АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7904/15 Справа № 185/2525/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Гаврилов В. А. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Григорченка Е.І., Каратаєвої Л.О.Ю

при секретарі - Левцунову І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", третя особа Державна Фіскальна Служба України, про стягнення суми страхового відшкодування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що працювала в державній податковій інспекції Самбірського району Львівської області з 12.03.2002 року, під час виконання службових обов'язків втратила працездатність у зв'язку з онкологічним захворюванням. 25.02.2012 року їй було встановлено 2 групу інвалідності, 70 % втрати працездатності. Втрата працездатності пов'язана з захворюванням, що виникло під час виконання службових обов'язків. 29 жовтня 2012 року між державною податковою службою України та відповідачем було укладено договір СТД № 3126676 про надання послуг страхування посадових осіб органів державної податкової служби України, за яким відповідач зобов'язується надавати послуги з обов'язкового соціального страхування посадових осіб органів державної податкової служби, у тому числі і по страховим випадкам, що стались за період з 3 серпня 2008 по 31 грудня 2012 року. Просила стягнути страхову виплату у сумі 61057,50 грн. (5 років х 12 місяців х 1453грн.75коп. х 70% ступінь втрати працездатності, а.с.1-4).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.141-142).

В апеляційній ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі (а.с.145-153).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Установлено, що з 12.03.2002 року позивач працювала інспектором Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової адміністрації України. (а.с.7, 8). Під час проходження служби ОСОБА_2 була застрахованою відповідно до ст.18 Закону України «Про державну податкову службу України».

Із довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 847171 від 16.01.2012 року ОСОБА_2 встановлена 2 група інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання (а.с.9), а із довідки Львівського обласного Центру МСЕК серії ЛВА № 013709 від 25.01.2012 року вбачається, що ступінь втрати працездатності ОСОБА_2 - 70 % (а.с.10).

29.10.2012 року між Державною податковою службою України, яка виступила замовником, та приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», яке виступило виконавцем, був укладений договір СТД №3126676 про надання послуг зі страхування посадових осіб органів податкової служби України. Згідно п.1.1. вказаного договору виконавець зобов'язався надати замовнику послуги обов'язкового соціального страхування посадових осіб органів податкової служби зазначені в Постанові КМУ від 3.06.1994 року № 349, якою затверджено «Порядок та умови обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби». За цим договором відшкодування проводиться у тому числі і по страховим випадкам, що стались за період з 3 серпня 2008 по 31 грудня 2012 року (а.с.21-23).

Відмовляючи в задоволені позову, суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності страхового випадку, зокрема, що її захворювання пов'язане із виконанням службових обов'язків та професійною діяльністю.

Такі висновки суду є правильними, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст.18 Закону України «Про державну податкову службу України», яким був чинним до набрання чинності Законом України від 5 липня 2012 року N 5083-VI, посадові особи органу державної податкової служби підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за їх останньою посадою, а в разі поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків, - у розмірі від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за їх останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності).

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи із того, що позивачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що її захворювання сталося у зв'язку з виконанням службових обов'язків, суд 1 інстанції правильно відмовив у задоволенні позову, а посилання в апеляційній скарзі на те, що онкологічне захворювання сталось під час виконання службових обов'язків, - не має правового значення, оскільки не свідчить про наявність причинно-наслідкового зв'язку між виконанням службових обов'язків та наслідками у вигляді інвалідності та втрати працездатності.

Посилання апелянта на те, що відповідач здійснював страхові виплати іншим особам, - також не має правового значення, а посилання на неправильну оцінку доказів не може бути прийнято до уваги, оскільки під час дослідження доказів судом не були порушені норми процесуального права, а згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до цитування норм чинного законодавства, і не спростовують правильності висновків суду.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: