АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Головуючий 1 інст.- Скляренко С.О. Доповідач- Швецова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Швецової Л.А.

суддів - Малинської С.М., Даниленка В.М..,

при секретарі - Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2011 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дубкова Олена Валеріївна про визнання недійсним договору дарування , -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2011 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом , в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати договір дарування квартири за АДРЕСА_1, укладений 19 вересня 2008 року між ОСОБА_4 і відповідачем ОСОБА_2, посвідчений нотаріусом Дубковою О.В.

В обґрунтування своїх доводів ОСОБА_1 посилався на те, що він разом зі своєю дружиною підтримували з ОСОБА_4 родинні відносини, у зв'язку з тим, що остання не мала близьких родичів та потребувала сторонньої допомоги та догляду. Протягом всього часу він разом зі своєю жінкою забезпечували ОСОБА_4 доглядом, харчуванням, утриманням її квартири, житлового будинку та присадибної ділянки в належному стані. 21 грудня 2007 року на ім'я позивача приватним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори було посвідчено заповіт на все майно, яке належить чи буде належати ОСОБА_4, після чого вона віддала родині позивача всі документи. ЦУ 2008 році стан здоров'я ОСОБА_4 погіршився, та вона потрапила у психіатричну лікарню з діагнозом - психоз, де вона неодноразово проходила лікування. Відповідач ОСОБА_2, скориставшись безпорадним станом останньої викрав у неї всі документи та забравши її з лікарні примусив підписати договір дарування від 19 вересня 2008 року, про існування якого позивач дізнався лише після смерті ОСОБА_4, та який на його думку є недійсним, у зв'язку з тим, що при його укладенні остання не відповідала за свої дії та не могла керувати ними.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував та посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість просив відмовити в його задоволенні.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що позовна заява не має конкретизації підстав для визнання договору дарування недійсним, оскільки позивач посилається на різні та протилежні підстави - обман, примус, чужий підпис, не розуміння своїх дій. А про добровільність передачі ОСОБА_4 майна на його користь свідчить по-перше, нотаріальне його посвідчення та по-друге, те що до теперішнього часу він є власником спірної квартири.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дубкова О.В. проти позову заперечувала та посилаючись на те, що до неї звернулися громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з проханням оформити договір дарування квартири за АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на праві власності. Після спілкування , як з ОСОБА_4 так і з ОСОБА_2 жодних сумнівів стосовно їхньої цивільної дієздатності та в їхньому бажанні оформити саме договір дарування у неї, як у нотаріуса не виникло. Після чого було підготовлено проект договору дарування та після його узгодження з особами, роз'яснення приписів цивільного законодавства , що регулюють укладений договір нею було посвідчено договір дарування квартири.

На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2011 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій. З посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а саме визнати недійсним договір дарування квартири за АДРЕСА_1.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що заявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ст..11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що проведеною комісійною судово-медичною експертизою встановлено, що на час виписки ОСОБА_4 з лікарні, судово-медичних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними матеріали справи не містять, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання договору дарування недійсним на підставі ст.. 225 ЦК України.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та судом не правильно застосовані норми матеріального та процесуального права і тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п.п. 3 і 4 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалите нове про задоволення позовних вимог.

Судовим розглядом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 04.08.1993 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_4. 21 грудня 2007 ОСОБА_4 залишила заповіт на ім'я ОСОБА_1, який було посвідчено державним нотаріальної контори р№ 5-1474, 12 вересня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування , який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дубковою О.В. та який було зареєстровано в КП «Харківському міському бюро технічної інвентаризації».

Відповідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 14 березня 2011 року , проведеної у складі судово-психіатричної комісії відділення судово-психіатричної експертизи №18 Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3, ОСОБА_4 по наданим даним 19.09.2008 року страдала стійким психічним розладом у формі хронічного бердового розладу. ОСОБА_4 по наданим даним по своєму психічному стану не була спроможна розуміти значення дій та керувати ними на період оформлення та підписання договору дарування 19.09.2008 року.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи від 06 травня 2011 року, проведеного відділом комісійних судово-медичних експертиз Харківського обласного бюро судово-медичних експертиз, судово-медичних даних, які вказували б на то, що у ОСОБА_4 станом на 19.09.2008 року мали місце які-небудь прояви хронічного розладу, не установлено.

Відповідно ст..225 ЦК України, правочин який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб , чиї цивільні права або інтереси порушені.

Однак, судова колегія приходить до висновку, що в порушення вимог ст..213,214 ЦПК України судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Так, ст..39 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Частиною 3 ст. 238 та ст. 239 ЦПК України встановлено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

П.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року передбачає, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, одак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними ( тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визнання наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу.

Судова експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз здійснюється винятково державними спеціалізованими установами (ст.. 7 Закону України «Про судову експертизу). У справах про визначення психічного стану можу бути призначена лише судово-психіатрична експертиза, а не судово-медична експертиза, яка судом першої інстанції була помилково врахована при ухвалені рішення.

Судова колегія приходить до висновку, що при вирішенні питання щодо недійсності вказаного правочину необхідно врахувати висновок судово-психіатричної експертизи, оскільки він складений експертами, які є спеціалістами у спірних питаннях на відміну від судово-медичних експертів, які не мають для цього необхідної кваліфікації.

Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається , як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційним судом при розгляді справи було зясвоано, що позивачем в судове засідання суду першої інстанції були надані належні та допустимі доказі в обґрунтування того, що ОСОБА_4 по своєму психічному стану не була спроможна розуміти та керувати ними на період оформлення та підписання договору дарування 19.09.2008 року.

На підставі викладено, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 301, 302, п.п. 3 і 4 ст. 309, 312, 313, 317 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2011 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дубкова Олена Валеріївна про визнання недійсним договору дарування задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири за АДРЕСА_1, укладений 19 вересня 2008 року між ОСОБА_4 і відповідачем ОСОБА_2, посвідчений нотаріусом Дубковою О.В.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: