Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1016/15 Головуючий у 1-й інстанції: Рибкін О.А.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Краснокутської О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" на рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 18 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська", третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійськ Донецької області, про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням,-

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ДП "Вугільна компанія "Краснолиманська", третя особа: ВВДФССНВВПЗ України в м. Красноармійськ Донецької області, про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах 18 років - з 01.11.1994 року по 28.02.2013 року, працював гірником очисного вибою з повним робочим днем у шахті. Весь цей час на нього впливали шкідливі умови праці, у зв'язку з чим йому було встановлено професійне захворювання: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія.

26.08.2014 року після проведення розслідування професійного захворювання відповідачем було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4.

02.10.2014 року МСЕК йому встановлено 50 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності.

Внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у наступному. Відповідач порушив його право на належні, безпечні і здорові умови праці. У зв'язку з хворобою він страждає від фізичного болю, часто перебуває на лікарняному, постійно вимушений приймати ліки. Лікування не призводить до повного одужання, а лише дає тимчасове незначне полегшення, що його дуже пригнічує і завдає душевні страждання. У зв'язку з захворюванням він не має можливості працювати як раніше в шахті і вести звичний для нього спосіб життя. Відтепер йому постійно потрібні значні додаткові зусилля для організації його життя. Заподіяну моральну шкоду оцінює у 25 000 грн., які просить стягнути з відповідача.

Рішенням Димитрівського міського суду Донецької області від 18 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП "Вугільна компанія "Краснолиманська" на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з ДП "Вугільна компанія "Краснолиманська" в дохід держави судовий збір у сумі 243,6 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ДП "Вугільна компанія "Краснолиманська" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, допущені порушення норм матеріального та процесуального права, а також не доведення позивачем факту спричинення йому моральної шкоди, наявність якої повинна бути підтверджена висновком МСЕК, просить рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 18 грудня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

У судове засідання апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_3, представник третьої особи не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, про причини неявки суд не сповістили, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, як то передбачено частиною 2 статті 305 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду доповідь судді, пояснення представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував з відповідачем у трудових відносинах 18 років - з 01.11.1994 року по 28.02.2013 року, працював гірником очисного вибою з повним робочим днем у шахті. Весь цей час на нього впливали шкідливі умови праці, у зв'язку з чим йому було встановлено професійне захворювання: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія ( а. с. 2-7 ).

26.08.2014 року після проведення розслідування причин професійного захворювання відповідачем було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 ( а. с. 9-12 ).

02.10.2014 року МСЕК йому встановлено 50 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності ( а. с. 19-20 ).

Внаслідок професійного захворювання позивачеві заподіяна моральна шкода, оскільки у зв'язку з професійним захворюванням він страждає від фізичного болю, часто перебуває на лікарняному, постійно вимушений приймати ліки. Лікування не призводить до повного одужання, а лише дає тимчасове незначне полегшення, що його дуже пригнічує і завдає душевні страждання. У зв'язку з захворюванням він не має можливості працювати як раніше в шахті і вести звичний для нього спосіб життя. Відтепер йому постійно потрібні значні додаткові зусилля для організації його життя.

Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, професійне захворювання у нього виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці обумовленими впливом промислового фактора - важкість праці. Причина професійного захворювання - згідно лабораторно-інструментальних досліджень потужність зовнішньої роботи (Вт) при роботі з участю м'язів нижніх кінцівок та тулуба 182,1 Вт ( ПДВ-90Вт), теж саме при роботі з переважною участю м'язів плечового поясу 76,5Вт (ПДВ-45 Вт). ( а. с. 10-12 ).

Внаслідок професійного захворювання втрата його професійної працездатності складає 50%, йому встановлено третю групу інвалідності. Ступінь втрати професійної працездатності вперше встановлено 02 жовтня 2014 року, і з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Внаслідок професійного захворювання він став інвалідом третьої групи ( а. с. 19-20 ).

Вищевказані обставини підтверджуються трудовою книжкою, актом форми П-4, довідками МСЕК, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 07 травня 2014 року, витягом з медичної карти стаціонарного хворого, медичним висновком, з яких вбачається, що ОСОБА_2 періодично проходив курси стаціонарного лікування від професійного захворювання ( а. с. 8-20 ).

Згідно висновку Конституційного суду України, викладеного в рішенні від 27.01.2004 року № 1-9/2004, ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання.

Відповідно до вимог статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За статтею 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничогеологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди тощо).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачеві вперше втрата професійної працездатності за професійним захворюванням встановлена висновком МСЕК від 28 січня 2014 року, тому обов'язок з відшкодування моральної шкоди у відповідності до статті .237-1 КЗпП України покладається на роботодавця.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 1-1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII "Про охорону праці" (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, що настає з дня встановлення вперше потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" внесені зміни до абз. 4 ст. 1, підп. "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3 ст. 34 Закону № 1105- XIV, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду.

Припинення дії Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку не звільняє роботодавця від відшкодування зазначеної моральної шкоди відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Згідно з роз'ясненнями, викладеним у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням характеру заподіяної шкоди позивачу, ступеню фізичних та душевних страждань позивача, при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з принципів справедливості, розумності та достатності, передбачених ст. 23 ЦК України.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 тривалий час, понад 18 років, перебував у трудових відносинах з відповідачем, внаслідок небезпечних і шкідливих умов праці втратив 50% професійної працездатності, став інвалідом третьої групи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок роботодавця.

Враховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи з засад розумності і справедливості, важкості отриманого професійного захворювання та ступеня моральних страждань, правильно частково задовольнив позов і стягнув з відповідача на користь ОСОБА_4 що на користь позивача 20 000 гривень.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не містять підстав для скасування чи зміни судового рішення. Суд не приймає доводи представника відповідача, що наявність моральної шкоди може встановлюватися лише органом МСЄК, оскільки спричинення працівнику моральної шкоди може бути також встановлено судом.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги рішення не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 статті 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" відхилити.

Рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: