Ухвала

іменем україни

28 вересня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Фаловська І.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївська області від 22 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївська області від 22 червня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину депозитного рахунку за договором від 30 серпня 2014 року, відкритого в акціонерному товаристві «Ощадбанк» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 Ѕ частину коштів у розмірі 101 092,43 грн. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності за кожним по Ѕ частині гаража НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі «Зоряний» у м. Миколаєві. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності за кожним по Ѕ частині гаража НОМЕР_2 в автогаражному кооперативі «Южний Буг» у м. Миколаєві. В задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати указані судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Встановлено, що місцевий суд, враховуючи вимоги статей 60 - 72 СК України та роз'яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», всебічно та повно дослідив обставини справи і дійшов вірного висновку про задоволення позову частково, оскільки за час шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність два гаража та грошовий вклад, розміщений на депозитному рахунку в банку, які, виходячи із рівності часток колишнього подружжя у спільному майні, підлягають розподілу, шляхом визнання за кожним з них права власності на Ѕ частку в названому майні та стягнення з відповідача на користь позивача половини вартості вкладу. Щодо частки у житловому будинку, то позивач не довела значного збільшенням його вартості за рахунок спільних коштів сторін, крім того, будинок отриманий ОСОБА_2 у спадок, а тому він не є їх спільним майном.

Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та, обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, за касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївська області від 22 червня 2015 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ І.М. Фаловська