Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 337/1302/15-ц Головуючий у 1 інстанції Громов І.Б.
Номер провадження 22-ц/778/4159/15 Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С..,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Спас О.В.

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Відділення № 3 Філії «Запорізьке РУ АТ «Банк Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

В обґрунтування позову позивачка зазначала, що 09 січня 2015 року між нею та банком було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» № 313731/5662/1-15, відповідно до якого вона внесла на вкладний рахунок, відкритий у відділенні № 3 філії «Запорізьке РУ «АТ «Банк «Фінанси та кредит», 25000 грн. Строк дії даного договору до 09 лютого 2015 року. За користування коштами Банк зобов'язаний нараховувати проценти за ставкою 21,50 % річних.

09 лютого 2015 року після спливу дії договору Банк сплатив позивачці відсотки та суму вкладу у розмірі 11000 грн. Вона звернулась до Банку із заявою про повернення їй залишку вкладу, однак до теперішнього часу грошові кошти не повернуті.

На підставі викладеного позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь залишок суми депозиту у розмірі 14000 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2015 року клопотання ОСОБА_4 задоволено. Замінено у даній справі первісного відповідача Відділення № 3 Філії «Запорізьке РУ АТ «Банк Фінанси та Кредит» на належного відповідача _ ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_4 14000 грн. за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» № 313731/5662/1-15 від 09 січня 2015 року. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір в сумі 243, 60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В засідання судової колегії з»явилась позивачка ОСОБА_4Відповідач не з»явився. Повідмлений про час і місце розгляду справи,що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення повістки. Заяву про причину неявки не адав.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення позивачки, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того,що вони є доведеними,а дії банку з неповернення коштів вкладнику є порушенням його прав ,передбачених договором, Цивільним Кодексом України,Конституцією України,а також ст.1Першого Протоколу від 20.03.52р. до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., за якими ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше,як в інтересах суспільства і на умовах,передбачених законом і загальним принципам міжнародного права.

Судова колегія приходить до висновку про те,що такі висновки суду є правильними .

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається,що 09 січня 2015 року між позивачкою і відповідачем був укладений договір про банківський строковий вклад(депозит) «Класік» ,відповідно до якого вона внесла на вкладний рахунок,відкритий у відділенні №3 філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» 25000гр. на строк до 09.02.2015року.

09.02.2015року строк дії договору закінчився,банк сплатив позивачці відсотки,передбачені умовами договору та 11000гр. вкладу,однак інша частина грошових коштів не повернута.

Згідно зі ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунка грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відмова банку у видачі грошових коштів з поточного рахунка на підставі розпорядження клієнта банку є незаконною, оскільки позбавляє володільця рахунка права володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами та є порушенням його прав, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить нормам ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив справу по суті згідно із законом, його висновки щодо незаконності відмови у видачі грошових коштів з поточного рахунка та наявність підстав для їх стягнення в судовому порядку є обґрунтованими.

Посилання ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в апеляційній скарзі на постанови Національного банку України №758 від 03 грудня 2014 року , №160 від 03.03.2015р "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України", якими передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, є безпідставним, оскільки нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Зазначені постанови є розпорядчим актом, який адресований обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю ,не розповсюджуються на необмежене коло осіб і не може звужувати права клієнтів, передбачені законом.

Інші доводи апеляційної скарги є також неспроможними,не спростовують висновків суду і не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Судом повно і всебічно з»ясовані обставини справи,що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені, застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: