Ухвала

іменем україни

7 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Попович О.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «М-Фон», про стягнення заборгованості за договором факторингу, за касаційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 березня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 5 червня

2015 року,

в с т а н о в и л а:

В березні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся

до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим,

що 3 червня 2011 року між ним та ТОВ «М-Фон» було укладено Договір

про факторингове фінансування з регресом № 017/42-0-1/62, відповідно

до якого останнім на користь позивача відступлено право вимоги

сплати грошових коштів від контрагентів ТОВ «М-Фон» за договорами поставки.

Згідно з даним договором та додатками до нього ТОВ «М-Фон» на користь позивача відступлено право вимоги за контрактами на загальну суму 27 777 776 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором,

між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем укладено договір

поруки від 3 червня 2011 року № 12/017/42-0-1/62/1, за умовами

якого відповідач взяв на себе солідарну відповідальність з ТОВ «М-Фон» за належне виконання зобов'язань за договором факторингу.

Посилаючись на те, що ТОВ «М-Фон» солідарного обов'язку

щодо оплати простроченої заборгованості та відсотків за

користування грошовими коштами не виконав, позивач просив

стягнути з відповідача заборгованість за договором факторингу у

розмірі 27 287 511 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 березня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської

області від 5 червня 2015 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк

Аваль» 27 287 511 грн заборгованості за договором факторингу від

3 червня 2011 року № 017/42-0-1/62 та 3 441 грн судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові

рішення та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити,

посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної

скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних

справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на

наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду

справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної

скарги правильність застосування судом першої або апеляційної

інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,

інших актів цивільного законодавства.

Судами встановлено, що 3 червня 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «М-Фон» було укладено Договір про факторингове фінансування з регресом № 017/42-0-1/62, відповідно до якого ТОВ «М-Фон» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступлено права вимоги сплати грошових коштів від контрагентів ТОВ «М-Фон» за укладеними договорами поставки, право одержання яких належить ТОВ «М-Фон».

Згідно договору факторингу та додатками до нього, ТОВ «М-Фон» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступлено право вимоги за контрактами на загальну суму 27 777 776 грн.

Згідно п.п. 1.1, 1.3 договору факторингу в порядку та на умовах, визначених цим договором, Фактор (Банк) зобов'язується здійснювати факторингове фінансування Клієнта на умовах Факторингу з регресом. Внаслідок відступлення права вимоги Фактор (Банк) замінює Клієнта як кредитора Боржника, у зв'язку з чим до Фактора (Банку) переходять відповідні права кредитора за контрактом, включаючи права на отримання вартості товарів, робіт, послуг, отримання підтверджуючих документів, неустойок та інших платежів за контрактом. Однак, Фактор (Банк) не набуває будь-яких обов'язків Клієнта за Контрактом щодо поставки товарів, робіт, послуг та інших обов'язків, що випливають з такої поставки.

Пунктом 2.1 договору факторингу передбачено, що умови придбання Фактором (Банком) прав вимоги визначаються додатковими угодами (що складаються за формою згідно Додатку № 2 до цього Договору).

Умовами Договору факторингу передбачено відступлення права вимоги Фактору (Банку) Клієнтом (ТОВ «М-Фон»), внаслідок чого Банк набуває прав кредитора за контрактами, укладеними між ТОВ «М-Фон» та його контрагентами.

У пункті 5.1 договору факторингу встановлено солідарну відповідальність Клієнта перед Банком за виконання боржниками зобов'язань за контрактами в сумі несплаченої вартості права вимоги.

Пунктом 5.2. цього договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником зобов'язань за Правами вимоги, Клієнт як поручитель Боржника зобов'язується з дати початку Строку виконання зобов'язань Поручителем, оплатити Факторові (Банку) прострочену заборгованість Боржника. При цьому Строк виконання зобов'язань Поручителем не повинен перевищувати 15 календарних днів.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором факторингу між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 3 червня 2011 року № 12/017/42-0-1/62/1, відповідно до якого, відповідач та ТОВ «М-Фон» взяли на себе обов'язок солідарно відповідати перед позивачем за належне виконання зобов'язань за договором факторингу.

Статтею 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 2.1 договору поруки визначено, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Клієнтом всіх або окремих зобов'язань за Договором факторингу, Поручитель та Клієнт відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У п. 2.2 договору поруки зазначено, що поручитель зобов'язується здійснити виконання порушених зобов'язань за договором факторингу протягом 10 банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. Разом з тим, пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Згідно додаткової угоди від 12 липня 2012 № 7 до договору

про факторингове фінансування з регресом від 3 червня 2011 року

№ 017/42-0-1/62 з моменту підписання цієї додаткової угоди Клієнт вважається таким, що відступив, а Фактор (Банк) вважається таким, що

набув Права вимоги до Боржників, що виникли або виникнуть на

підставі контрактів щодо оплати поставлених товарів (наданих послуг) виконаних Боржником робіт, термін оплати таких Прав вимоги повинен закінчуватись не пізніше 24 квітня 2013 року - остання дата надання факторингового фінансування, а строк дії лімітів - 8 травня 2013 року.

Відповідно до Додаткової угоди №7 до Договору факторингу

строк платежу за контрактами, укладеними між ТзОВ «М-Фон» та

ПП «Електрокабельпостач», ПП «Женевьєва», ПП «Ром Транзит»,

ТОВ «Монтемікс» становить 45 днів.

Відповідно до визначених Договором факторингу термінів, строк платежу за контрактом - максимально допустимий строк виконання Боржником зобов'язань за контрактом. Строк виконання зобов'язань Поручителем - строк, протягом якого Клієнт (ТОВ «М-Фон») зобов'язаний, діючи в якості поручителя свого Боржника, після спливу строку платежу за контрактом, сплатити Фактору (Банку) вартість права вимоги замість Боржника. Строк починається на наступний день після закінчення останнього дня строку платежу за контрактом, якщо Боржник не виконав своїх зобов'язань перед Фактором (Банком).

Отже, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк

Аваль», суд першої інстанції, з висновком якого погодився і

апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивачем не було пропущено строк звернення до суду з указаними вимогами, оскільки договором факторингу встановлено строк виконання грошових

зобов'язань Боржників та ТОВ «М-Фон» перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», термін оплати яких встановлений не пізніше 24 квітня

2013 року, а позивач звернувся до суду 18 березня 2013 року.

Крім того, 15 травня 2012 року ОСОБА_4, як поручитель

згідно договору поруки від 3 червня 2011 року, надав свою згоду на продовження дії поруки по змінених (пролонгованих до 8 травня

2013 року включно) зобов'язань ТОВ «М-Фон» перед позивачем за договором факторингу (а.с. 50, том 1).

З огляду на те, що ТОВ «М-Фон» не виконало взятих зобов'язань

за договором факторингу, судами зроблено правильний та

обґрунтований висновок щодо обов'язку відповідача, який

зобов'язався нести солідарну відповідальність за виконання зобов'язань

ТОВ «М-Фон», сплатити позивачу існуючу заборгованість за договором факторингу від 3 червня 2011 року № 017/42-0-1/62 у розмірі

27 287 511 грн, оскільки у позивача виникло право такої вимоги у зв'язку з порушенням та неналежним виконанням умов вказаного договору факторингу.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дотримались встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки

доказів відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як

кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, з'ясували усі обставини справи та надали їм належну правову оцінку, тому судові рішення відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги, стосуються переоцінки доказів,

викладених в оскаржуваних рішеннях, що не відноситься до компетенції

суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судами

при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального

чи процесуального права, отже колегія суддів вважає за необхідне

касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 березня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 5 червня

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:В.М. Коротун О.В. Попович І.К. Парінова О.В. Ступак