У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лизинг» до ОСОБА_4 про стягнення суми; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лизинг» про стягнення заробітної плати, допомоги по безробіттю, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання видати дублікат трудової книжки, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лизинг» на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 24 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лизинг» (далі - ТОВ «ВіЕйБі Лизинг») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що ОСОБА_4 працювала у товаристві до 15 липня 2013 року на посаді заступника керівника з організації роботи з проблемними активами та дебіторською заборгованістю, а з 20 травня 2008 року по 21 листопада 2011 року - на посаді начальника операційної служби товариства.

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернулася до адміністрації ТОВ «ВіЕйБі Лизинг» про видачу їй авансу у рахунок заробітної плати у розмірі 25 тис. грн строком до 30 березня 2013 року. Станом на 30 березня 2013 року грошові кошти у розмірі 25 тис. грн ОСОБА_4 не повернула.

Наказом від 15 липня 2013 року № 18-ОC ОСОБА_4 звільнена з роботи у ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» з посади заступника керівника з організації роботи з проблемними активами та дебіторською заборгованістю з 15 липня 2013 року за п. 1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі зміною організації праці та скороченням чисельності персоналу у ТОВ «ВіЕйБі Лізинг».

ТОВ «ВіЕйБі Лизинг» просило стягнути з ОСОБА_4 42 474 грн 03 коп., з яких: сума неповернутого авансу - 23 199 грн 78 коп.; 3 % річних від неповернутої суми авансу - 1 251 грн 17 коп.; інфляційна складова боргу за авансом - 5 855 грн 34 коп.; компенсація за недостачу товарно-матеріальних цінностей - 3 830 грн 92 коп.; компенсація за сплачений єдиний соціальний внесок за фактом неправомірної видачі листків непрацездатності - 615 грн 98 коп.; компенсація вихідної допомоги та витрат позивача зі сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску - 7 720 грн 84 коп.

ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому зазначала, що наказом від 15 липня 2013 року № 18-ОС її звільнено з роботи у ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» з посади заступника керівника з організації роботи з проблемними активами та дебіторською заборгованістю за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі зміною організації праці та скороченням чисельності персоналу товариства з 15 липня 2013 року, але в її трудову книжку були внесені завідомо неправильні записи № № 23-27, що позбавило її можливості подальшого працевлаштування: запис під № 23 - «звільнена із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України», але без зазначення «у зв'язку зі зміною організації праці та скорочення чисельності…»; запис під № 25 - «звільнена у зв'язку з вчиненням за місцем роботи розкрадання та з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за ст. 40 КЗпП України»; запис під № 27 - записано підставу звільнення п. 1 ст. 40 КЗпП України, але не зазначено «у зв'язку зі зміною організації праці та скороченням чисельності…».

ОСОБА_4 просила стягнути з ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» грошову суму у розмірі 98 535 грн 24 коп., з якої: заборгованість із заробітної плати - 3 142 грн 24 коп.; недоотримана плата на випадок безробіття - 12 393 грн; моральна шкода - 83 тис. грн, а також зобов'язати ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» виготовити та вручити ОСОБА_4 дублікат її трудової книжки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 13 травня 2015 року, позов ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» 23 199 грн 78 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині позову ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» на користь ОСОБА_4 20 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ВіЕйБі Лизинг», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції у частині задоволення зустрічного позову про стягнення 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та відмови у позові банку про стягнення 5 855 грн 34 коп. інфляційних втрат та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову про відшкодування моральної шкоди відмовити, стягнути з ОСОБА_4 5 855 грн 34 коп. інфляційних втрат та 3 830 грн 92 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої неповерненням товарно-матеріальних цінностей.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 20 травня 2008 року по 21 листопада 2011 року ОСОБА_4 працювала у ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» на посаді начальника операційної служби, а з 21 листопада 2011 року - на посаді заступника керівника з організації роботи з проблемними активами та дебіторською заборгованістю (а. с. 7, 8 т. 1,).

Наказом ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» від 04 лютого 2013 року № 04/02/13-з/п, на підставі заяви ОСОБА_4, останній виданий аванс у рахунок її заробітної плати у розмірі 25 тис. грн із зобов'язанням повернути вказану суму до 30 березня 2013 року (а. с. 9, 10, т. 1).

Відповідно до службової записки від 01 квітня 2013 року станом на 30 березня 2013 року грошові кошти у розмірі 25 тис. грн ОСОБА_4 повернуті не були (а. с. 11, т. 1).

Наказом ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» від 15 липня 2013 року № 18-ОС ОСОБА_4 звільнено з посади заступника керівника з організації роботи з проблемними активами та дебіторською заборгованістю з 15 липня 2013 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі зміною організації праці та скороченням чисельності персоналу у ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» (а. с. 95, т. 1).

Як вбачається з довідки ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» від 14 січня 2015 року

№ 58 за квітень-липень 2013 року на підставі наказу від 02 квітня 2013 року № 02/04/13-з/п із заробітної плати ОСОБА_4 утримано 1 800 грн 22 коп.; заборгованість ОСОБА_4 за одержаним у рахунок заробітної плати (з врахуванням проведених відрахувань) та неповернутим авансом склала 23 199 грн 78 коп. (а. с. 202-203, т. 2).

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_4 23 199 грн 78 коп., оскільки належних та допустимих доказів у силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України про повернення вказаної суми ОСОБА_4 не надала.

Щодо стягнення інфляційних втрат, то суди правильного вказали, що норма ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується.

Згідно з п. 1 ст. 134 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_818/ed_2015_04_15/pravo1/KD0001.html?pravo=1> працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини, коли між працівником і підприємством відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_832/ed_2015_04_15/pravo1/KD0001.html?pravo=1> укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Суди обґрунтовано відмовили ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» у позові про стягнення з ОСОБА_4 3 830 грн 92 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої неповерненням товарно-матеріальних цінностей, оскільки на день звільнення ОСОБА_4 інвентаризація товарно-матеріальних цінностей у присутності ОСОБА_4 не проводилася. Доводи представника ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» про договір про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_4 від 20 травня 2008 року не можуть бути взяті до уваги оскільки цей договір укладався з ОСОБА_4 за попередньою посадою (а. с. 30, т. 1).

Оскільки при оформленні трудової книжки на день звільнення ОСОБА_4 відповідальними представниками ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» у трудову книжку були внесені свідомо неправильні записи № № 23−25, що створило для неї труднощі у подальшому працевлаштуванні, та зважаючи на те, що на утриманні у ОСОБА_4 знаходиться малолітній син ОСОБА_5, 2004 року народження, суди обґрунтовано стягнули з ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України та засад розумності і справедливості.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лизинг» відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.