18.05.2015 Справа 2/337/46/2015 року
Провадження № 337/6630/14-ц
18 травня 2015 року місто Запоріжжя
Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Котляр А.М.
при секретарі Чередниченко Л.В.
за участю прокурорів Прасової Л.О., Боріна А.Б., Штирова О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом прокурора Хортицького району м. Запоріжжя в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Філіпова Лариса Петрівна про визнання заповіту недійсним,
В жовтні 204 року прокурор Хортицького району м. Запоріжжя звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із вказаним позовом. В обґрунтування вказує, що до прокуратури Хортицького району м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1, 1931 року народження, який є пенсіонером, ветераном Великої Вітчизняної війни. ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2. До своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі також проживала дружина позивача ОСОБА_4 Квартира належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Після смерті ОСОБА_4 стало відомо, що за життя в 1999 році вона склала заповіт, яким заповіла належну їй частину квартири ОСОБА_2 ОСОБА_4 з 1957 року страждала на психічне захворювання у зв'язку із травмою голови, знаходилась на лікуванні з діагнозом шизофренія, параноїдальна форма. Тому, прокурор вважає, що на момент посвідчення заповіту, ОСОБА_4 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Просив суд визнати недійсним заповіт, посвідчений 17.12.1999 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Філіповою Л.П.
В судовому засіданні прокурор прокуратури Хортицького району м. Запоріжжя та ОСОБА_1 підтримали позов, просили його задовольнити. ОСОБА_1 суду пояснив, що його дружина ОСОБА_4 з 1957 року до своєї смерті страждала психічним захворюванням, шизофренією. На протязі життя вона постійно перебувала під наглядом лікарів психіатричної лікарні, знаходилась на стаціонарному лікування. Стан її здоров'я був таким, що не дозволяв укладати угоди, розуміти їх значення. Про існування заповіту він дізнався лише після смерті ОСОБА_4 в 2014 році.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку за місцем реєстрації- АДРЕСА_1, конверти із повістками про виклик до суду повернулись із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 40, 47). Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяв з проханням розглянути справу за її відсутності або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від відповідача до суду не надходило.
Третя особа приватний нотаріус Філіпова Л.П. в судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. 12.05.2015 року о 16-25 годині до суду надійшла заява Філіпової Л.П. про відкладення судового засідання, призначеного на 12.05.2015 року, тобто вже після проведення судового засідання, яке закінчилось об 11-02 годині. Про судове засідання, призначене на 18.05.2015 року, приватний нотаріус Філіпова Л.П. була повідомлена завчасно, 13.05.2015 року.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з цим суд вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 07.12.1957 року (а.с. 10).
Квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло НОМЕР_1 від 04.01.1998 року (а.с. 14).
17.12.1999 року ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно, в тому числі всю належну їй частину квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_2. Заповіт був посвідчений 17.12.1999 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Філіповою Л.П., зареєстрований в реєстрі за №3979 (а.с. 15).
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).
На момент посвідчення заповіту діяв ЦК УРСР 1963 року, положення якого підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Згідно із статтею 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.
Відповідно до статті 55 ЦК УРСР угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.
В пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами), яка діяла на час спірних правовідносин, судам роз'яснено, що визнання угоди недійсною може мати місце і після смерті громадянина, який був її учасником, і такі вимоги можуть бути заявлені другою стороною, спадкоємцями померлого, іншими заінтересованими особами та прокурором.
Згідно із пунктом 10 вказаної Постанови, правила ст.55 ЦК поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення угоди він перебував у такому стані, коли не міг
розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.).
Для визначення наявності такого стану на момент укладення угоди суд призначає судово-психіатричну експертизу.
Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.
В матеріалах справи наявні дані про те, що за життя ОСОБА_4 страждала психічним захворюванням. Причиною психічного розладу став нещасний випадок на виробництві 22.04.1957 року, в результаті якого ОСОБА_4 отримала травму голови. ОСОБА_4 була встановлена група інвалідності.
За клопотанням прокурора була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза.
Відповідно висновків до акту посмертної судово-психіатричної експертизи №79 від 11.02.2015 року, ОСОБА_4, 1929 року народження, на момент укладення заповіту 17.12.1999 року, виявляла ознаки психічного розладу у вигляді параноїдальної шизофренії з епізодичним перебігом, з наростаючим емоційно-вольовим дефектом. Ступінь психічних розладів була така, що істотно впливала (обмежувала) на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Окрім того, в матеріалах справи знаходиться акт первинної амбулаторної судово-психіатричної експертизи, проведеної 21.03.2013 року на підставі ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2013 року. Експертиза була проведена за участю ОСОБА_4. Комісія експертів дійшла висновку, що ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдальної шизофренії, безперервний перебіг, змішаний дефект особистості. Ступінь психічних розладів була така, що істотно впливала (обмежувала) її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Дослідивши матеріали судово-психіатричних експертиз, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 почала виявляти ознаки психічної хвороби, починаючи з 1967 року. Для померлої були характерні маячні висловлювання, дратівливість, тривожність, нав'язливі ідеї щодо чоловіка ОСОБА_1 В 1969 році ОСОБА_4 була встановлена друга група інвалідності внаслідок психічного захворювання. Діагноз шизофренія був встановлений ще у 1967 році.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що на момент складання заповіту 17.12.1999 року, ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Доказів протилежного суду надано не було. Тому суд приходить до висновку, що заповіт слід визнати недійсним.
Керуючись ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 213-215 ЦПК України, ст. 55, 541 ЦК УРСР 1963 року, суд, -
Позов прокурора Хортицького району м. Запоріжжя в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати недійсним заповіт ОСОБА_4, посвідчений 17.12.1999 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Філіповою Л.П., зареєстрований в реєстрі за №3979.
Після набрання рішенням законної сили скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2014 року, скасувавши арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_2.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд міста Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: А.М. Котляр