У Х В А Л А

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_3, третя особа - відкрите акціонерне товариство національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування шкоди в порядку регресу за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (далі ‒ ПАТ «СК «Країна») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 19 березня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки Nissan Armada, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля марки Subaru, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Постановою Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у ДТП. У результаті пригоди застрахований автомобіль ОСОБА_4 отримав механічні ушкодження.

Посилаючись на те, що страхова компанія сплатила потерпілому страхове відшкодування у розмірі 31 755 грн., а відкрите акціонерне товариство національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі ‒ ВАТ НАСК «Оранта»), в якому застрахував свою цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3, сплатило позивачеві страхове відшкодування лише на суму 16 023 грн. 07 коп., позивач просив стягнути з відповідача в порядку регресу 15 732 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ «СК «Країна» відмовлено.

У касаційні скарзі ПАТ «СК «Країна» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів розміру завданих ОСОБА_4 унаслідок ДТП збитків, не підтвердив реально витрачених ним коштів на ремонт автомобіля, а надав лише рахунок-фактуру, в якому зафіксовано попередню вартістю відновлювального ремонту.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що сума страхового відшкодування, виплачена позивачем потерпілому, підлягає стягненню з ВАТ НАСК «Оранта», оскільки охоплюється лімітом відшкодування полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 19 березня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Nissan Armada, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля марки Subaru, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 У результаті ДТП застрахований у ПАТ «СК «Країна» автомобіль ОСОБА_4 отримав механічні ушкодження.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у ДТП.

16 травня 2013 року ПАТ «СК «Країна» виплатило ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 31 755 грн., у результаті чого відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуло право зворотної вимоги (регресу).

29 серпня 2013 року ВАТ НАСК «Оранта» сплатило позивачеві страхове відшкодування на суму 16 023 грн. 07 коп.

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що заподіяна відповідачем матеріальна шкода повністю покривається лімітом відповідальності страхувальника та підлягає стягненню з ВАТ НАСК «Оранта» з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору

Пунктами 9.1, 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У ст. 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не врахував та не дав належної правової оцінки умовам договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу АВ/4200976, звіту № 1461/2 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеному 03 квітня 2013 року (а.с. 51-55), в якому коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу визначено на рівні 0,6516, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - у розмірі 16 023 грн. 07 коп. Саме цю суму й сплатило ВАТ НАСК «Оранта» позивачеві.

При цьому висновок суду апеляційної інстанції про те, що між страховими компаніями існувала домовленість про отримання позивачем у добровільному порядку страхового відшкодування у розмірі 16 023 грн. 07 коп. не підтверджено належними та допустимими доказами та ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведеного вище апеляційний суд не врахував, у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не перевірив і не дав належної оцінки посиланням позивача на те, що ВАТ НАСК «Оранта» виплатило позивачеві страхове відшкодування, а різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням повинна відшкодувати винна особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Отже, апеляційний суд не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська