У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: Служба у справах дітей Житомирської міської ради, приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання недійсним договору іпотеки, за касаційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - Кошарського Олега Володимировича - на рішення апеляційного суду Житомирської області від 24 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду з позовом, у якому посилався на те, що між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), 28 вересня 2007 року укладений кредитний договір № 0, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 28 000 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором цього ж дня був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. З моменту придбання квартири, а саме: з 06 липня 2004 року, в даному помешканні проживала його малолітня дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка набула права користування вказаним житлом. Оскільки на момент укладання договору іпотеки згода відповідного органу опіки і піклування на це отримана не була, просив визнати зазначений договір недійсним, зняти заборону на відчуження нерухомого майна, скасувати запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та запис про державну реєстрацію договору іпотеки з Державного реєстру іпотек.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 грудня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 24 вересня 2014 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки від 28 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_6 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрований в реєстрі за № 14851. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - Кошарський О.В. - порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що між ОСОБА_6 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», 28 вересня 2007 року з метою забезпечення виконання умов кредитного договору від 28 вересня 2007 року № 0 укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки за договором є квартира АДРЕСА_1, яка належала іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 06 липня 2004 року. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 14851 (а. с. 6-10).

Відповідно до договору факторингу від 12 грудня 2011 року № 1, договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки та додатків до них ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги за оспорюваним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»).

Згідно з довідкою про склад сім'ї та прописку Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 14» Житомирської міської ради від 07 березня 2013 року № 507 у квартирі АДРЕСА_1 проживає та зареєстрована ОСОБА_9 з 02 березня 2013 року.

Згідно з довідкою про склад сім'ї та прописку Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 14» Житомирської міської ради від 05 серпня 2013 року № 1559 у вказаній квартирі проживає та зареєстрована ОСОБА_9 з 02 березня 2013 року.

Згідно з довідкою про склад сім'ї та прописку Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 14» Житомирської міської ради від 22 вересня 2007 року № 1331, виданою безпосередньо перед укладенням договору іпотеки, у вказаній квартирі станом на 22 вересня 2007 року малолітня дитина ОСОБА_9 не була зареєстрована.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на дату укладення договору іпотеки ОСОБА_9 не мала жодних прав на квартиру, у тому числі права користування нею, тому вважав, що під час укладення договору іпотеки отримувати згоду Служби у справах дітей Житомирської міської ради не було необхідності, у зв'язку з чим укладення договору іпотеки жодним чином не порушувало прав та законних інтересів малолітньої дитини ОСОБА_9

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що право ОСОБА_9 на користування предметом іпотеки на момент укладення договору підтверджується довідками Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 14» Житомирської міської ради від 07 березня 2013 року № 507 та від 05 серпня 2013 року № 1559 про склад сім'ї, у яких малолітня та її мати значаться зареєстрованими у вказаній квартирі з 02 березня 2005 року, копією паспорта ОСОБА_10 з відміткою про реєстрацію за вказаною адресою з 02 березня 2005 року та карткою прописки позивача у квартирі з 14 липня 2004 року.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів такого виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Із урахуванням зазначених положень норм матеріального права суди повинні виходити з того, чи мала дитина право власності або право користування на предмет іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про дотримання згоди органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Підписуючи договір іпотеки, ОСОБА_6 підтвердив, що укладенням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб, у тому числі і дітей (п. 1.2.1 договору іпотеки), захист яких передбачений ст. 12 Закону України «Про умови соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що в момент укладання договору іпотеки ОСОБА_6 розпорядився майном неповнолітньої дочки, та що вона мала право користування квартирою.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, визнаючи договір іпотеки недійсним на підставі ст. ст. 203, 224 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», неправильно вважав, що у спірній квартирі на момент укладення договору іпотеки була зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки іпотекодавець, укладаючи (підписуючи) договір у п. 1.3 підтвердив відсутність прав малолітньої дитини на квартиру, надав довідку Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 14» Житомирської міської ради від 22 вересня 2007 року № 1331, згідно з якою малолітня дитина на момент укладення договору іпотеки не була зареєстрована у вказаній квартирі.

З урахуванням того, що картка реєстрації ОСОБА_10 Комунальним підприємством «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 14» Житомирської міської ради втрачена, а в картці реєстрації ОСОБА_6 відсутні дані про реєстрацію малолітньої дитини, висновки суду апеляційної інстанції про те, що довідки від 07 березня та 05 серпня 2013 року підтверджують факт реєстрації малолітньої дитини у вказаній квартирі на момент укладення договору іпотеки є помилковими.

Суд першої інстанції, проводячи оцінку поданих сторонами доказів, ухвалив рішення на основі повно та всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилалася як на підставу свої вимог і заперечень, та обґрунтовано вважав, що на дату укладення договору іпотеки ОСОБА_9 не мала жодних прав на квартиру, у тому числі і права користування нею, у зв'язку з чим дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, встановивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене у справі судом апеляційної інстанції рішення підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - Кошарського Олега Володимировича - задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 24 вересня 2014 року скасувати, залишити у силі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 грудня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник