АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м. Дніпропетровськ колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Каратаєвої Л.О., Петешенкової М.Ю.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу(а.с.2).

Позивачка зазначала, що з ОСОБА_2 зареєструвала шлюб 07.09.2007 року, дітей від шлюбу не мають. З відповідачем не зійшлися характером та поглядами на життя, у зв'язку з чим постійно виникали суперечки та сварки. У грудні 2011 року фактичні сімейні відносини припинені, з цього часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на наявність скандалів, нервозної обставновки, неповажливого ставлення до неї, та що спільне життя з відповідачем неможливе, позивачка просила задовольнити позов про розірвання шлюбу.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2014 року шлюб між подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано(а.с.46).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на необгрунтований висновок суду про припинення сімейних відносин, неповне з'ясування обставин справи, у тому числі щодо дати припинення шлюбних відносин, наявність майнового спору та на порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.51-52).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 07 вересня 2007 року(а.с.5), від шлюбу дітей не мають.

З'ясувавши взаємини подружжя та обставини, які свідчать про припинення сімейних відносин та небажання ОСОБА_3 на примирення та збереження сім'ї, що остання наполягала на розірванні шлюбу(а.с.43), суд дійшов обгрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання.

Разом з тим, як вбачається із змісту позовної заяви, ОСОБА_3, обгрунтовуючи позовні вимоги, зазначала про припинення з ОСОБА_2 сімейних відносин з грудня 2011 року(а.с.2). В рішенні суду зазначено, що фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з грудня 2011 року(а.с.46). Проти зазначеної дати припинення сімейних відносин заперечує ОСОБА_2, про що зазначив в апеляційній скарзі(а.с.51-52).

Як видно із справи, доказів, передбачених ст.ст.57,58 ЦПК України, які б свідчили про припинення подружжям сімейних відносин саме з грудня 2011 року, матеріали справи не містять, таких доказів ОСОБА_3 не надала.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним на підставі п.2 ст.309 ЦПК України виключити із рішення суду висновок про припинення сімейних відносин з грудня 2011 року, змінивши рішення суду в цій частині.

В іншій частині рішення суду є таким, що відповідає обставинам справи та діючому законодавству, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що судом подружжю не надана можливість примирення, не можуть свідчити про незаконність судового рішення, оскільки за змістом ст.111 СК України вжиття заходів щодо примирення подружжя не є обов'язком суду.

Посилання ОСОБА_2 на наявність не вирішених питань відносно спільного майна подружжя, не можуть бути взяті до уваги, оскільки само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу, поділ якого проводиться у встановленому діючим законодавством порядку.

Доводи про неповне з'ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі доводи скарги не спростовують висновки суду про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання. Доказів, які б свідчили про можливість збереження сімї, ОСОБА_2 не надав.

З наведених мотивів апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Виключити з рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року висновок про припинення сімейних відносин з грудня 2011 року, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -