Справа № 639/29/15-ц
Провадження 2/639/680/15
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
30 березня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Гаврилюк С.М.,
за участю секретаря - Чигрінової І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, прокурор Жовтневого району м. Харкова про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
12.01.2015 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся з позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Відповідно до ст. 45 ЦПК України, з метою захисту інтересів дитини залучено до участі у справі на підставі відповідної заяви прокурора Жовтневого району м. Харкова.
Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 в 2013 році, одночасно підтримував відносини з відповідачкою, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 народила доньку ОСОБА_5, батьком якої є позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1. Наприкінці березня 2014 року відповідачка залишила доньку на позивача, посилаючись на його відмову залишити дружину та необхідність влаштувати своє майбутнє, після чого дитиною не цікавилась.
ОСОБА_4 вважає, що відповідачка ухиленням від виконання батьківських обов'язків порушує право дитини на реєстрацію за місцем проживання позивача, оскільки для цього необхідна її згода. Внаслідок відсутності реєстрації дитини за місцем проживання батька виникають перешкоди щодо оформлення доньки до дитячої дошкільної установи та оформлення соціальної допомоги та пільг.
В судовому засіданні позивач підтримав позов у повному обсязі , посилаючись на викладені в заяві обставини. При цьому пояснив суду, що після виписки ОСОБА_2 з пологового будинку він з відповідачкою зареєстрували ІНФОРМАЦІЯ_1 доньки в Жовтневому відділі державної РАЦС реєстраційної служби Харківського МУЮ. Відповідачка деякий час проживала з донькою в квартирі, яку орендував для них позивач. Наприкінці березня 2014 року ОСОБА_2 пішла з квартири по особистим справам та не повернулась, внаслідок чого він вимушений був забрати малолітню доньку до своєї родини, де вони разом з його дружиною проживають і на теперішній час. Із заявою щодо зникнення відповідачки , її розшуку та встановлення її місця знаходження ОСОБА_4 до правоохоронних органів не звертався.
Представник третьої особи - начальник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Малько О.П. подала до суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила суд розглянути справу за її відсутності та при ухваленні рішення врахувати інтереси малолітньої ОСОБА_5
Третя особа ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглядати справу за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила , не подала заяви про розгляд справи за її відсутності, хоча відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України повідомлялась належним чином про час і місце розгляду справи шляхом виклику до суду через оголошення у пресі.
Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки.
У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст. 224 ЦПК України.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача, прокурора прокуратури Жовтневого району м. Харкова, який вважав за недоцільне позбавлення батьківських прав відповідача у зв'язку з недоведеністю позову , дослідивши матеріали цивільної справи,суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити з наступних підстав.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянка Російської Федерації ОСОБА_2 та громадянин України ОСОБА_4, державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України ( а.с.9).
ОСОБА_4 обґрунтовує позов наданими доказами, а саме актом обстеження житлових умов за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 та листом № 1289 від 09.09.2014 року головного лікаря Харківської міської дитячої поліклініки №2 ОСОБА_8.
З акту обстеження житлових умов від 22.09.2014 року вбачається, що адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_9 1929 р.н., ОСОБА_3, 1982 р.н, ОСОБА_4, 1976 р.н., та ОСОБА_5, 2014 р.н.. В кімнатах зроблений косметичний ремонт, підлога покрита килимовим покриттям та паркетом, встановлені нові двері та вікна, зроблений ремонт у вбиральні. ОСОБА_4 разом з дружиною та донькою мешкають в одній кімнаті, яка облаштована меблями, де є все необхідне для дитини ( а.с. 11).
З листа № 1289 від 09.09.2014 року головного лікаря Харківської міської дитячої поліклініки №2 ОСОБА_8 встановлено, що ОСОБА_5 з народження перебуває під наглядом фахівців поліклініки, на диспансерному обліку не знаходиться. При відвідуванні на дому дільничним лікарем та дільничною медичною сестрою та на прийомах у поліклініці з малолітньою ОСОБА_5 знаходився тільки батько. Дільничний лікар та дільнична медична сестра матері дитини ніколи не бачили ( а.с. 10).
Відповідно висновку № 109 від 12.02.2015 року , Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, посилаючись на вказані вище акт обстеження житлових умов від 22.09.2014 року та лист № 1289 від 09.09.2014 року головного лікаря Харківської міської дитячої поліклініки №2 ОСОБА_8, пояснення ОСОБА_4, за відсутності інших будь-яких доказів, достовірно підтверджуючих ухилення матері дитини від виконання батьківських обов'язків, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 32).
Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України , докази мають бути належними та допустимими.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Пунктом 2 частини 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 15, 16 його Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.
В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради своїм висновком від 12.02.2015 року № 109 визнало за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_5( а.с.32). Вказаний висновок Управлінням служби у справах дітей було зроблено на підставі відомостей, зазначених у вищевказаних досліджених судом двох документах, а саме акту обстеження житлово-побутових умов та медичної довідки. З'ясувати ставлення ОСОБА_2 щодо позбавлення її батьківських прав не виявилося можливим, оскільки за відомостями АДБ УМВС України на території Харківської області вона не зареєстрована.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх обов'язків з незалежних від неї причин. У судовому засіданні позивач пояснив, що наприкінці березня 2014 року ОСОБА_2 пішла з квартири по особистим справам та не повернулась, після чого він забрав малолітню доньку до своєї родини, де вони разом з його дружиною проживають і на теперішній час. Із заявою щодо зникнення відповідачки , її розшуку та встановлення її місця знаходження ОСОБА_4 до правоохоронних органів не звертався.
Орган опіки і піклування на це уваги не звернув і не з'ясував, у чому полягає винна поведінка ОСОБА_2.
Доказів винної поведінки відповідачки ОСОБА_2 та свідомого ухилення її від виконання своїх обов'язків по утриманню та вихованню доньки матеріали справи не містять.
Таким чином, суд вважає висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 12.02.2015 року № 109 необґрунтованим.
Згідно ч. 6. ст. 19 Сімейного Кодексу України , суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Досліджений у судовому засіданні висновок органу опіки і піклування не містить достатнього обґрунтування доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та мотивів такого рішення, зроблений без врахування усіх обставин справи, а тому погодитися з таким висновком не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону.
Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для відповідачки як матері дитини (ст. 166 СК України), суд вважає, що позбавлення її батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити її поведінку в кращу сторону неможливо.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки ОСОБА_5
Таким чином, ОСОБА_4 не довів у суді обставини, передбачені п.2 ч.І ст.164 ЦПК України, для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та стягнення аліментів.
З інших підстав ОСОБА_4 позов про позбавлення відповідача батьківських прав не заявляв.
Аналізуючи наведені вище обставини та досліджені у судовому засіданні докази , суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення необґрунтованого позову ОСОБА_4
Керуючись ст.ст. 5, 6,10, 57, 60, 88, 208,209, 212 -215 224, ЦПК України , ч.6 ст. 19, п.2 ч.1 ст. 164, ст. 166 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, прокурор Жовтневого району м. Харкова про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк