Апеляційний суд Полтавської області
Справа № 22ц - 4288/2010 року Головуючий по 1-й інстанції: Соколенко Ф.Ф.
Суддя-доповідач: Чічіль В.А.
УХВАЛА

IMEHEM У К Р А I Н И

2010 року травня місяця 06 дня м. Полтава

Колеія суддів судовоі палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі

Головуючого: Чічіля В.А.

Cyддiв: Мартєва С.Ю., Пікуля В.П.

при ceкpemapi Мотрій С.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві

на постанову Полтавськогоокружного адміністративного суду від 18 листопада 2009 року

у cnpaві за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві про стягнеаеея щомісячної соціальної допомоги дітям війни.

Колегія суддів, заслухавши доповіідь судді-доповідача , -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2009 року адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано бездіяльнкть Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві протиправною в частині не нарахування ОСОБА_5 підвищення до пенсії', передбаченої ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", в розмірі встановленому ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_5 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та провести відповідні виплати за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року .

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

З постановою суду не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій прохає сскасувати дану постанову, оскільки вважає, що вона винесена з порушенням норм бюджетного законодавства України, приписів ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та нерегульованості на законодавчому рівні порядку проведення вказаних виплат. Прохав прийняти по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скараг не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесения змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами, за адміністративними позовами, у яких апеляційні та касаційні скарги чи подання, подані до набрання чинності цим Законом до відповідних адміністративних судів в адміністративних справах, передбачених пунктом 3 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, i за якими провадження не відкрито, розгляд проводиться у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляцшному порядку апеляційний суд перевіряє законність i обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апелящйної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляцшної скарги на рішення суду першої інстанції апелящйний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги i залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апелящійний суд відхиляє апелящйну скаргу i залишає рішення без зімн, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального i процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, i не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_5 є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України "Про сощальний захист дітей війни" та відповідно до ст.6 вказаного Закону має право на отримання державної соціальної підтримки - підвищення до пенсії в poзмірі 30 % мшімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з наявності у позивача ОСОБА_5 права на отримання, а у відповідача обов'язку по здійсненню позивачу доплати до пенсії, на пщставі ст.6 Закону України " Про соціальний захист дітей війни", з 09.07.2007 p. no 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 року по грудень 2008 року. При цьому, такі висновки суду грунтувались на рішеннях Конституційного Суду України від 09.07.2007року №6-рп/2007 та від 22.05.2008року № 10-рп/2008, якими визнано неконституційними положения п.12 ст.71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" та п.п.41 розділу 2 Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесения змін до деяких законодавчих актів України".

Тобто, після прийняття вищевказаних рішень Конституційним Судом України знову почали діяти положения ст. 6 Закону України "Про сощальний захист дітей війни" ( в редакції Закону від 18 листопада 2004 року ), тобто з цього часу відновлено право на підвищення пенсії на 30 % мшімальної пенсії за віком.

Окрім того, оскільки в 2009 році до часу прийняття рішення положения ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" мають законну силу та не були зменшені чи призупинені, тому з 01 січня 2009 року по день звернення до суду позивач має право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, з підвищенням на 30 відеотків мінімальної пенсії за віком.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Згідно ст.6 Закону України "Про соціальний захист дггей війни", (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дітям війни пенсії або щомюячне довічне грошове утримання чи державна соціалъна допомога, що виплачуеться замість пенсії підвищується на 30 % від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положения, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність..

Оскільки вище вказаними рішеннями Конститущйного Суду України визнавалися неконституційними положения Законів, якими зупинялась дія ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" i відповідно, з дня ухвалення рішення, вони втрачали чинність i не підлягали застосуванню.

За таких обставин, виршуючи cnip i задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що вщповідач як орган, уповноважений призначати та виплачувати пенсії та доплати до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" i здійснити позивачу належні нарахування ( за той перюд часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але на порушення зазначеної статті таких нарахувань не провів, чим i допустив протиправну бездіяльність.

Враховуючи, що за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначаеться лише за правилами, встановленими ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав або встановлював інший розмір, немає, тому, правомірним вважає колеія суддів i застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень даної статті.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано неконституційними положения п. п. 41 розділу 2 Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік" та про внесения змін до деяких законодавчих актів України", а саме редакція ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", передбачена вище наведеним Законом про держбюджет на 2008 рік, отже з цього дня вона втратила чінність i не підлягала застосуванню.

За таких обставин, безпідставними вважає колеія суддів, посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що розмір підвищення до пенсії позивачу в 2008 році повинен виплачуватись, не відповідно до вимог ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008року № 530.

Обгрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції посилання відповчдача на правомірність своїх дій по нездійсненню належних доплат позивачу, як диттині війни, через відсутність бюджетних коштів для цієї мети, оскільки питания фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядаеться .

Безпщетавними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання його коштів, оскільки судом не ухвалювалось рішення про проведения виплат з власних джерел фінансування останнього.

На підставі наведеного, колепя суддів, вважає, що доводи апеляцшної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції i постанова суду є законною та обгрунтованою, а тому підстави для її скасування вщсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315, 317 ЦПК України, колепя суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцшну скаргу Управлшня Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві - відхилити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2009 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення i може бути оскаржена протягом двох місяців шляхом подачі касащйної скарги безпосередньо до Верховного Суду України .

Головуючий суддя: /підпис/ В.А. Чічіль

Судді: підпис/ С.Ю. Мартєв /підпис/ В.П. Пікуль

КОПІЯ

ВІРНО: Суддя апеляційного суду

Полтавської області ______________ В.А.Чічіль