АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/6029/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Трегубенко Л.О.
Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Корольова М.А. про примусове проникнення до житла

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Корольова М.А. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла - квартири АДРЕСА_1, де мешкає боржник - ОСОБА_2

Свої вимоги обґрунтував тим, що на виконання у відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 41575555 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 41 214, 97 грн.Боржник на виклики державного виконавця не з'являється. Державному виконавцю потрапити до місця проживання боржника не виявилося можливим.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 липня 2014 року подання задоволено.

Надано дозвіл державному виконавцю ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві Корольову М.А. на примусове входження до квартири АДРЕСА_1 за місцем проживання боржника, ОСОБА_2, з метою перевірки майнового стану та звернення стягнення на майно.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції від 23 липня 2014 року та постановлення нової про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Корольова М.А. в повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зазначає, що судом було винесено упереджене рішення щодо задоволення подання про примусове входження та взагалі не досліджено матеріли виконавчого провадження, що істотно вплинуло та порушило права боржника. Разом з цим апелянт вказав, що суд не мав підстав для задоволення подання, оскільки боржник не є власником квартири та не проживає за вказаною адресою, де проживає його батьки. Станом на 19 березня 2015 року у нього відсутня будь-яка заборгованість перед ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді,пояснення ОСОБА_4,його представника, стягувача ОСОБА_3та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий лист про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділ державної виконавчої служби України Подільського районного управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист № 2607/8424/12 від 21 січня 2013 року, виданий Подільським районним судом м. Києва 28 листопада 2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації замість її частки у спільному майні у сумі 41 214,96 грн.

21 січня 2013 року постановою головного державного виконавця Хлистуненко С.С. відділу державної виконавчої служби України Подільського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк на самостійне виконання рішення в добровільному порядку.

Боржник, ОСОБА_2 в добровільному порядку рішення суду не виконує, борг на користь стягувача не сплачує, на виклики державного виконавця не з'являється.

Відповідно до акту державного виконавця від 6 березня 2014 року, при виході за місцем проживання боржника: АДРЕСА_1, провести опис майна не виявилося можливим у зв'язку з відмовою відкрити відхідні двері.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник добровільно не виконує рішення суду про проведення опису та накладення арешту на нерухоме майно боржника, а державний виконавець для перевірки майнового стану за місцем проживання боржника до квартири не допускається.

Проте з такими висновками суду не можливо погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до статей 1, 11 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, за яким на державного виконавця покладено обов'язок по проведенню виконавчих дій щодо виявлення майна, його арешту (опису), вилучення та примусової реалізації.

При цьому державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема надано право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Таким чином, державний виконавець при виконанні виконавчих документів, виданих іншими органами (посадовими особами) щодо стягнення боргу, зобов'язаний керуватися нормами Закону України «Про виконавче провадження», зокрема звертати стягнення на майно боржника, в тому числі проводити опис й арешт майна боржника; у разі неможливості потрапити у жиле приміщення боржника ставити перед судом питання про постановлення вмотивованого судового рішення про примусове проникнення до житла боржника.

Визначальним при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника є лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна.

Судом першої інстанції не перевірено, чи повідомлявся належним чином боржник про проведення виконавчих дій, чи дійсно він відмовився впустити державного виконавця до приміщення та щодо неможливості виконання рішення суду не інакше, як на підставі примусового входження до житла.

Крім того, за змістом ст. 376 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права, а саме про примусове проникнення до житла, за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Таким чином, законодавець зазначив, що вищезгадане подання необхідно розглядати за участю державного виконавця.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що останнє було розглянуто судом в одноособовому порядку , що є порушенням цивільно-процесуального законодавства.

Розглянувши зазначене подання за відсутності державного виконавця і без дослідження матеріалів виконавчого провадження, суд не перевірив обґрунтованість подання і докази на підтвердження необхідності надання зазначеного дозволу.

Так, необхідність надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника повинне бути належним чином вмотивоване.

Приймаючи до уваги, що питання про примусове проникнення до житла повинно вирішуватись шляхом прийняття вмотивованої ухвали, суд неповно з'ясував обставини виконання рішення суду й порушив порядок вирішення питання, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи вище наведене та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 липня 2014 року скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді