АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №666/8470/14-ц Головуючий в І інстанції Дорошинська В.Е.
Провадження №22-ц/791/1310/2015 Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року травня місяця 20 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Прокопчук Л.П.
Суддів:Іванової І.П.
Бугрика В.В.
При секретарі:Яковенку В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 24 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 до голови правління публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» Педченка Богдана Анатолійовича про зобов'язання до вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИЛА:

11 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» видати через суд інформацію, що є невід'ємною частиною договірних відносин зі споживачем теплової енергії при укладенні договорів та зобов'язати укласти договір на постачання теплової енергії до належної позивачу квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтував тим, що є споживачем теплової енергії, яку надає ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль».

Проте в порушення вимог Закону України «Про теплопостачання» та з вини відповідача між ними не укладено договір.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 24 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 до голови правління публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» Педченка Богдана Анатолійовича про зобов'язання до вчинення певних дій відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 - представник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати і передати справу на новий розгляд до Суворовського районного суду м.Херсона.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_6 і його представник апеляційну скаргу підтримали і просили скасувати рішення суду і постановити нове, яким задовольнити позов.

Представник товариства, вважаючи рішення суду законним, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуг зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з житловим договором.

Частиною 3 ст.24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що одним із основних обов'язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацію на постачання теплової енергії, а частиною 1 ст.25 цього ж Закону передбачено право теплопостачальної організації укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_1, послуги з теплопостачання до якого надаються публічним акціонерним товариством «Херсонська теплоелектроцентраль».

Між сторонами не укладено письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення, однак між ними існують фактичні договірні відносини.

Відповідно до ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти письмовий договір, надавши проект договору про надання послуг з централізованого опалення квартири.

Проте зміст наданого проекту договору не відповідає типовому договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2009 року №933), умови якого набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, що є обов'язковим для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог про зобов'язання ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» укласти договір про надання послуг з централізованого опалення квартири, суд першої інстанції виходив з того, що позивач обрав спосіб захисту своїх прав, який не передбачений законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в своїй постанові від 10 жовтня 2012 року у справі №6-110цс12 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» видати відповідачу інформацію, яка є невід'ємною частиною договірних відносин із споживачем теплової енергії при укладенні договорів, а саме: якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії, порядку надання послуг по ліквідації аварії, про точки розподілу відповідальності, то із позовної заяви і пояснень представника позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що вона необхідна позивачу для вирішення питання щодо зобов'язання відповідача укласти договір.

А оскільки, як зазначено вище, позивач звернувся за захистом своїх прав у спосіб, що не передбачений законом, то і ці вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що витребувана інформація є загальновідомою, доступною та встановлюється на законодавчому рівні і дані про відмову відповідача надати її позивачу відсутні, а в судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтвердила, що за такою інформацією позивач до них не звертався і дані обставини не спростовані позивачем, тому не вбачається порушень прав позивача як споживача послуг.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то підстав для її задоволення і скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук