Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/171/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Боровікова А.І.
Провадження №22-ц/778/5277/15 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
при секретаріБурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на до досягнення дитиною трьох років,-

В С Т А Н О В И Л А:

06.01.2015р. ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона є матір'ю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що потверджується свідоцтвом про народження, виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 02.04.2013 р., актовий запис №334, яка проживає разом з позивачкою та знаходиться за її повному утриманні, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання.

Відомості про батька ОСОБА_7 в свідоцтві про народження дитини внесені за заявою матері від 02.04.2013 р.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2014 р. визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, отримує державну щомісячну одноразову допомогу при народження дитини, інших джерел доходів не має, відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не має постійного місця роботи, не має інших Аліментних зобов'язань, отримує мінливий, періодичний дохід, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі - 600 гривень, до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_6 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 350 гривень щомісячно, починаючи з 06.01.2015 р., до досягнення дитиною - донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку. Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Допущено негайне виконання рішення в межах стягнення суми аліментів за один місяць. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та вирішити питання про закриття провадження. За відсутності підстав для закриття провадження у справі, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог про відмову у задоволенні позову, в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В силу ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання матері його неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відомості про батька ОСОБА_7 в свідоцтві про народження дитини внесені за заявою матері від 02.04.2013 р.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2014 р. визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони у шлюбі між собою не перебували.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28.05.2015 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі - 750 гривень, починаючи з 27 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 49-53).

Частинами 2, 3 статті 91 СК України передбачено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті позовних вимог, в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не перевірив можливості відповідача надавати матеріальну допомогу позивачу, не з'ясував розміру його доходів, виходив лише з довідок, наданих позивачем про розмір її доходів.

Посилання представника позивача на можливість позивачем надавати матеріальну допомогу не доведена жодним чином. Не спростованим фактом залишається те, що відповідач ніде не працює, за вказаним рішенням суду повинен сплачувати аліменти на дитину щомісяця в розмірі 750 грн., які не сплачує в зв'язку з чим виникла заборгованість, на що послався представник відповідача. Також у відповідача є ще неповнолітній син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3. Дані про будь-які доходи відповідача в справі взагалі відсутні, а відповідач посилається на відсутність доходів взагалі, що і призвело до виникнення заборгованості по аліментним зобов'язанням щодо дитини.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Можливість відповідача надати матеріальну допомогу позивачці, про отримання відповідачем доходів в натурі, без зазначення їх розміру і виду, у рішенні суду попередньої інстанції взагалі ґрунтується на припущенні, а за відсутності доказів щодо дійсних доходів відповідача, за наявності іншої неповнолітньої дитини, стягнутих аліментних зобов'язань у розмірі 750 грн., наявної заборгованості по ним, не можна стверджувати про можливість задоволення позову.

В частині скарги щодо закриття провадження у справі з підстав що судом вже розглядалась справа між тими ж сторонами в частині стягнення аліментів до досягнення дитиною трьох років, якою позивачці у задоволенні позову було відмовлено, то підстави для закриття провадження відсутні. Оскільки у тій справі позивач просила стягнути аліменти у інший строк і не заявляла позов з підстав ст. 91 СК України.

Колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанцій повинно бути скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: