У Х В А Л А

іменем україни

25 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Дербенцевої Т. П., Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на земельну ділянку та договорів купівлі-продажу земельної ділянки, за касаційними скаргами ОСОБА_3 та Чернігівської міської ради на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до Чернігівської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, у якому зазначав, що рішенням 33 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 12 грудня 2008 року ОСОБА_4 було передано у власність земельну ділянку площею 0,0485 га по АДРЕСА_1. Як виявилося пізніше, вказана земельна ділянка накладається на земельну ділянку, яка на праві власності належить позивачу. У зв'язку з тим що ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку зі спірними межами та в подальшому вказана земельна ділянка перепродувалася декілька разів, ОСОБА_3 просив визнати недійсним рішення 33 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 12 грудня 2008 року про передачу ОСОБА_4 у власність земельної ділянки площею 0,0485 га по АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_4; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, укладений 29 вересня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, та договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, укладений 11 травня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2014 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано рішення 33 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 12 грудня 2008 року про передачу ОСОБА_4 у власність земельної ділянки площею 0,0485 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 недійсним.

Визнано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, площею 0,0485 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_4, недійсним.

Визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0485 га по АДРЕСА_1, укладений 29 вересня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гезою І. А. за реєстровим № 1549, недійсним.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову просить скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.

У поданій касаційній скарзі Чернігівська міська рада, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню у повному обсязі, а касаційна скарга Чернігівської міської ради - частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у суді не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог. При цьому суд вважав, що висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 24 січня 2014 року № 32-13С, яким встановлено накладення спірних земельних ділянок, не може бути покладений в основу вирішення спору, оскільки він складений на підставі зібраних кадастрових планів, розроблених спеціалістами-землевпорядниками, кваліфікація яких не підтверджена відповідним правоустановчим та дозвільним документами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що оспорюване рішення міської ради є незаконним, оскільки у власність ОСОБА_4 було передано земельну ділянку, яка своїми межами накладається на належну на праві власності позивачу земельну ділянку, а отже, державний акт про право власності на вказану земельну ділянку є недійсним. Як наслідок є недійсним і договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, укладений 29 вересня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, оскільки останній не мав права відчужувати вказану земельну ділянку.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 11 травня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, апеляційний суд виходив зі того, що ОСОБА_3 не був стороною вказаного договору, а тому підстави для визнання спірної угоди недійсною із застосуванням правового механізму, встановленого ст. ст. 203, 216 ЦК України, відсутні. Захист прав позивача у цій частині вимог можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені ст. 388 ЦК України.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07 липня 2010 року в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 набули право власності (по Ѕ частини кожний) на земельну ділянку АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд загальною площею 0,0636 га.

Вказана земельна ділянка на підставі рішення 18 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 26 червня 2007 року була передана спадкодавцю ОСОБА_3 у власність безоплатно для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд та належала йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 квітня 2013 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про розподіл земельної ділянки відповідно до часток права власності на земельну ділянку задоволено. Встановлено між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_2.

На підставі рішення 33 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 12 грудня 2008 року у власність ОСОБА_4 було передано земельну ділянку площею 0,0485 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, на підставі якого останній отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2010 року право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_6, а за договором купівлі-продажу від 11 травня 2012 року - до ОСОБА_5

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилався на те, що частина переданої у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, яка у подальшому була відчужена ОСОБА_6, а потім ОСОБА_5, накладається на належну йому на праві власності земельну ділянку, у зв'язку з чим він не може належним чином користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 116 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) надання земельної ділянки, що уже перебуває у власності або користуванні, можливе лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд в основу свого рішення поклав висновок судової земельно-технічної експертизи від 24 січня 2014 року № 32-13С та додаткової судової земельно-технічної експертизи від 08 серпня 2014 року № 17-14С, відповідно до яких при встановленні в натурі межових знаків земельної ділянки НОМЕР_3 відповідно до державного акта на власності на землю серії НОМЕР_2, кадастровий номер - НОМЕР_4, та при встановленні в натурі межових знаків земельної ділянки НОМЕР_5 відповідно до державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_1, кадастровий номер - НОМЕР_6, та при складанні збірного кадастрового плану на земельні ділянки встановлено, що земельні ділянки накладаються одна на одну.

Згідно з висновком додаткової судової земельно-технічної експертизи від 08 серпня 2014 року № 17-14С площа перетину земельних ділянок складає 0,022 га.

З огляду на зазначене висновки апеляційного суду про визнання недійсними оспорюваного рішення міської ради, виданого на його підставі державного акта та укладеного договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 29 вересня 2010 року відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на законі.

У той же час не можна погодитись з висновками апеляційного суду про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 11 травня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, з огляду на наступне.

Вирішуючи спір в цій частині вимог, апеляційний суд виходив із того, що оскільки позивач не був стороною оспорюваного договору, то його право не підлягає захисту шляхом задоволення позову з використанням правового механізму, встановленого ст. ст. 203, 216 ЦК України, а захист його прав можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені ст. 388 ЦК України.

За положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Разом із тим на порушення приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що земельна ділянка, яка належить позивачу та на 0,022 га якої накладається земельна ділянка, виділена ОСОБА_4, із володіння та користування позивача не вибувала, а відтак право останнього на цю ділянку підлягає захисту в обраний ним спосіб з використанням правового механізму, передбаченого приписами ст. ст. 203, 215 ЦК України, а не шляхом пред'явлення віндикаційного позову.

Наведені порушення апеляційним судом норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду в частині вирішення спору про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 11 травня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим в цій частині підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі, а касаційну скаргу Чернігівської міської ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2014 року в частині вирішення спору про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 11 травня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: Т. П. Дербенцева

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко