АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2637/2015 Головуючий в 1-й інстанції - Таран Н.Г.
Доповідач-Чобіток А.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-і особи :Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м.Києві, приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Жукова Ю.В., Лабутіна Ю.Ю., Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна» про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, поділ майна, визнання договору дарування недійсним,-

в с т а н о в и л а:

В травні 2014 року позивач пред»явив вказаний позов до відповідача та зазначав, що з 2008 року до початку 2014 року проживав однією сім»єю без реєстрацію шлюбу з ОСОБА_4.ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_8. Проживали вони за адресою : АДРЕСА_1, однією сім»єю без реєстрації шлюбу, вели з відповідачем спільне господарство,планували спільний бюджет,мали спільні права та обов»язки.

Так , у 2010 році вони придбали і оформили на відповідача однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, де зареєстровані відповідач та їх донька.

У 2011 році вони придбали ще одну однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, яку також оформили на ім»я відповідача.

В кінці січня 2014 року ОСОБА_4 несподівано для нього зібрала речі, дитину та виїхала у невідомому напрямку.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив встановити факт його проживання однією сім»єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з 2008 року по січень 2014 року. Визнати їх спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3 та провести поділ нерухомого майна, виділивши кожному по Ѕ частини цих квартир. При цьому визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_4 та її матір»ю ОСОБА_5 07.06.2014 року з підстав його фіктивності

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що суд при вирішенні спору порушив норми матеріального та процесуального права,не надав належної оцінки всім доказам по справі в їх сукупності .

Вислухавши доповідь судді,пояснення осіб,що з»явилися в судове засідання,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1,2 ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім»єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов»язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором .

Встановлено , що відповідно до свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_8, батьком якої є ОСОБА_3, а матір»ю ОСОБА_4.

На підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2010 року , на ім»я ОСОБА_9 придбано квартиру АДРЕСА_2, де зареєстровані остання та її донька ОСОБА_8.

18.11.2011 року на ім»я ОСОБА_4 придбано квартиру АДРЕСА_3, яка на підставі договору дарування подарована ОСОБА_4 ОСОБА_5.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року, розірвано шлюб ОСОБА_3 з ОСОБА_10, в якому він перебував з 18.07.1996 року.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що останній з 18.07.1996 року по 17.04.2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, в зв»язку з чим позов щодо встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу , а також визнання спільним сумісним майном спірних квартир, придбаних ОСОБА_4 у 2010-2011 роках та їх поділ у відповідності до ст. 74 СК України задоволенню не підлягає, внаслідок чого не підлягає задоволенню і вимога про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_3 недійсним.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз»яснено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю .

Як вже зазначалось вище, достовірно встановлено, що у період під час придбання ОСОБА_4 спірних квартир, ОСОБА_3, перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10.

Таким чином, висновок суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з наведених вище підстав, є законним та обґрунтованим, відповідним нормам матеріального та процесуального права, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, висновків якого доводи апеляційної скарги позивача не спростовують, оскільки в даному випадку за вказаних ним обставин з посиланням на ст. 74 СК України, правового значення не мають.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -