АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

01 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Лаченкової О.В.

при секретарі - Левцунові І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «Дніпротехсервіс» до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ НВФ «Дніпротехсервіс» у травні 2011 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційної складової боргу та трьох відсотків річних простроченої суми /а.с. 4-6/.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2014 року позовні вимоги було задоволено у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 497 775, 46 грн., з яких 398 742, 84 грн. індексаційних збитків за період з 28.06.2008 року по 25.02.2011 року та 99 032, 62 грн. - 3 відсотки річних за період з 28.06.2008 року по 25.02.2011 року. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 251-252/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити ТОВ НВФ «Дніпротехсервіс» в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 274-279/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак, грошовим вважається будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 27.06.2007 року між ТОВ НВФ «Дніпротехсервіс» та відповідачем ОСОБА_2, який на той час працював головним юрисконсультом підприємства, укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав 1 262 500 грн. строком на п'ять років та зобов'язався повернути їх відповідно до графіка погашення, визначеного п. 3.1 Договору /а.с. 8-9, 11/.

Відповідно до п. 2.2 нарахування відсотків за користування позикою за цим договором не передбачено.

Відповідно до п. 3.3 Договору позики у разі припинення трудових відносин боржника з ТОВ НВФ «Дніпротехсервіс», боржник зобов'язаний повернути суму боргу з урахуванням суми, повернутих згідно п. 3.1 договору, на протязі трьох місяців з моменту припинення трудових відносин, а також сплатити у той же строк штраф, розмір якого встановлено формулою, згідно додатку 1 до цього договору.

Наказом № 61к від 27.03.2008 року, за заявою ОСОБА_2 , трудові відносини було припинено, за згодою сторін, за п.1 ст. 36 КЗпП України /а.с. 17, 18/.

Таким чином, ОСОБА_2 повинен був повернути позивачу позику строком до 28.06.2008 року, але зобов'язання за договором ОСОБА_2 у повному обсязі не виконав.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2010 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.08.2010 року, позовні вимоги ТОВ «Дніпротехсервіс» було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача борг в сумі 1 238 331, 79 грн. та пеню в сумі 103 647, 21 грн. /а.с. 13-14, 15-16/.

Зазначене рішення було виконано боржником 25.02.2011 року, що підтверджується інформацією про виконавче провадження від 04.03.2014 року /а.с. 222-224/.

У зв'язку з тим, що наявність судового рішення про задоволення позовних вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, ТОВ «Дніпротехсервіс» у травні 2011 року звертається з позовом до ОСОБА_2 та посилаючись на те, що відповідач порушив строк виконання своїх грошових зобов'язань зі сплати 1 262 500 грн., яке тривало з 28.06.2008 року по 25.02.2011 року, а тому відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, просили стягнути індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, які є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Дніпротехсервіс» підлягають задоволенню у повному обсязі відповідно до ст. 625 ЦК України, та з урахуванням того, що сума боргу за цей період складала 1 238 331, 79 грн., індекс інфляції за цей період 1,322, тому сума індексації складає 398 742, 84 грн. ( з розрахунку 1 238 331, 79 грн. х 1, 322 = 1 637 074, 63 грн. - 1 238 331, 79 грн.), а три відсотки річних складає 99 032, 63 грн. (1 238 331,79 грн. х3 х 973 дня: 100).

Але суд помилково додатково послався ще і на ст. 1050 ЦК України, застосувавши її як норму матеріального права до спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що така помилка не вплинула на висновок суду при ухваленні рішення, а тому воно підлягає залишенню без змін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доводам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо посилань ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до цих правовідносин ст.625 ЦК України, а саме стягнув інфляційну складову боргу та три відсотки річних від простроченої суму, так як рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2010 року яке є чинним, вже було стягнуто пеню за несвоєчасну сплату боргу, а тому відповідач був двічі притягнений до відповідальності за одне і теж порушення, то з ним погодитися неможна, з наступних підстав.

Відповідальність передбачена ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошових зобов'язань і може застосовуватися незалежно від застосуванням кредитором інших видів відповідальності або інших забезпечувальних заходів, зокрема неустойки.

При цьому нарахування та стягнення неустойки (пені) в разі прострочення виконання зобов'язань є правом кредитора, реалізація якого жодним чином не залежить від застосування інших видів цивільно-правової відповідальності, передбачених законом за порушення зобов'язання.

Таким чином, заходи відповідальності за порушення грошових зобов'язань та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлено (така позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13).

Щодо посилань відповідача на те, що позивач несвоєчасно звернувся до виконавчої служби з виконавчим документом щодо стягнення суми з боржника, що не дало йому можливості своєчасно виконати рішення суду, то з ним погодитися неможна, так як беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

Лаченкова О.В.