АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/7429/14-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Шевчук А.В.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кравець В.А.

- Борисової О.В.

при секретарі - Івановій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2015 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні скарги на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2015 року скасувати.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2015 року є незаконною і необґрунтованою, суд не дав належну правову оцінку доказам у справі. Зазначає, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві перебуває виконавче провадження ВП №46845871 про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 120669,63 грн. 16 квітня 2015 року на його поштову адресу від Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві надійшла копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2015 року, а 17 квітня 2015 року у відділенні поштового зв'язку він вже отримав постанову про розшук транспортних засобів від 25.03.2015 року. Вважає, що державним виконавцем постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2015 року була надіслана на його адресу з порушенням строків, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», чим його було позбавлено можливості добровільно виконати рішення суду та порушено його право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Крім того, оголосивши в розшук майно боржника, державний виконавець не виконав вимоги закону про те, що в першу чергу стягнення звертається на грошові кошти боржника, а також не надав йому, як боржнику, можливості вказати майно, на яке може бути звернуто стягнення в першу чергу, державний виконавець не здійснив вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника. Проте, судом 1-ї інстанції не взято до уваги дані обставини справи, не надано жодної правової оцінки діям державного виконавця та необґрунтовано відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу в його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення скаржника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики в розмірі 120 000 грн., 3% річних в розмірі 616,43 грн., а також 53,20 грн. в рахунок компенсації інфляційних втрат.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1200 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

04 лютого 2015 року Оболонським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист №2/756/3375/14 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 бору на загальну суму 120 669,63 грн.

16 березня 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 бору на загальну суму 120 669,63 грн. (ВП №46845871). Запропоновано добровільно виконати рішення суду до 22.03.2015 року.

25 березня 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві було винесено постанову про розшук транспортних засобів, що належать боржнику ОСОБА_3 (ВП №46845871).

ОСОБА_3, вважаючи, що державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2015 року була надіслана на його адресу з порушенням строків, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», чим його було позбавлено можливості добровільно виконати рішення суду та порушено його право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві щодо несвоєчасного надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2015 року та визнати неправомірною і скасувати постанову про розшук транспортних засобів, що належать боржнику від 25.03.2015 року.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні скарги на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві, суд 1-ї інстанції виходив з того, що оскаржувані дії державного виконавця вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень, наданих йому законом, права скаржника порушено не було, оскаржувані акти складені державним виконавцем з дотриманням вимог закону, а тому скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Проте, в повній мірі колегія суддів з такими висновками суду 1-ї інстанції погодитися не може, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Пунктами 17, 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року роз'яснено судам, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

В обґрунтування своєї скарги на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві ОСОБА_3, зокрема, посилається на те, що державним виконавцем несвоєчасно було направлено на його адресу постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2015 року, чим позбавлено його можливості добровільно виконати рішення суду; оголосивши в розшук майно боржника, державний виконавець не виконав вимоги закону про те, що в першу чергу стягнення звертається на грошові кошти боржника, а також не надав йому, як боржнику, можливості вказати майно, на яке може бути звернуто стягнення в першу чергу, не здійснив вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Частиною 3 статті 213 ЦПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, постановляючи оскаржувану ухвалу, з метою перевірки доводів скарги, судом 1-ї інстанції не витребувано у Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві матеріали виконавчого провадження ВП №46845871, як наслідок постановлено оскаржувану ухвалу лише на доказах, наданих скаржником.

Справа була розглянута без участі державного виконавця, який не був у встановленому законом порядку повідомлений про день та час розгляду скарги.

Крім того, розглядаючи скаргу боржника на рішення та дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві судом 1-ї інстанції не залучено до участі у справі заінтересовану особу, а саме: стягувача ОСОБА_4, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про його права чи інтереси.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було порушено встановлений порядок розгляду скарги та з'ясування дійсних обставин справи і перевірки їх доказами.

Відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2015 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду 1-ї інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду 1-ї інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: