АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Крижанівської Г.В., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Захарченко Вікторія Вікторівна, Акціонерне товариство «Державний Ощадний Банк», малолітній ОСОБА_7, в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_4, Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визнання свідоцтв та договору купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, -

УСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 757/28180/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5614/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Козлов Р.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
У грудні2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В., АТ «Державний Ощадний Банк», малолітній ОСОБА_7, в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_4, Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визнання свідоцтв та договору купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її тітка ОСОБА_10, якій за життя на праві власності належало 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 житловою площею - 16,20 кв.м. (загальною площею 27,10 кв.м.) та грошові кошти в сумі 12173 грн. 70 коп., що перебувають на компенсаційному рахунку НОМЕР_1 у Шевченківському відділенні №5441/0337 АТ «Державний Ощадний банк України». Як спадкоємиця померлої другої черги за законом за правом представлення, у липні 2012 року вона звернулася до Другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, органом нотаріату 12 липня 2012 року заведено спадкову справу №502/2012. Постановою державного нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори від 06 червня 2013 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не надала оригінали правовстановлюючих документів на предмет спадкування - частину вищевказаної квартири. В подальшому їй стало відомо, що ОСОБА_3, яка також є спадкоємицею померлої другої черги за законом, звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом було заведено другу спадкову справу № 07/2012, а 10 грудня 2012 року відповідачу ОСОБА_3, як єдиному спадкоємцю померлої, були видані Свідоцтва про право на спадщину на частину квартири та грошові кошти. 23 квітня 2013 року відповідач ОСОБА_3, як власниця 3/4 частин спірної квартири, та ОСОБА_11, який був власником іншої ј частини даного об'єкта нерухомого майна, та ОСОБА_1, ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу спірної квартири. Посилаючись на порушення її права на спадщину, як спадкоємиці другої черги за законом за правом представлення, просила суд визнати видані 10 грудня 2012 року свідоцтва про право власності на спадщину в цій частині недійсними; визнати за нею право власності на 3/8 частин спірної квартири в порядку спадкування за законом та на 1/2 частину грошових коштів, які входять до спадкової маси; визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 23 квітня 2013 року; витребувати з чужого незаконного володіння відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_4 3/8 частин спірної квартири.

У лютому 2014 року відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулися з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що за життя спадкодавець ОСОБА_10 внаслідок незадовільного стану здоров'я перебувала у безпорадному стані, доглядала ОСОБА_10 до останнього дня відповідач ОСОБА_3, а ОСОБА_2 свідомо ухилялася від надання допомоги своїй тітці. Враховуючи зазначене та заяву про збільшення позовних вимог просили усунути від права на спадкування ОСОБА_2 на майно спадкодавця ОСОБА_10 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках витрати пов'язані з наданням правової допомоги у розмірі 8 769,60 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Захарченко Вікторія Вікторівна, Акціонерне товариство «Державний Ощадний Банк», малолітній ОСОБА_7, в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_4, Печерська районна в м.Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визнання свідоцтв та договору купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на спадкове майно - задоволено частково.

Визнано частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 грудня 2012 року, видане ОСОБА_3 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко Вікторією Вікторівною на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване в реєстрі за №1913, в частині 3/8 частки квартири.

Визнано частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 грудня 2012 року, видане ОСОБА_3 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко Вікторією Вікторівною на грошовий вклад з належними відсотками та компенсаціями у Філії-Шевченківському відділенні №5441/0337 АТ «Державний Ощадний банк України» на компенсаційному рахунку НОМЕР_1 з сумою 12173,70 грн. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване в реєстрі за №1915, в частині 1/2 частки грошового вкладу.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 27,10 кв.м., житловою площею - 16,20 кв.м. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину грошового вкладу з належними відсотками та компенсаціями у Філії-Шевченківському відділенні №5441/0337 АТ «Державний Ощадний банк України» на компенсаційному рахунку НОМЕР_1 з сумою 12173,70 грн. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 458 грн. 67 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 458 грн. 67 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 458 грн. 67 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 - відхилено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2014 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Захарченко Вікторія Вікторівна, Акціонерне товариство «Державний Ощадний Банк», малолітній ОСОБА_7, в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_4, Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визнання свідоцтв та договору купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року. Витребувано з Печерського районного суду м. Києва цивільну справу № 757/28180/13-ц. (т. 3 а.с. 30)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Захарченко ВікторіяВікторівна, Акціонерне товариство «Державний Ощадний Банк», малолітній ОСОБА_7, в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_4, Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визнання свідоцтв та договору купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року закрито, як помилково відкрите, оскільки рішення суду у частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 3/8 квартири у порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, не переглядалося судом апеляційної інстанції. (т. 3 а.с. 50-51)

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 3/8 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 27,10 кв.м., житловою площею - 16,20 кв.м. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що задовольняючи вказану частину позовних вимог, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема не враховано того, що відсутні підстави вважати ОСОБА_2 такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_10, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4., так як в своїх заявах позивач заявляла, що приймає спадщину за спадкодавцем яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5. і мала зовсім інший ідентифікаційний код, до того ж органи нотаріату ідентифікували заяви спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як подані спадкоємцями різних спадкодавців.

Зазначає, що наслідком повідомлення ОСОБА_2 державному нотаріусу не правдивих юридичних фактів стало заведення двох спадкових справ нотаріусами та цей судовий розгляд, при цьому у рішенні суду першої інстанції зазначені обставини, які не відповідають дійсності.

Посилається, що суд незаконно без посилання на жодну норму матеріального права визнав за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частин спірної квартири, хоча позивач ніколи не була власником спірної квартири, ніколи в ній не проживала, а визнанням права власності за позивачем порушено законні права дитини-інваліда на єдине житло родини.

Вважає, що судом першої інстанції не вказано в судовому рішенні про факт добросовісності набувачів ОСОБА_12 та ОСОБА_1, та порушено норми ст.88 ЦПК України, оскільки суд стягнув з відповідачів судовий збір у рівних частках, хоча до них були різні позовні вимоги і задоволені вони були по різному.

На думку апелянта судом порушено норми матеріального права: ст.41 Конституції України; п.2 ч.1 ст. 3, п.5. ст. 12, ч.1 ст.204, ч.1. ст. 321 ЦК України; ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не застосовано норма матеріального права, яка підлягала застосуванню: ст. 330, 388, 1280 ЦК України, та порушено норми процесуального права: ст.ст. 213, 214 глави 5 ЦПК України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_10, якій за життя на праві власності належало 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 та грошові кошти в сумі 12173 грн. 70 коп., що перебувають на компенсаційному рахунку № НОМЕР_1 у Шевченківському відділенні №5441/0337 AT «Державний Ощадний банк України». Позивачка є племінницею ОСОБА_10 і належить до кола спадкоємців померлої за законом, що сторонами справи не оспорювалося.

Також було встановлено судом першої інстанції, що 12 липня 2012 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до Другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в цей же день органом нотаріату було заведено спадкову справу №502/2012. При цьому, звертаючись до нотаріальної контори, позивачка у заяві помилково зазначила дату народження померлої (ІНФОРМАЦІЯ_2 замість 13 червня 1939 року) та дату її смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1 замість ІНФОРМАЦІЯ_3). Після виявлення вказаної помилки позивачка, в межах даної спадкової справи, подала повторну заяву про прийняття спадщини від 15 серпня 2012 року, в якій дата народження та смерті спадкодавиці вже були зазначені вірно, однак вказані зміни нотаріусом не були внесені до реєстру.

Постановою державного нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори від 06 червня 2013 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих мотивів, що позивачка не надала оригінали правовстановлюючих документів на предмет спадкування - частину вищевказаної квартири.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачка ОСОБА_3, яка є рідною сестрою ОСОБА_10 і також належить до кола спадкоємців вказаної особи за законом другої черги, звернулася до приватного нотаріуса Захарченко В.В. із заявою про прийняття спадщини, зазначивши у заяві, що інших спадкоємців померлої, крім неї, немає. 18 липня 2012 року приватним нотаріусом заведено спадкову справу № 7/2012.

При цьому, враховуючи допущену позивачкою помилку, органи нотаріату не вжили передбачених законодавством всіх можливих заходів для додаткової перевірки, та не ідентифікували спадкові справи № 7/2012 та №502/2012 як такі, що паралельно заведені щодо майна одного й того ж спадкодавця.

10 грудня 2012 року відповідачці ОСОБА_3, як єдиному спадкоємцю померлої, було видано свідоцтва про право на спадщину - зазначені вище частину квартири та грошові кошти.

23 квітня 2013 року відповідачка ОСОБА_3, як власниця 3/4 частин спірної квартири, та ОСОБА_11, який був власником іншої 1/2 частини даного об'єкта нерухомого майна, з однієї сторони, та ОСОБА_4 і ОСОБА_1, з другої сторони, уклали договір купівлі-продажу спірної квартири, в результаті якого ОСОБА_4 і ОСОБА_1 набули право спільної часткової власності на вказане житлове приміщення.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч. З ст. 1266 цього Кодексу племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Враховуючи, що мати позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_13, яка була рідною сестрою спадкодавця, померла 11 лютого 2000 року, позивачка є спадкоємицею ОСОБА_10 другої черги за законом за правом представлення, при цьому та обставина, що позивачка належить до кола осіб, які вправі претендувати на спадкове майно згідно правила ст. 1262 ЦК України іншими учасниками процесу також не заперечувалася.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки внаслідок допущеної помилки у заяві про прийняття спадщини, органами нотаріату було майже одночасно заведено дві різні спадкові справи щодо майна одного спадкодавця, а після виправлення цієї помилки позивачкою у серпні 2012 року, тобто в межах визначеного законом строку для прийняття спадщини, даний недолік усунуто не було, приватним нотаріусом Захарченко В.В., з незалежних від неї причин, видано ОСОБА_3 свідоцтва про право на всю спадщину без урахування спадкових прав позивачки.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в заяві до Другої Київської нотаріальної контори, яка була завірена приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Земенковою Ю.А., ОСОБА_2 зазначила, що приймає спадщину за законом після смерті своєї тітки ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, народилась ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказаною заявою ОСОБА_2 засвідчила, що інших спадкоємців у ОСОБА_10 не має, при цьому разом з заявою до нотаріальної контори правовстановлюючих документів надіслано не було.

12 липня 2012 року на підставі заяви ОСОБА_2 державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Шершун О.В. заведено та зареєстровано в Спадковому реєстрі спадкову справу №502/2012 (т.1 а.с.97).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 : «Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми).

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи».

12.07.2012 р. державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори ШершунО.В. направлено в адресу позивача листа №2293/02-04, яким повідомлено ОСОБА_2, які документи вона має надати для отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом (т.1 а.с.94).

Оскільки ОСОБА_2 не виконала зазначені вимоги законодавства, 06 червня 2013 року Постановою державного нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 у зв'язку з не наданням позивачем оригіналів правовстановлюючих документів на предмет спадкування, а саме: частини спірної квартири.

Відповідно до п.1 глава 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»: Нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України.

18 червня 2012 року відповідач ОСОБА_3, яка є рідною сестрою ОСОБА_10 і також належить до кола спадкоємців другої черги за законом, особисто звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В. із заявою про прийняття спадщини та надала нотаріусу оригінали всіх необхідних для вчинення нотаріальних дій документів, зазначивши, що інших спадкоємців померлої крім неї немає. (т. 2 а.с. 2)

Судом встановлено, що виконавши всі вимоги п.1.4 та п.3.6 «Положення про Спадковий реєстр» та пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 р. 2 гл. 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» приватний нотаріус київського міського нотаріального округу Захарченко В.В. не ідентифікувала заяви відповідача ОСОБА_3 та відкриту спадкову справу за заявою позивача ОСОБА_2, як такі, що мають наміри прийняти спадщину від одного спадкодавця, а зробила висновок, що наміри у заявників прийняти спадщину від різних осіб.

18 липня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В. заведено спадкову справу № 7/2012.

10 грудня 2012 року ОСОБА_3, як єдиному спадкоємцю померлої, було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на ѕ частини квартири та грошові кошти, які складали спадкову масу.

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємець ОСОБА_3 зареєструвала своє право власності на частку нерухомого майно в державних органах (т.1 а.с. 145,146).

Відповідно до п.3. «Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя» схвалених Рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29.01.2009 р.: «Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину є документом, що підтверджує перехід права власності на майно від спадкодавця до спадкоємців».

Право власності у набувача виникає, а сам правочин вважається вчиненим лише після здійснення його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210, ч. 4 ст. 334 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно звіту про оцінку однокімнатної квартири АДРЕСА_1, складеного співробітником ТОВ Альфета-Івелейшн груп», оцінювачем ОСОБА_17, оціночна вартість об'єкта оцінки без врахування ПДВ складає 429 450,00 грн. (т.1 а.с. 154)

23.04.2013 р. між продавцями ОСОБА_3 та ОСОБА_11 з одного боку та покупцями ОСОБА_4 та ОСОБА_18 з другого боку було укладено договір купівлі-продажу (далі-Договір) однокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 27,10 кв.м., житловою площею - 16,20 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме пункту 1.2 Договору, квартира належала продавцям в наступних частинах: ОСОБА_3 була власником 3/4 часток квартири (6/8) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.12.2012 р. приватним нотаріусом Захарченко В.В. за реєстром № 1913, ОСОБА_11 належало 1/4 часток квартири (2/8) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.07.2008 р. державним нотаріусом РадіоновоюЛ.І. за реєстром № 8-2134.

Відповідно до пункту 2.1 Договору покупцями було сплачено, а продавцями отримано 431 622 грн.00 коп., а саме: ОСОБА_3 отримала - 323 716 грн. 50 коп., ОСОБА_11 отримав - 107 905 грн. 50 коп.

Відповідно до пункту 1.5 Договору продавці ОСОБА_3 та ОСОБА_11 гарантували покупцям, що на момент укладення Договору квартира АДРЕСА_1: в спорі не значиться, відсутні будь-які права чи обтяження, щодо нього у третіх осіб, від покупців не приховано обставин, які мають істотне значення, щодо нерухомого майна відсутні судові спори, внаслідок продажу майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, обтяжень, а також будь-яких прав щодо відчужуваного нерухомого майна у третіх осіб як в межах, так і за межами України, немає.

Договір було посвідчено приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., та ним же зазначено, що належність ОСОБА_3 та ОСОБА_11 квартири перевірено, в результаті даного договору ОСОБА_4 та ОСОБА_18 набули право спільної сумісної власності на вказане житлове приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: письмової заяви приватного нотаріуса Русанюка З.З. до суду першої інстанції, договір був посвідчений та укладений у повній відповідності до законодавства України. (т.1 а.с. 136)

Згідно до ч.1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

24 грудня 2013 року ОСОБА_2 звертаючись в суд з позовною вимогою про визнання свідоцтв про право на спадщину в частині 1/2 частини суми вкладу та 3/8 частин спірної квартири недійсними посилалася на те, що через відсутність у неї правовстановлюючих документів на квартиру, які на момент оформлення спадщини були в розпорядженні відповідача ОСОБА_3, вона була позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Задовольняючи зазначену вимогу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, внаслідок допущених ОСОБА_2 помилок у заяві про прийняття спадщини, органами нотаріату було майже одночасно заведено дві різні спадкові справи щодо майна одного спадкодавця, а після виправлення у серпні 2012 року, тобто в межах визначеного законом строку для прийняття спадщини, однієї з помилок даний недолік усунуто не було. Приватним нотаріусом Захарченко В.В. видано ОСОБА_3 свідоцтва про право на всю спадщину без урахування спадкових прав ОСОБА_2

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Колегія суддів погоджується, що оскільки нормами чинного законодавства не передбачено відкриття одночасно двох спадкових справ, позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, виданих відповідачці, в частині 1/2 частини суми вкладу та 3/8 частин спірної квартири підлягають задоволенню для врахування спадкових прав ОСОБА_2

Також колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що вимоги позивачки в частині визнання договору купівлі-продажу квартири від 23 квітня 2013 року частково недійсним задоволенню не підлягають, оскільки позивачка, не будучи учасником даного договору, вправі ставити питання про захист свого права на відчужене іншою особою майно шляхом застосування речово-правових, а не зобов'язальних способів захисту порушеного права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги в частині витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 і ОСОБА_1 3/8 частин спірної квартири не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, посиланням на яку позивачка обґрунтовує свої вимоги, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З огляду на фактичні обставини справи, вірним є висновок суду першої інстанції, що добросовісність набувачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 презумується в розумінні ч. 5 ст. 12, ст.ст. 330, 388 ЦК України, таку ж правову позицію висловив ВССУ в інформаційному листі № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 р. «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

Витребування майна, як вбачається зі змісту даної норми, полягає у вилученні конкретної речі у однієї особи з наступним переданням її іншому суб'єкту. При цьому віндикаційний позов може бути пред'явлений про захист права власності на річ, яка визначена індивідуально. Оскільки спірна частка однокімнатної квартири за своєю правовою природою та фізичними властивостями є ідеальною, в натурі у встановленому законом порядку не виділена, дане майно не належить до об'єктів, щодо яких може бути застосовано визначений ст. 387 ЦК України механізм витребування.

Відносно відмови у задоволенні вимог зустрічного позову, колегія суддів зазначає, що вказана частина позову вже була переглянута в апеляційному порядку.

Таким чином, з огляду на вимоги апеляційної скарги, перегляду в апеляційному порядку підлягає рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 3/8 частини спірної квартири, яка була ухвалена судом першої інстанції з огляду на те, що внаслідок відсутності у позивачки правовстановлюючих документів на квартиру, які на момент оформлення спадщини були в розпорядженні відповідачки, позивачка була позбавлена об'єктивної можливості реалізувати свої спадкові права шляхом звернення до органів нотаріату.

Вказане рішення Печерського районного суду в частині визнання права власності на 3/8 частини спірної квартири колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Задовольняючи позовну вимогу в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на вищевказану частину спадкового майна суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем була направлена нова заява про прийняття спадщини в установлений законом строк, де усунуто недоліки першої заяви.

Таким чином, з огляду вказане, колегія суддів вважає, що право позивача на 3/8 частки спірної квартири підлягає безумовному задоволенню, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 05.08.2014 р. обґрунтоване та законне і скасуванню не підлягає, доводи апеляційної скарги висновків в рішенні суду не спростовують та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: