Справа № 360/2747/14-ц Головуючий у І інстанції Мілінач А.М.
Провадження № 22-ц/780/4538/15 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 47 10.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Лащенка В.Д., Поліщука М.А.

при секретарі: Бобку О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Бородянської районної державної адміністрації про відібрання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з вище зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2010 року, який було розірвано рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2013 року. Сумісно мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 4 червня 2014 року, яке набрало чинності 18 вересня 2014 року, визначено місце проживання малолітньої доньки сторін ОСОБА_4 з її матір'ю ОСОБА_3. До серпня 2013 року дитина проживала разом з позивачкою в смт.Немішаєве Бородянського району Київської області, а 8 серпня 2013 року відповідач відвіз її в Донецьку область до своїх батьків, де вона знаходиться до цього часу, та відмовляється повернути її, рішення суду не виконує, він та його батьки перешкоджають їй у зустрічах та спілкуванні з донькою. Оскільки відповідач самовільно змінив місце проживання дитини та всупереч рішенню суду продовжує незаконно утримувати її в умовах абсолютної відірваності від матері, що порушує права та інтереси як позивачки, так і дитини, то просила негайно відібрати малолітню доньку ОСОБА_4 у відповідача, а також у інших осіб, у яких вона може перебувати не на підставі рішення суду чи закону, та передати її їй та допустити негайне примусове виконання рішення суду у частині відібрання доньки та повернення її матері.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 23 червня 2015 року позов задоволено частково, відібрано малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_2, який фактично проживає з дитиною в АДРЕСА_3, та повернуто дитину матері ОСОБА_3 за місцем її проживання в АДРЕСА_4., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 243,60 грн. судового збору, допущено негайне виконання рішення, в іншій частині позову відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову про відібрання малолітньої дитини в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи та порушення норм процесуального та матеріального права. Вважає, що їх малолітня донька цілком правомірно за згодою сторін проживала з батьком. Вважає, що підстави для задоволення судом вимог на підставі ч. 1 ст. 162 СК України відсутні, оскільки відсутня з його боку протиправна поведінка, а саме: без згоди матері, зміна місця проживання дитини.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач самовільно, без згоди на це позивачки, змінив місце проживання дочки ОСОБА_5, і після ухвалення судом рішення щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю дочку позивачці не повернув, жодних доказів, які б підтверджували, що повернення дитини суперечить її інтересам, зміну якихось обставин після винесення судом рішення від 4 червня 2014 року чи наявність реальної небезпеки для життя та здоров'я дитини в разі її повернення за попереднім місцем проживання суду не надано, та з урахування принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю, вважав за необхідне, частково задовольняючи позов відібрати малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_2, який фактично проживає з дитиною в АДРЕСА_3, та повернути дитину матері ОСОБА_3 за місцем її проживання в АДРЕСА_4.

Також суд першої інстанції вімовив у задоволенні позовних вимог в частині щодо відібрання дитини у інших осіб, у яких вона може перебувати, обґрунтовуючи свої висновки тим, що до жодного з таких осіб позов не пред'явлено.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Встановлено, що сторони з 17 квітня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2013 року, сумісно мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.5-11).

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.5-11,66,104,119,122-128,135), показів свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, та визнається сторонами, дочка сторін зареєстрована за місцем проживання її матері - позивачки по справі ОСОБА_3 в АДРЕСА_5, але фактично сторони разом з дитиною з 2012 року проживали в належній їм квартирі АДРЕСА_1. З серпня 2013 року дитина, без згоди на це позивачки, проживає разом зі своїм батьком - відповідачем по справі ОСОБА_2 в будинку його батьків в АДРЕСА_6 відповідач перешкоджає позивачці зустрічатися з донькою.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 4 червня 2014 року, яке набрало чинності 18 вересня 2014 року, визначено місце проживання малолітньої доньки сторін ОСОБА_7 з її матір'ю ОСОБА_3 (а.с.5-11).

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про відібрання малолітньої дитини, оскільки відповідач самовільно, без згоди на це позивачки, змінив місце проживання дочки ОСОБА_5, і після ухвалення судом рішення щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю дочку позивачці не повернув, жодних доказів, які б підтверджували, що повернення дитини суперечить її інтересам, зміну якихось обставин після винесення судом рішення від 4 червня 2014 року чи наявність реальної небезпеки для життя та здоров'я дитини в разі її повернення за попереднім місцем проживання суду не надано, та з урахування принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю, вважав за необхідне, частково задовольняючи позов відібрати малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_2, який фактично проживає з дитиною в АДРЕСА_3, та повернути дитину матері ОСОБА_3 за місцем її проживання в смт.Немішаєве Бородянського району АДРЕСА_2.

Судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги висновок Бородянської райдержадміністрації від 19 червня 2015 року, за яким райдержадміністрація вважає за не доцільне відібрання малолітньої ОСОБА_4 у батька, оскільки такий висновок зроблено на підставі тих же обставин, встановлених комісією з питань захисту прав дитини Бородянської РДА від 23 травня 2014 року, що враховувались і при винесенні 3 червня 2014 року райдержадміністрацією висновку про доцільність проживання ОСОБА_4 з матір'ю. Жодних доказів, які б підтверджували те, що відібрання дитини у батька може травмувати психіку дитини суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач за згодою позивачки змінив місце проживання дитини, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки вони спростовуються вимогами самої позивачки про визначення місця проживання дитини саме з нею та вимогами про відібрання дитини, крім того відповідачем не надано жодного письмового доказу на підтвердження своїх доводів про наявність вище зазначеної домовленості та згоди позивачки про зміну місця проживання дитини..

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: