Ухвала

іменем україни

10 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Горелкіної Н.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення порядку користування житловим приміщення та вселення,

за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 08 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення порядку користування житловим приміщення та вселення.

Посилався на те, що йому на праві власності належить ј частина будинку за адресою: АДРЕСА_1, яку він успадкував після смерті своєї матері. Відповідачі, які є його родичами, є співвласниками спірного будинку, а саме: ОСОБА_5 належить 58/100 частини будинку, ОСОБА_7 - 17/200 частини та ОСОБА_6 - 17/200 частини. Спірний будинок складається з 3-х кімнат. Оскільки з відповідачами у нього конфліктні відносини та останні зайняли весь будинок і не дають йому користуватися своєю частиною, позивач просив виділити йому в користування жилу кімнату, зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні житлом та вселити його.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31 березня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Вселено ОСОБА_4 в будинок АДРЕСА_1. Зобов'язано

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не чинити перешкоди

ОСОБА_4 у користуванні будинком АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 08 червня 2015 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від

31 березня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування житлом скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким виділено у користування ОСОБА_4 жилу кімнату 1-3 площею 16,8 кв. м, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 виділено у користування кімнати 1-4 площею 16,7 кв. м та 1-5 площею 16,1 кв. м. В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6, просять скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визначення порядку користування будинком, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником ј частини будинку та має право користуватися кімнатою площею 12,4 кв. м, однак кімнати з такою площею в будинку відсутня, а ізольована кімната площею 16,7 кв. м не відповідає частці позивача у його праві спільної часткової власності, а тому її виділення порушить права інших співвласників.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що виділенні у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам частка.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сторони по справі є співвласниками будинку АДРЕСА_1 загальною площею 86,9 кв. м, який складається з трьох жилих кімнат, зокрема: кімната 1-3 площею 16,8 кв. м, кімната 1-4 площею 16,7 кв. м, кімната 1-5 площею 16,1 кв. м, кухні, коридору, веранди, топкової кімнати. Частка ОСОБА_4 у праві власності становить ј частину. Співвласниками решти будинку є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Частиною 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Крім того, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року справа № 6-12цс13, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язкової для всіх судів України.

Суд апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення порядку користування спірним житловим будинком, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку, оскільки виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Крім того, слід зазначити, що виділяючи у користування

ОСОБА_4 житлову кімнату 1-3 площею 16,8 кв. м, та залишаючи в користуванні ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 житлові кімнати 1-4 площею 16,7 кв. м та 1-5 площею 16,1 кв. м, суд апеляційної інстанції вірно врахував те, що відповідачі по справі є родичами, а залишені їм в користуванні кімнати є суміжними.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Житомирської області від 08 червня 2015 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 <nau://ukr/1618-15|st332> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 08 червня

2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення порядку користування житловим приміщення та вселення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Н.А. Горелкіна