Ухвала

іменем україни

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дем'яносова М.В.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Антонов» Серійного заводу «Антонов» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою заступника прокурора м. Києва, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що працював у відповідача на посаді електрика з 04 січня 1975 року, а потім розподілювачем робіт. 15 липня 2013 року його було звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Позивач вважав своє звільнення незаконним, оскільки відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення та причини звільнення не відповідають фактичним обставинам справи. З огляду на зазначене, просив суд скасувати наказ про його звільнення, поновити його на роботі на посаді розподілювача робіт 2 розряду, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора м. Києва просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що позивач працював у відповідача з 1975 року на різних посадах.

02 вересня 2002 року позивача було звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників та відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2003 року його було поновлено на роботі з цієї ж дати.

Згідно наказу № 84/Ук від 04 серпня 2003 року позивача з 02 червня 2003 року було переведено в цех № 27 розподілювачем робіт.

Наказом № 409/К від 15 липня 2013 року ОСОБА_3 звільнено з роботи за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для звільнення стала службова записка від 05 липня 2013 року та виписка з протоколу засідання профспілкового комітету № 42 від 03 липня 2013 року.

Наказом № 26/К від 02 квітня 2012 року за збір обрізків з титанових сплавів 23 березня 2012 року о 15 год. 50 хв., що не віднесено до посадових обов'язків розподілювача цеху № 27, ОСОБА_3 було оголошено догану та зменшено розмір премії на 50% за березень 2012 року (а.с. 27).

Наказом № 36/К від 28 квітня 2012 року за порушення Правил трудового розпорядку, що виявилося у нанесенні удару колезі по роботі, позивачу було оголошено догану та зменшено розмір премії на 50% за квітень 2012 року (а.с. 29).

Наказом № 71/К від 27 липня 2012 року за невиконання обов'язків, передбачених ст. 139 КЗпП України, а саме: за невиконання наказу директора від 01 лютого 2012 року № 21 «Про профілактичне обстеження працівників заводу у 2012 році», позивачу оголошено догану та зменшено розмір премії на 50% за липень 2012 року (а.с. 30).

Наказом № 22/К від 18 квітня 2013 року за невиконання обов'язків щодо подання майстру цеху звітів позивачу оголошено догану та позбавлено премії 100% за квітень 2013 року (а.с. 33).

Перед звільненням позивача адміністрацією було отримано згоду профспілкового комітету.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40> трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" <nau://ukr92> (з наступними змінами) зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 <nau://ukr/322-08|st40> , п. 1 ст. 41 КЗпП <nau://ukr/322-08|st41> , чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147(1), 148, 149 КЗпП <nau://ukr/322-08> правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

З огляду на зазначені положення закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивача було звільнено відповідно до положень трудового законодавства, оскільки останній систематично без поважних причин не виконував обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому, при звільненні відповідачем додержано правила та порядок застосування дисциплінарних стягнень, передбачений ст. ст. 148-149 КЗпП України та враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини, за яких вчинено проступок, попередню роботу позивача та стан його здоров'я.

Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованого застосування до позивача дисциплінарних стягнень наказами від 28 квітня 2012 року та 18 квітня 2013 року, не можуть бути взяті до уваги, оскільки зазначені стягнення (як і інші стягнення, які стали підставою для звільнення позивача) ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не оскаржувалися і є чинними на час звільнення його з роботи.

Необґрунтованими є і доводи касаційної скарги в тій частині, що у порушення вимог ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовано до ОСОБА_3 після спливу місячного строку з дня виявлення 30 травня 2013 року проступку.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Судами установлено, що після вчинення проступку 29-30 травня 2013 року позивач з 19 по 27 червня 2013 року та з 03 по 12 липня 2013 року (всього 17 днів) перебував на лікарняному. Таким чином, з вирахуванням зазначеного терміну, наказ про його звільнення 15 липня 2013 року був виданий відповідачем у встановлений законом місячний строк.

Статтею 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337> визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар Головуючий
Судді:В.І. Амелін М.В. Дем'яносов Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін