Номер провадження: 22-ц/785/3039/15
Головуючий у першій інстанції Івченко В. Б.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів Гірняк Л.А., Заїкіна А.П.,

при секретарі Томашевської К.В.,

за участю: представника Одеського загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби Калашнікова В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до командира Одеського загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби, за участю третьої особи Головного управління Державного казначейства Одеської області про стягнення грошової компенсації за надмірно відпрацьований час, найом житла, продовольчі пайки та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2015 року,-

встановила:

19 вересня 2012р. ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги звернувся до суду з позовною заявою до командира Одеського загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби, за участю третьої особи Головного управління Державного казначейства Одеської області про стягнення грошової компенсації за надмірно відпрацьований час, найом житла, продовольчі пайки та моральну шкоду.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 1999 року по 26 червня 2012 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Південному регіональному Управлінні Державної прикордонної служби України.

26 червня 2012р. Наказом №79-ос від 12 червня 2012р., підписаним начальником Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України його звільнили із займаної посади за статтею 26 ч.6 п. б за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

ОСОБА_1 з січня 2009 року до 30 червня 2009р., крім обов`язків штатного оперативного чергового частини виконував обов`язки заступника командира дивізіону катерів по роботі з особовим складом, а тому загальний надмірно відпрацьований час склав 12 місяців, що складає 46123,56 грн., та є порушенням ст.65 КЗпП України.

28.06.2012р. ОСОБА_1 було звільнено зі служби, але вихідну допомогу відповідач йому виплатив лише 18.07.2012р., не повідомивши письмово про розмір всіх сум, що підлягали виплаті в день звільнення.

Таким чином, заборгованість на теперішній час складає 83800 грн. (середній заробіток складав у липні 2012 року - 3800 грн., а з серпня 2012 року - приблизно 8000 грн. тобто за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2012 року, січень, лютий, березень, квітень, травень 2013 року - 10 місяців х 8000=80000+3800 грн. - 83800 грн.+8000=91800 грн.).

Відповідно до ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Згідно із ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.

Згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 1995 року №175 "Про грошову компенсацію військовослужбовцям за піднайом (найом) житла", військовослужбовцям, які мають сім`ю, у разі відсутності постійного житла, за їх бажанням, військова частина повинна виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) ними житлового приміщення в розмірі фактичних витрат, але не більше 5 мінімальних заробітних плат (в обласних центрах), в інших містах і населених пунктах - 2 мінімальних заробітних плат.

При цьому, військовослужбовцям за наявності у них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри збільшуються в 2 рази. Вважав, що з 1999 року по 2012 року за піднайом житла Одеський загін Державної прикордонної служби України заборгував позивачу кошти у розмірі 630 900 грн. Вказану суму він також розцінює як нанесену моральну шкоду, оскільки ці кошти дозволили би за період служби в Одеському загоні морської охорони його сім`ї жити повноцінним життям, а не постійно переїжджати з місця на місце, шукаючи житло подешевше для найму.

На звернення до відповідача з вимогою про компенсацію, у відповіді від 22.03.2012р. йому було зазначено, що грошова компенсація за піднайом житла в Державній прикордонній службі України не передбачена.

Згідно довідки ВЧ НОМЕР_1 Південного регіонального управління державної прикордонної служби України у Головному управлінні ДКСУ 25.06.2012р. була зареєстрована виплата позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 55400 грн. на оздоровлення, а перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 16.07.2012р. у розмірі 32670 грн. Вважав, що ВЧ НОМЕР_1 Південного регіонального управління державної прикордонної служби України повинна доплатити йому нараховану, але не отриману різницю у розмірі 22730 грн.

За час проходження служби в Одеському загоні морської охорони Державної прикордонної служби пайків або компенсації за них позивач відповідно до п.1 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ, не отримував.

Розмір компенсації визначається Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.02 №426 Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та положенням Про продовольче забезпечення Збройних Сил України в мирний час, затверджене наказом Міністерства оборони України від 09.12.02 №402.

З серпня 2005р. по травень 2013р. відповідно до вказаних норм закону сума не отриманої позивачем грошової компенсації за продовольчі пайки склала у розмірі 40367,58 грн.

Таким чином, на підставі ст.ст. 116,117 КЗпП України, Законів України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей, Про державну прикордонну службу України від 03 квітня 2003р., позивач просив стягнути з Одеського загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби грошову компенсацію у розмірі 1 238 921 грн.14 коп., а саме: компенсацію у розмірі 461 123,56 грн. за надмірно відпрацьований час, відшкодування за затримку виплати належних звільненому працівнику сум у розмірі 83800грн., грошову компенсацію за піднайм житла у розмірі 630 900 грн., нараховану, але не отриману різницю у сумі одноразової грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 22 730 грн., грошову компенсацію за продовольчі пайки у розмірі 40 367,58 грн. Також просив стягнути моральну шкоду у розмірі 1 432 492грн.(а.с.74-76т.2).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив уточненні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Одеського загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби в судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у наданих до суду письмових запереченнях, посилаючись на те, що позовні вимоги позивача підлягають розгляду в порядку Кодексу адміністративного судочинства.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, належним чином про дату та місце судового засідання повідомлявся, при причини неявки суд не повідомив.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2015р. у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2015р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому посилався на те, що судом першої інстанції не досліджувались документи, які підтверджують те, що під час проходження позивачем військової служби та під час його звільнення з боку відповідача відносно позивача порушувалися умови контракту та норми діючого законодавства.

В суді апеляційної інстанції представник Одеського загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби Калашніков В.Ю. просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що військова служба є публічною службою, а тому вказані вимоги позивача підлягають розгляду у порядку Кодексу адміністративного судочинства.

Позивач ОСОБА_1 , третя особа Головне управління Державного казначейства Одеської області до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази(а.с.145-147 т.2). Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за надмірно відпрацьований час, найом житла, продовольчі пайки та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з недоведеністю позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції є передчасними з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 1999 року по 26 червня 2012р. ОСОБА_1 проходив військову службу у Південному регіональному Управлінні Державної прикордонної служби України.

26 червня 2012р., Наказом №79-ос від 12 червня 2012р., підписаним начальником Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади за статтею 26 ч.6 п. б на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії за станом здоров`я про непридатність або обмежену придатність до військової служби, без права носіння військової форми одягу.

Згідно положень ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці судам роз`яснено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ, судам роз`яснено, що за змістом частини першої статті 2, пункту 2 частини першої статті 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільненню з публічної служби.

Статтею 17 ч. 1 п. 2 КАС України передбачено, що компетенція адміністративних судів - поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно ст. З ч. 1 п. 15 КАС України публічна служба є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними Положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно - правовими актами.

Згідно ст.40 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України Про Збройні Сили України, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей, у тому числі Закону України Про Державну прикордонну службу України від 03 квітня 2003р., а також Положенням про проходження військової служби громадянами України в Державній прикордонній службі України.

Колегією суддів встановлено, що 19 вересня 2012р. ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги звернувся до суду з позовною заявою до Одеського загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби, за участю третьої особи Головного управління Державного казначейства Одеської області про стягнення грошової компенсації за надмірно відпрацьований час, грошової компенсації за найом житла, продовольчі пайки та моральну шкоду.

Таким чином, предмет позову є стягнення грошових сум, які виникли з приводу проходження та звільнення з публічної служби, тобто порядок виниклого публічно правового спору регулюються Кодексом адміністративного судочинства України(надалі КАС України), тому відповідно до ст. 17 КАС України, розгляд цієї справи має бути проведений в межах Кодексу адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, при цьому не звернув уваги на те, що виниклі правовідносини слід розглядати у порядку Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

При цьому, необхідно роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право звернутися до суду з вказаним позовом у порядку Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 205,209, 307 п.4 ч.1,309, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2015 року скасувати.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до командира Одеського загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби, за участю третьої особи Головного управління Державного казначейства Одеської області про стягнення грошової компенсації за надмірно відпрацьований час, найом житла, продовольчі пайки та стягнення моральної шкоди - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право звернутися до суду у порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.М.Кварталова

Л.А. Гірняк

А.П. Заїкін