Крім того, апеляційний суд не врахував, що в судовому рішенні може бути вирішено питання щодо переобладнання житлового будинку.

Також від позовних вимог про встановлення порядку користування житловим будинком залежать і вимоги щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою.

У порушення ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги та на доводи відповідача уваги не звернув, не встановив фактичних обставин справи, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин і не застосував до них закон, який підлягав застосуванню.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 14 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик