22-ц/775/263/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Шиян В.В.
Категорія 30 Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Ігнатоля Т.Г.,

суддів - Кочегарової Л.М., Зайцевої С.А.,

при секретарі - Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Відкритого акціонерного товариства «НАСК «Оранта» (далі ВАТ»НАСК «Оранта») про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовами, в яких просили стягнути з ОСОБА_3 та ВАТ «НАСК «Оранта» в солідарному порядку: матеріальну шкоду на користь ОСОБА_1 - 395,09 грн., на користь ОСОБА_2 - 681,22 грв.; витрати на правову допомогу на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - по 600 грв. кожній; у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 - з ОСОБА_3 10 000 грв., з ВАТ «НАСК «Оранта» - 5 000грв; на користь ОСОБА_2 - з ОСОБА_3 - 20 000 грв., з ВАТ «НАСК «Оранта» - 5 000 грв. Крім того, просили стягнути з відповідачів усі судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Обґрунтовуючи позов, посилалися на те, що 23 квітня 2013 року за участю забезпеченого транспортного засобу «АЗЛК-21412» з державним номером НОМЕР_1, належного ОСОБА_4, яким керував ОСОБА_3, сталася дорожньо - транспортна пригода під час якої вони та малолітня ОСОБА_5, 2004 року народження, як пасажири автомобіля «ВАЗ 21011» з державним номером НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, отримали тілесні ушкодження з приводу яких проходили лікування. На підставі вироку Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 05 березня 2014 року ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 УК України. Під час лікування ними були витрачені власні кошти, які вони просили їм відшкодувати. Крім того, вони понесли витрати на правову допомогу у зв'язку зі зверненням до суду з даними позовами. В результаті ДТП їм заподіяна моральна шкода, оскільки вони отримали тілесні ушкодження, які викликали у них фізичний біль, перенесли шок та були перелякані, дуже хвилювалися за дитину, у зв'язку з необхідністю лікування та здійснення догляду за дитиною, яка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, було порушено звичайний уклад життя їх сім'ї.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 395,09 грн., моральної шкоди 2000 грн., а всього 2395,09 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн., витрати за надання юридичної допомоги в сумі 600 грн., а всього 3600 грн.

Стягнуто з ВАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 681,22 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн., а всього 3681,22 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 3000 грн, витрати за надання юридичної допомоги - 600 грн., а всього 3600 грн.

Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_3 та ВАТ «НАСК «Оранта» на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн., по 243,60 грн. з кожного відповідача.

Не погоджуючись з цим рішенням і посилаючись в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач ОСОБА_3 просить змінити рішення суду, яким відшкодувати моральну шкоду на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з ВАТ «НАСК «Оранта». Зокрема, посилається на те, що суд залишив поза увагою, що згідно страхового полісу цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 діяв ліміт 5% від 100 000 грн. на кожного потерпілого, тому, всю суму моральної шкоди, визначеної судом має бути стягнуто лише з ВАТ «НАСК «Оранта». Крім того, суд не врахував його майновий стан: оскільки він сплачує аліменти на утримання повнолітнього сина, який навчається у вищому навчальному закладі, одружений, має іншу сім'ю, яку повинен утримувати, така сума відшкодування моральної шкоди ставить його у скрутне матеріальне становище.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник ВАТ «НАСК «Оранта» в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Тому, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, справа розглянута у їх відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_7, які підтримали доводи скарги та просили її задовольнити, заперечення проти скарги представника позивачів ОСОБА_8, який просив скаргу відхилити, а рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду оскаржується відповідачем ОСОБА_3 в частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. Тому, перевіряючи законність оскаржуваного рішення в межах апеляційного оскарження, колегія суддів не перевіряє справу в частині задоволення позовів до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди та задоволення позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди з ВАТ «НАСК «Оранта» через відсутність апеляційних скарг в зазначеній частині рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 23 квітня 2013 року ОСОБА_3, керуючи на законних правових підставах автомобілем «АЗЛК-21412» з державним номером НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого був пошкоджений автомобіль «ВАЗ 21011» з державним номером НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 Пасажирами даного автомобіля були ОСОБА_1, ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_5, яка в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 05 березня 2014 року ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 УК України та йому призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Згідно зі ст. 75 УК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на один рік ( а.с.7-12).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована. Згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/7523964, укладеного зі страховиком ВАТ «НАСК «Оранта», строк дії договору з 9 травня 2012 року по 8 травня 2013 року. Забезпеченим транспортним засобом, згідно з даним Полісом, є автомобіль «АЗЛК-21412» з державним номером НОМЕР_1 ( а.с. 128).

Згідно записів амбулаторної карти, квитанцій на придбання ліків ОСОБА_1 у зв'язку з отриманими травмами проходила амбулаторний курс лікування у невролога та травматолога і витратила на придбання ліків та проведення УЗІ 395,09 гривень. Перелік ліків, які було придбано за цими квітанціями призначено вказаними лікарями ( а.с. 22,23, 57).

Згідно з випискою з історії хвороби та листом непрацездатності, квитанцій та чеків на придбання ліків позивачка ОСОБА_2 проходила лікування в стаціонарі та амбулаторно і витратила на придбання ліків 681,22 грв ( а.с.21-25 справа 265/3888/14-ц, а.с.58 справа 265/3890/14-ц)

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд зазначив в рішенні, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди позивачка отримала тілесні ушкодження, які викликали у неї фізичний біль; вона перенесла стрес від того, що її дитині та матері були заподіяні тілесні ушкодження, з приводу яких вони потребували стаціонарного лікування; дитина потребувала стороннього догляду тому, сама вона не могла в повній мірі здійснювати відновлення свого здоров»я; був порушений уклад її життя та життя її сім»ї. Фізичні та моральні страждання, які перенесла позивачка ОСОБА_1 в результаті ДТП, суд оцінив у 5000 грв. і стягнув з ОСОБА_3 на її користь 3000 грв.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд погодився з обґрунтуванням моральної шкоди, наведеним позивачкою і виходячи з того, що крім фізичних страждань вона перенесла стрес, хвилювалася за доньку та онуку, у зв'язку з лікуванням було порушено звичайний уклад її життя, оцінив розмір моральної шкоди у 6000 грв., стягнувши з відповідача ОСОБА_3 на її користь 3000 грв.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір в зазначеній частині, суд першої інстанції дав належну оцінку доводам сторін, правильно застосував норми матеріального права і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заявлених позовів.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях,яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,членів її сім'ї та близьких; у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням її майна у приниженні честі, гідності фізичної особи, а також її ділової репутації. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, в повній мірі враховані положення ч.3 ст.23 ЦК України, і, з урахуванням характеру правопорушення та ступеня вини відповідача ОСОБА_3, глибини душевних страждань позивачів, які відчули фізичний біль від отриманих травм, страх за своє життя та життя дитини, у зв'язку з необхідністю догляду за дитиною, яка тривалий час знаходилася на стаціонарному лікуванні були позбавлені можливості реалізації своїх потреб у повноцінному лікуванні, необхідності мобілізації додаткових фізичних і психологічних зусиль для відновлення порушеного укладу життя, обгрунтовано частково задоволено вимоги позивачів та стягнуто з відповідача у відшкодування моральної шкоди на користь кожної з них по 3000 грв.

Підстав для втручання у висновки суду першої інстанції в цій частині колегія суддів не вбачає. В апеляційній скарзі відповідача не наведено будь - яких обставин, які б заслуговували уваги в цій частині та були підставою для зміни рішення.

Доводи відповідача про те, що судом не враховано його матеріальне становище та не зменшено розмір відшкодування моральної шкоди, є безпідставними, оскільки відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Оскільки відповідач засуджений за скоєння злочину, передбаченого ст.286 КК України, правових підстав для зменшення розміру моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Посилання відповідача на неправильне застосування судом норм матеріального права щодо покладення на нього відповідальності за відшкодування моральної шкоди, є неспроможними.

Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо - транспортна пригода мала місце 23 квітня 2013 року.

ВАТ «НАСК «Оранта» 28 травня 2012 року уклала з ОСОБА_3 договір про цивільно - правову відповідальності, про що видало поліс з терміном дії з 9 травня 2012 року по 8 травня 2013 року, на умовах Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на час укладення полісу, тобто, в редакції від 9 січня 2012 року.

Пунктом 22.3 ст.22 цього Закону, в редакції, яка діяла на час виникнення страхового випадку, передбачено, що потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винним у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди.

Відповідно до п. 9.3 ст.9 даного Закону обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров»ю потерпілих становить 51 000 грв. на одного потерпілого.

Таким чином, максимальна сума моральної шкоди, яка може бути відшкодована ВАТ «НАСК «Оранта» кожному з позивачів становить 2550,00 грв.

З урахуванням викладеного, посилання відповідача в скарзі, на те, що оскільки ліміт відповідальності за шкоду життю та здоров'ю за полісом становить 100 000 грв. і відшкодовується в розмірі 5% від цієї суми, а тому, суму моральної шкоди, визначену судом повинна виплатити потерпілим тільки ВАТ «НАСК «Оранта», є безпідставними, оскільки винна особа не звільняється від відшкодування моральної шкоди в силу ст.1167 ЦК України.

Посилання в рішенні суду на ст.26-1 Закону України ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є помилковим, однак, це не потягло за собою ухвалення незаконного рішення, тому, підстав для його зміни або скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303,307,308,313- 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Ігнатоля

Судді Л.М. Кочегарова

С.А. Зайцева