Провадження № 2/760/475015
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Січкар Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

26.05.2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та уточнивши позовні вимоги просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору №445/82533 від 14.05.2008 року в розмірі 142147,73 грн. та судовий збір в розмірі 1421,15 грн.

В позові посилається на те, що 14.05.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №445/82533, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 182694,00 грн., зі сплатою 12,55 % річних, строком до 13.05.2015 року.

Також, позивач зазначає, що 14.05.2008 року між позивачем та відповідачем в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором було укладено договір застави №35.02-09/459, предметом якого був автомобіль Toyota Camry 3.5, номер шасі НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1.

На порушення умов договору відповідач не виконує зобов'язання по своєчасному поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим у останнього виникла вищезазначена заборгованість перед позивачем.

В судовому засіданні представник позивача позов з урахуванням уточнень підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. В попередньому судовому засіданні відповідач зазначав, що проти позову заперечує та заявив клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, на підставі чого просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Судом встановлено, що 14.05.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №445/82533 (а.с.7-9).

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 182694,00 грн., зі сплатою 12,55 процентів річних та наступними порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа місяця згідно графіку, який визначений пп.1.1.1. п.1.1. ст.1 Договору.

Вбачається, що відповідач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит в сумі 182694,00 грн.

Судом також встановлено, що 14.05.2008 року між позивачем та відповідачем в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором було укладено договір застави №35.02-09/459, предметом якого був автомобіль марки Toyota, модель Camry 3.5, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.10-11).

01.12.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. було здійснено виконавчий напис, відповідно до якого за рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна переданого в заставу пропонується задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі розміром 167328,19 грн. за кредитним договором, а також витрати пов'язані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 3000,00 грн. (а.с.16).

Вищезазначений виконавчий напис було пред'явлено до виконання та відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.05.2012 року, встановлено, що заставне майно за кредитним договором було реалізовано з прилюдних торгів за 98300,00 грн., відповідно до платіжного доручення №587 від 17.05.2012 року на користь стягувача перераховано 75685,06 грн. Залишок боргу становить 94643,13 грн. (а.с.19).

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №5 від 30.03.2012 року, наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Відповідно до п.3.3.9. Кредитного договору, позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. цього договору.

Встановлено, що у передбачені строки відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому станом на 17.09.2014 року у останнього утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 142147,73 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 90086,99 грн.; заборгованості за відсотками - 27228,45 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 10232,33 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 3477,55 грн.; інфляційні витрати за кредитом - 8292,31 грн.; інфляційні витрати за відсотками - 2830,09 грн. (а.с.49-50).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно ч. 2 п. 17 Постанови № 5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року передбачено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Суд вважає, що вказана вище норма права не позбавляє права кредитора звернутися до суду за захистом свого порушеного права, внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання, після рішення суду про стягнення з останнього основного боргу. Крім того , суд враховує, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків .

Враховуючи те, що відповідач не виконав умов Кредитного договору №445/82533 від 14.05.2008 року, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості.

Разом з тим, відповідачем було подано до суду клопотання про застосування строку позовної давності.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що пеня за несвоєчасне повернення кредиту та пеня за несвоєчасне повернення відсотків, нарахована відповідачу за період з вересня 2013 року по вересень 2014 року.

Разом тим, позов позивачем було пред'явлено до суду 26.05.2015 року, а здано до відділення зв'язку 22.05.2015 року.

Таким чином враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, які ставляться до 22.05.2014 року..

Вбачається, що загальний розмір пені, нарахований відповідачу, що охоплються річним строк позовної давності, тобто з 22.05.2014- 11.09.2014 року становить 5223,04 грн.

В свою чергу, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір є значним.

Тому у світлі вищезазначених міркувань та з огляду на усі наявні матеріали, суд вважає за потрібне ухвалити рішення на засадах справедливості, зменшивши розмір неустойки до 500,00 грн.

Така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03.09.2014 № 6-100цс14, який є обов'язковим для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України.

Що стосується посилань відповідача про застосування строку позовної давності до інших вимог позивача, суд вважає,їх необґрунтованими.

Вбачаться, що постанова про повернення виконавчого листа стягувачу в порядку п.8 ч.1 ст.47, ст. 50 ЗУ « Про виконавче провадження», датована 23.05. 2012 року.

Позов здано до відділення поштового зв»язку 22.05.2015 року.

З огляду на викладене та проаналізувавши заявлені вимоги, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної на звернення до суду щодо вимог про стягнення заборгованості по кредитному договору та коштів передбачених ст. 625 ЦК України.

З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню розмірі 128 937, 84 грн., в т.ч. заборгованості за кредитом - 90086,99 грн.; заборгованості за відсотками - 27228,45 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків - 500,00 грн.; інфляційні витрати за кредитом - 8292,31 грн.; інфляційні витрати за відсотками - 2830,09 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1289, 37 гривень.

Керуючись ст.ст. 253, 256-258, 261, 509, 525, 526, 530, 551,599, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.3,4, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 25.11.2010 року в розмірі 128 937, 84 гривень.

В іншій частині позову, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 1289, 37 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: