Справа № 487/4993/15-ц
Провадження № 2/487/2139/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2015 м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.,

при секретарі - ІГНАТЬЄВІ А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначила, що сторони перебували у зареєстровану шлюбі від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 14 серпня 2012 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання дітей щомісячно в розмірі 500 гривень на кожного, починаючи з 03 травня 2012 року і до досягнення дітьми повноліття. Про наявність зазначеного рішення відповідачу було відомо, оскільки він був присутнім під час розгляду справи у суді. Однак, незважаючи на обізнаність про наявність рішення про стягнення аліментів, відповідач в добровільному порядку вказане рішення не виконує, що, згідно довідки Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Заводський ВДВС Миколаївського МУЮ), призвело до виникнення заборгованості за період з 01.11.2013 року по 01.07.2015 року у розмірі 21000,00 гривень. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 01.04.2015 року з відповідача було стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2013 року по грудень 2014 року у сумі 27700,00 гривень. З огляду на викладене позивачка просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 57650,00 гривень відповідно до наданого розрахунку.

Представник позивачки підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволені, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду предявленого позову був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідачі не зявився до суду без поважних причин. З урахуванням заяви представника позивачки про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі.

Дослідивши матеріали страви, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі за №6-94цс15.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 14 серпня 2012 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання дітей щомісячно в розмірі 500 гривень на кожного, починаючи з 03 травня 2012 року і до досягнення дітьми повноліття.

Про наявність зазначеного рішення відповідачу було відомо, оскільки він був присутнім під час розгляду справи у суді, що вбачається із тексту даного процесуального документа.

Згідно довідки Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ від 01.07.2015 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з 01.11.2013 року по 01.07.2015 року складає 21000,00 гривень, сума щомісячного платежу по аліментах дорівнює 1000 гривень.

Таким чином судом встановлено факт виникненні заборгованості по аліментам з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, а саме: відповідача ОСОБА_2

Доказів щодо наявності обставин, які свідчать про утворення заборгованості зі сплати аліментів з незалежних від відповідача причин суду не надано.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 01.04.2015 року з відповідача було стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2013 року по жовтень 2014 року включно у сумі 27700,00 гривень.

Таким чином, вимоги щодо повторного стягнення аліментів за вказаний період є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені з аліментів за період з 01.11.2014 року по 01.07.2015 року суд, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі за №6-94цс15, виходить за наступного розрахунку:

за листопад 2014 року: 1000,00 гривень х 1% х 30 = 300;00 гривень;

за грудень 2014 року: 1000,00 гривень х 1% х 31 = 310;00 гривень;

за січень 2015 року: 1000,00 гривень х 1% х 31 = 310;00 гривень;

за лютий 2015 року: 1000,00 гривень х 1% х 28 = 280,00 гривень;

за березень 2015 року: 1000,00 гривень х 1% х 31 = 310;00 гривень;

за квітень 2015 року: 1000,00 гривень х 1% х 30 = 300;00 гривень;

за травень 2015 року: 1000,00 гривень х 1% х 31 = 310;00 гривень;

за червень 2015 року: 1000,00 гривень х 1% х 30 = 300;00 гривень.

Загальна сума заборгованості шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) складає: 300,00+310,00+310,00+280,00+310,00+300,00+310,00+300,00=2420,00 гривень.

З огляду на викладене оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2014 року по червень 2015 року включно у сумі 2420,00 гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у звязку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у сумі 243 гривні 60 копійок у дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 180, 196 СК України, ст.ст. 49, 549 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2014 року по червень 2015 року включно у сумі 2420 (дві тисячі чотириста двадцять) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок у дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження. Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: А.О. ТЕМНІКОВА