Справа № 192/172/15-ц
Провадження № 2/192/180/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2015 р.Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Омелюх В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Савчукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права приватної власності на 1/2 частину житлового будинку та автомобіля,

В С Т А Н О В И В :

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог від 05 травня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права приватної власності на 1/2 частину житлового будинку та автомобіля, зазначивши на обґрунтування позову, що з грудня 2006 року по квітень 2013 року вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачем по вул.Першотравнева,59 в с.Промінь Солонянського району Дніпропетровської області та вели спільне господарство. В період спільного проживання однією сімєю у них народилася спільна неповнолітня дитина - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в звязку з тим, що народилася в незареєстрованому шлюбі має прізвище Балабан.

Під час спільного проживання однією сімєю на їх спільні кошти було придбано житловий будинок по вул.Першотравнева,59 в с.Промінь Солонянського району Дніпропетровської області згідно нотаріально посвідченого договору-купівлі продажу будинку з відстроченням платежу №552 від 06 лютого 2008 року, що підтверджується поданою нею до Солонянської державної нотаріальної контори заявою про те, що 30000 гривень, за які ними буде придбано житловий будинок, належать їм на праві спільної сумісної власності, так як вони проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу та ведуть спільне господарство, а частину коштів в сумі 15000 гривень нею було отримано в кредит згідно кредитного договору №17/508С від 04 лютого 2008 року укладено з АТ «Брокбізнесбанк», який з неї було стягнуто за рішенням суду в судовому порядку та який на даний час повністю погашений.

Договір купівлі-продажу від 06 лютого 2008 року було укладено з метою придбання для їх сімї з відповідачем будинку та використовувався їх сімєю для спільного проживання та ведення спільного господарства до квітня 2013 року.

Крім цього, за час спільного проживання однією сімю та ведення спільного господарства ними також було придбано на спільні кошти автомобіль марки ВАЗ-2104 державний номер №АЕ2036ВК, половина якого також належить їй.

З посиланням на ст.ст.60,74 Сімейного кодексу України, ст.368 ЦК України, що якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, а на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України.

Між нею та відповідачем домовленості щодо поділу спільного майна не досягнуто, в звязку з чим вона змушена звернутися з позовом до суду про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права приватної власності на 1/2 частину житлового будинку та автомобіля марки ВАЗ-2104 державний номер №АЕ2036ВК, які були придбані ними на спільні кошти та половина якого належить їй, оскільки іншої домовленості щодо часток між ними досягнуто не було.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, яка допитана судом 05 червня 2015 року і в якості свідка, позовні вимоги підтримала. Пояснила суду, що з червня - липня 2006 року вони стали зустрічатися ОСОБА_2, який потім запропонував їй роботу в м. Дніпропетровськ, на що вона погодилась і спочатку удвох з ОСОБА_4 працювали на будівництві у ОСОБА_2, який кожного дня возив їх на роботу та назад додому. Осінню 2006 року між ними виникли особисті стосунки, ОСОБА_2 став забирати її до себе додому в м. Дніпропетровськ по вул.Героїв Сталінграда,4/46, де вони вже підтримували стосунки як подружжя та проживали взимку та до весни 2007 року, а коли приїздили в село Промінь, то жили у будинку її матері разом як сімя, ходили в гості до сусідів. Весною 2007 року вони переселились в будинок №59 по вул.Першотравнева в с.Примінь, де стали поступово робити ремонт, оскільки мали намір його купити, завели господарство, в тому числі 100 гусей, 2 телят, які їм дали її батьки, свиню, козу. У ОСОБА_2 на період початку їх спільного проживання однією сімєю був власний автомобіль синього кольору, який потім він продав за 18000 гривень, але куди потратив кошти їй не відомо. В 2008 році вони купили новий автомобіль ВАЗ-2104, який ОСОБА_2 взяв у кредит, при цьому оформлення автомобіля здійснював він сам. Кредит, за рахунок якого було куплено автомобіль, вони погасили десь у 2010 році. Житловий будинок вони спільно купили у ОСОБА_5 в лютому 2008 році за 30000,00 гривень, при цьому частину грошових коштів для купівлі будинку в сумі 15000 гривень вона отримала за кредитним договором, поручителем за яким був відповідач ОСОБА_2 Оскільки грошових коштів на період оформлення договору у них було недостатньо, тому 2600 гривень вони віддали продавцю через деякий час, при цьому ці кошти вона сплачувала особисто, а квитанцію надавала нотаріусу. Як житловий будинок так і автомобіль були оформлені на відповідача ОСОБА_2 У неї з відповідачем була домовленість, що будинок вони придбали разом на спільні кошти, кредит сплачували разом, в тому числі за рахунок спільного господарства, але платежі відповідач здійснював несвоєчасно, тому виникла заборгованість, яку було стягнуто з неї як позичальника згідно рішення суду, заборгованість за яким вона сплатила в 2014 році за рахунок продажу спільного з відповідачем майна, корови та грошових коштів, які вона отримувала на дитину. Потім до відповідача стали приїздити якісь люди, які вимагали повернення боргів, які погашались за рахунок спільного господарства. Спільне проживання з відповідачем вони припинили в квітні місяці 2013 році, але питання про поділ спільного майна, за виключенням домашнього господарства, між не було вирішено. В 2007 році вона разом з ОСОБА_2 взяли у ОСОБА_6 в оренду землю на три роки за 10000 гривень, взяли в борг у її матері, але так і не повернули, а ОСОБА_2 став говорити, що кредитні кошти було взято на землю. Земельну ділянку ОСОБА_6 обробляли три роки та повернули десь в 2010-2011 роках, при цьому ще обробляли земельну ділянку її матері та дві належні особисто їй земельні ділянки, де вони сіяли соняшник, пшеницю, ячмінь, а для обробітку землі техніку наймали за грошові кошти. Земельні ділянки обробляв ОСОБА_2, а вона доглядала за господарством, при цьому від обробітку земельної ділянки вони мали дохід близько 80000 гривень, які відповідач використовував для погашення кредитної заборгованості, в тому числі за придбаний ним автомобіль, який виплатив десь в 2010 році. За період спільного проживання вона з відповідачем ОСОБА_2 двічі припиняли стосунки як подружжя в 2011 та 2012 роках, щоразу приблизно на два тижні. В цей саме період її мама і купила їй (свідку) автомобіль за 5000 гривень, яка була в несправному стані, без документів, оскільки власник помер. Коли вони з відповідачем ОСОБА_2 в грудні 2006 року стали проживати однією сімєю, то вони разом завели велике домашнє господарство: з двох телят, які їм подарувала її мати, вони виростили корів, а трьох корів купили в ОСОБА_6, коли останні виїздили з села, у них були телята, свині, кози, кролі та багато птиці. Вирощену в домашньому господарстві продукцію реалізовували на базарі, а гроші використовували на побутові потреби. Діти відповідача приїздили до них, свята святкували разом, в тому числі весілля доньки відповідача. Коли спочатку проживали певний час у її матері (свідка), то ОСОБА_2 допомагав по господарству матері, яка тримала худобу. Під час укладання договору купівлі продажу будинку, ОСОБА_2 у нотаріуса сказав, що проживає з ОСОБА_1 однією сімєю близько чотирьох років, а будинок вони купляють разом. Саме відповідач ОСОБА_2 сказав їй їхати до нотаріуса, щоб оформляти будинок, де нею в його присутності і була написана заява, що будинок купляють на їх спільні кошти. В квітні 2013 року вони припинили спільне проживання, при цьому відповідач залишився проживати в купленому ними будинку, а вона переїхала проживати до своїх батьків, при цьому вони розділили домашнє господарство, але не вирішили питання розділу будинку та автомобіля. Їх спільну доньку, було зареєстровано за її заявою, як матері одиначки, хоча відповідач, який є батьком дитини, від неї не відмовлявся.

Представник відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_7 (а.с.7-8) позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, та прохав їх задовольнити. Пояснив, що грошові кошти на купівлю житлового будинку, які не було сплачено на день оформлення договору купівлі-продажу, в послідуючому були сплачені особисто позивачкою, що підтверджується квитанцією з її особистим підписом. Сторони проживали однією сімєю та вели спільне господарство з грудня 2006 року по квітень 2013 року, тому все майно, яке вони придбали в зазначений період згідно ст.74 СК України є їх спільним майном, де їх частки є рівними, оскільки іншої письмової домовленості щодо розміру часток між ними не укладалось. Факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу необхідно встановити, оскільки від даного факту і залежить право позивачки на частку в спільному майні, придбаному жінкою та чоловіком, які проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, при цьому в будь-якому іншому шлюбі не перебували.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, надавши і 18 березня 2015 року і письмові заперечення проти позову (а.с.45-47), що з літа 2006 року позивачка почала працювати у нього та вони почали зустрічатися. В звязку з роботою періодично ночували з позивачкою у нього в м. Дніпропетровськ, при цьому з кінця 2006 року мали особисті стосунки як подружжя. З грудня 2007 року і до кінця 2012 року ( в письмових запереченнях - в період з березня 2008 року по квітень 2013 року а.с.46) проживали з позивачкою разом однією сімєю, при цьому у зазначений період тричі розходились. Під час спільного проживання тримали велике господарство, половину якого позивачка забрала після розірвання стосунків. З лютого 2008 року він разом з позивачкою ОСОБА_1 приїздив до нотаріуса для укладання договору купівлі продажу житлового будинку, який купили за 30000 гривень, з яких 15000,00 гривень накопили за рахунок господарства 15000 гривень, а інша частина грошових коштів - за рахунок його роботи, при цьому спочатку не доплатили за будинок близько 2500 гривень, а сплати через кілька днів. Грошові кошти за будинок продавцю в сумі 16000,00гривень сплатили до оформлення договору купівлі-продажу, а залишок суми сплатили в день оформлення, про що зазначено в тексті договору (в письмових запереченнях зазначено, що ОСОБА_1 ніякої участі у складанні договору купівлі-продажу будинку не брала, ніякої заяви в його присутності не оформляла - а.с.46). Кредитні кошти брали для сплати за землю ОСОБА_6. Від землі мали прибуток десь у 2007 році близько 60000,00 гривень. 28 квітня 2007 року придбав автомобіль за 35 000 гривень, при цьому як перший внесок сплатив 15000,00 гривень, які отримав від продажі за автомобіля, який був у нього до проживання з позивачкою, а інші кошти сплатив за рахунок взятого ним кредиту, який вони з позивачкою погасили в період спільного проживання. Позов визнає частково, оскільки визнає право позивачки в житловому будинку на 1/3 його частину, а в автомобілі її частки не має, так як також купили позивачці автомобіль ВАЗ 2101 в 2001 році за 5000,00 гривень, але його не переоформили, а також скутер - за 3000,00 гривень. Проживали однією сімю з грудня 2007 року, все робили разом, мали спільний бюджет, грошові кошти використовували разом. На весілля його доньки ОСОБА_1 була запрошена як його знайома, з якою він мав намір створити сімю, про що було відомо його дітям.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 (а.с.74-75) позовні вимоги визнав частково в частині факту спільного проживання, але не в той період, що зазначила позивачка в позовній заяві, а з лютого 2008 року по кінець 2012 року, оскільки до зазначеної дати між сторонами існували лише романтичні стосунки, а в задоволені іншої частини позову прохав відмовити, оскільки придбаний відповідачем спірний будинок та автомобіль не є спільним майном сторін. Пояснив, що оскільки позивачка почала проживати однією сімєю з відповідачем з 2008 року, то до її заяви в нотаріальну контору щодо придбання з відповідачем спірного будинку на спільні кошти необхідно віднестись критично, як і до показів свідків зі сторони позивача ОСОБА_9, ОСОБА_6,ОСОБА_10, за участю яких складено акти про їх спільне проживання, так як складання такої заяви заперечує відповідач. Коли відповідач разом з позивакою переїхав проживати в спірний будинок, то договір купівлі-продажу ще оформлений не був, але грошові кошти в сумі 16000 гривень вже були сплачені.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, з листопада 1972 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 по сусідству з матірю позивачки ОСОБА_1, яка разом з дитиною стала проживати в селі в кінці 70-х років, коли розійшлася з чоловіком, з яким знаходьсь у шлюбі. В кінці 2006 року почала проживати разом з ОСОБА_2 однією сімєю, а десь у 2007 році перейшли проживати в цьому ж селі в будинок, який вони купили у ОСОБА_5, де мали велике господарство, тримали корів, кіз. Зазначені обставини йому відомі тому, що він був депутатом сільської ради та збирав у мешканців села гроші за водопостачання. У 2013 році ОСОБА_1 повернулась проживати до своєї матері.

Свідок ОСОБА_11 показала суду, що була сусідкою ОСОБА_1 в селі Промінь вул.Першотравнева,58, де вона (свідок) проживала з 2001 року до листопада 2007 року, у звязку з чим їй відомо, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 переїхали проживати окремо весною 2007 року в будинок, який належав ОСОБА_5, де проживали разом, зробили ремонт та вели спільне господарство, а до цього взимку 2007 року проживали у матері ОСОБА_1 в цьому ж селі. Спочатку у них була синя машина, якою їздив ОСОБА_2, а потім, коли стали проживати окремо, купили іншу машину ще до відїзду їх сімї (свідка) з села. Коли її сімя виїздила з села осінню 2007 року, то віддали в користування ОСОБА_1 строком на три роки належний її чоловікові земельний пай за 10000,00 гривень, які при передачі грошових коштів з будинку винесла мати ОСОБА_1, а коли їх сімя повернулись знову на проживання в село в серпні 2010 року, то земельну ділянку їм повернули, при цьому на цей період ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також проживали разом як подружжя, про що їй відомо також і зі слів ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що в с.Промінь вона проживає з народження, у звязку з чим знає позивачку. Восени 2006 року вона стала працювати в ОСОБА_2, у якого на цей період вже працювала ОСОБА_1 і ОСОБА_4 Вони виконували ремонтні роботи в м. Дніпропетровськ, де фактично і жили, якщо не повертались додому в село. Вона працювала один місяць, у звязку з чим їй відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зустрічалися, останній періодично забирав її до себе додому, купував одяг, на вихідні дні привозив в с.Промінь до її матері, де залишався ночувати у неї вдома, а його автомобіль синього кольору стояв у дворі ОСОБА_1 У 2008 році вони стали жити однією сімєю у будинку ОСОБА_5, в якому на сьогоднішній день проживає ОСОБА_2, так як вони вже спільно не живуть. Під час спільного проживання вони вели велике господарство, мали багато худоби, корів, кіз, свиней, продавали на базарі молочні продукти харчування, які дома готувала ОСОБА_1, оскільки вона (свідок) періодично допомагала ОСОБА_1 готувати цю продукцію, а інколи і поралась по господарству. В літку 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перестали проживати разом, після чого у матері ОСОБА_1 зявилась певна частина їх спільного з ОСОБА_2 господарства. На її погляд сімя у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникла в 2006 році, ОСОБА_1 часто відвідувала дітей ОСОБА_2, а донька останнього певний час проживала у матері ОСОБА_13 У 2006 році у ОСОБА_2 був синього кольору автомобіль, а у 2008 році вже інший - червоного кольору.

Свідок ОСОБА_4 показала суду, що відповідач ОСОБА_2, який приїздив до своєї матері в с.Промінь, влітку 2006 року запропонував їй (свідку) та ОСОБА_1 поїхати в м. Дніпропетровськ на роботу по виконанню ремонту. Кожного дня він возив їх на роботу та привозив назад. Працювали спочатку вони у двох, а потім в чотирьох, а коли залишалися ночувати за місцем роботи, то ОСОБА_1 їздила ночувати до ОСОБА_2 додому, так як вони почали зустрічатися, а ОСОБА_2 у 2006 році заборонив їм між собою спілкуватися. У 2008 році сторони почали проживати разам однією сімєю в с.Промінь, вели спільне господарство, тримали багато худоби: 7 корів, 20 кіз, продукцію від якої реалізовували на базарі, про що їй відомо у звязку з тим, що вона знову стала спілкуватися з ОСОБА_1, бувала у них дома, вони разом готували їжу, пекли торти. В 2013 році ОСОБА_1 завагітніла та проживала у своєї матері. Їй відомо, що зустрічатися сторони почали з 2006 року, а ОСОБА_1 говорила про те, що ОСОБА_2 хоче зійтися з нею жити. На весні 2008 року вони купили будинок та почали проживати в ньому разом однією сімєю, а до цього часу їздили то до м. Дніпропетровськ, де жив ОСОБА_2, то жили в матері позивачки ОСОБА_1, автомобіль вони купили у 2007 році.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що з 1974 року знає позивачку ОСОБА_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 зі своєю матірю на одній з нею (свідком) вулиці. Їй відомо, що ОСОБА_1 десь з 2008 року (конкретний період назвати не може, оскільки визначилась з зазначеною датою зі слів ОСОБА_1, яка говорила, що з ОСОБА_2 проживала 5 років) проживала однією сімєю з ОСОБА_2, який купив будинок у ОСОБА_5, але чи купували вони разом будинок, чи ні їй не відомо. З 2013 року сторони однією сімєю не проживають, до цього часу кілька разів припиняли стосунки, а потім їх відновлювали. Також їй відомо, що під час спільного проживання вони вели спільне господарство, тримали худобу, корів, кіз, свиней, птицю, за яким спільно доглядали, а продукцію реалізовували на базарі, а також ОСОБА_1 здавала молоко на молоковоз. Мали в оренді земельний пай, який ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_11 і на цей період він з ОСОБА_1 вже проживали разом. Також земельна ділянка є у ОСОБА_1 та її матері. Всі земельні ділянки вони обробляли самостійно, а роботи по їх обробітку виконував ОСОБА_2 Спочатку у ОСОБА_2 був старий автомобіль, а потім він купив новий ще до того як вони стали жити разом ОСОБА_1 Коли сторони припинили спільне проживання, то ОСОБА_1 забрала частину спільного господарства, скутер, який вони купили разом, а у 2013 році у неї зявилась інша машина, яку вона використовує особисто. Вона (свідок) особисто в будинку сторін не була, але зі слів ОСОБА_1 їй (свідку) відомо, що вона з ОСОБА_2 в будинку, який був куплений у ОСОБА_5, прожила 5 років, а кредит брала в банку, щоб заплатити за землю, яку взяли у ОСОБА_11. Спільних дітей сторони не мали. До того як купити будинок у ОСОБА_5, ОСОБА_2 в селі не проживав, а лише приїздив в село до своєї матері та інших родичів.

Свідок ОСОБА_15 показала суду, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 зі свого народження і знає як ОСОБА_1, яка проживає в селі весь час, так і ОСОБА_2, який став проживати в селі з 2007 року однією сімєю з ОСОБА_1 спочатку в будинку її матері, а потім у будинку, який купив у ОСОБА_5, куди перейшло проживати разом і проживали однією сімю до 2013 року. У 2007 році у неї був випускний вечір 18 червня 2007 року і за квітами вона ходила до ОСОБА_1, яка в цей час уже проживала з ОСОБА_2 в будинку ОСОБА_5 За час спільного проживання сторони вели спільне господарство, тримали корів, кіз, свиней, птицю, за яким доглядали разом, реалізовували продукцію на базарі, інколи наймали людей для допомоги, при цьому декілька разів припиняли стосунки. Крім того, показала, що ОСОБА_1 пропонувала їй (свідку) свідчити на суді, що ОСОБА_2 її бив, пропонувала грошові кошти в сумі 3000 гривень.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що з відповідачем ОСОБА_2 вона проживала однією сімєю з 2001 по 2004 рік, а потім вони розійшлися, але до 2006 року періодично підтримували стосунки. В 2005 році разом їздили відпочивати на море, а 30 вересня 2006 року разом святкували день народження матері відповідача в с.Промінь. В період спільного проживання ОСОБА_2 ще в 2003 році хотів купити той будинок, де живе на даний час, оскільки ОСОБА_5 ще тоді мали намір його продати. Зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що він в 2005 році виплатив за цей будинок 30000 гривень, а в 2008 році від його матері їй стало відомо, що він оформив договір купівлі-продажу будинку. Крім того, показала, що новий рік з 2006 на 2007 рік сторони вже святкували разом в квартирі ОСОБА_2, де ОСОБА_1 вже господарювала. ОСОБА_2 довго не говорив їй, що проживає з ОСОБА_1, оскільки в нього було багато проблем. Він продав машину синього кольору у 2005 році та купив нову червоного кольору.

Свідок ОСОБА_17 показала суду, що вона працює державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. В 2008 році в нотаріальну контору звернулися ОСОБА_18 та ОСОБА_2 по питанню оформлення договору купівлі-продажу, при цьому також була присутня ОСОБА_1, яка пояснила, що є співмешканкою ОСОБА_2, а гроші, за які вони купують будинок, є їх спільною сумісною власністю. ОСОБА_2 також підтвердив ці обставини. Вона розяснила їм їх права згідно положень гл.8 Сімейного кодексу України, після чого зі згоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який не висловлював будь-яких заперечень, до укладення договору купівлі-продажу житлового будинку нею як нотаріусом була оформлена письмова заява ОСОБА_1 щодо спільних коштів, за які здійснюється ними купівля житлового будинку. Грошові кошти продавцю покупцем спочатку було сплачені частково при укладанні договору, а решта після його укладання.

Свідок ОСОБА_19, в судовому засіданні показав, що він є колишнім чоловіком доньки відповідача ОСОБА_2 Позивачку бачив на їх весіллі 09 червня 2007 року, але ні її прізвищ, ні імені, ні по батькові не памятає. На оглянутих ним в судовому засіданні фотографіях з його весілля (а.с.86-87) є і ОСОБА_1, яка була присутня як гість зі сторони нареченої, яка була знайомою ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_20 показала суду, що їй відомо, що з 2006 року ОСОБА_2 набирав групу людей, який возив на роботу в м. Дніпропетровськ, де займались ремонтними роботами. Її донька ОСОБА_4 та ОСОБА_1, які були подругами, в 2006 році стали працювали у ОСОБА_2 на будівництві, де вони фактично і проживали. Періодично ОСОБА_2 їх возив на своїй машині як на роботу, так і додому в с.Примінь, коли приїздив до своєї матері. Потім її донька ОСОБА_4 в кінці жовтня-листопада 2006 року посварилася з ОСОБА_2 Донька говорила, що ОСОБА_2 пропонував їй жити з ним, але вона (свідок) їй заборонила. Через деякий час в 2006 році ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стали проживати разом то у ОСОБА_2, то у ОСОБА_1 Вона як вчителька бачила, що ОСОБА_2 привозив доньку ОСОБА_1 до школи, турбувався про неї. В 2007 році вони разом проживали в с.Промінь у матері ОСОБА_1, а в травні 2007 року сторони разом садили огород біля купленого у ОСОБА_18 будинку, де і стали проживати в подальшому, але за кошти кого з них куплено будинок їй не відомо. Вони тримали велике господарство, де мали 6-7 корів, багато кіз, птиці, за яким разом доглядали Коли її син ОСОБА_20 з сімєю виїздили з с.Промінь, то в жовтні 2007 року продав на три роки свій земельний пай ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які проживали однією сімєю, за 10000 гривень, а повернули землю десь в 2011 року. Крім зазначеної земельної ділянки, і ОСОБА_1, і її мати мала власні земельні паї, які обробляв ОСОБА_2, при цьому у 2008 році на земельній ділянці сина він сіяв соняшник Крім того, зі слів ОСОБА_1 та її матері їй відомо, що ОСОБА_2 забирав всі грошові кошти та розпоряджався ними. ОСОБА_1А була вагітною, коли ще проживала з ОСОБА_2, спочатку вона хотіла перервати вагітність, а потім вирішила залишити дитину.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показала, що в 2008 році до її чоловіка ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_2В з приводу купівлі житлового будинку, який вони продавали в с.Промінь по вул.Першотравнева,59 Солонянського району Дніпропетровської області. В нотаріальній конторі при оформленні документів вона бачила ОСОБА_1, яка говорила, що проживає однією сімєю з ОСОБА_2, але чи підписувала вона при цьому якісь документи не памятає. Вона (свідок) дала згоду чоловікові на продаж будинку, а ОСОБА_2 передав гроші її чоловіку ОСОБА_5, але яку суму не памятає.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57,58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, при цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ст.ст.234, 235, 256 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку окремого провадження цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, в тому числі згідно п.5 ч.1 ст.256 цього Кодексу може бути встановлений факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо від встановлення цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В судовому засіданні показами позивача ОСОБА_1, яка з її згоди допитана в судовому засіданні в якості свідка, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_24, ОСОБА_17, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які погоджуються між собою та визнаються судом як достовірні та обєктивні, оскільки вказані свідки є односельцями сторін, проживають в більшості з них на одній з ними вулиці Першотравневій, у звязку з чим встановлені судом обставини відомі особисто, встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з грудня 2006 року по квітень 2013 року проживали однією сімєю спочатку періодично за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 та житловому будинку матері позивача ОСОБА_1 в с.Промінь вул.Першотравнева,49 Солонянського району Дніпропетровської області, а з травня 2007 року - в житловому будинку по вул.Першотравнева,59 в с.Промінь Солонянського району Дніпропетровської області, в якому ні позивачка, ні відповідач зареєстровані не були, що вбачається з довідки Промінської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року №132 (а.с.23).

В той же час, судом не можуть бути прийняті доводи відповідача ОСОБА_2 та його представника, що спільне проживання сторін як чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу виникло в квітні 2008 року та тривало до грудня 2012 року, оскільки вони спростовуються зазначеними вище доказами, а надані на підтвердження цих обставин докази у вигляді показів свідків ОСОБА_14 суд оцінює критично, оскільки вона жодного разу не відвідувала сторони за місцем їх проживання, факт проживання сторін однією сімєю вона визначила лише зі слів позивача ОСОБА_1, яка говорила, що на момент припинення спільного проживання в 2013 році прожила з відповідачем 5 років, а вказане свідчить, що особисто свідкові ці обставини достовірно не відомі, в той же час спростовуються зазначеними вище судом показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_24, ОСОБА_17, ОСОБА_15, ОСОБА_16, при цьому останні два свідки були допитані судом за клопотання відповідача та його представника, при цьому свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні достовірно зазначила, що станом на 18 червня 2007 року сторони вже проживали у будинку ОСОБА_5, куди вона зверталась за квітами до ОСОБА_1, у якої їх було багато біля зазначеного будинку.

В той же час пояснення в судовому засіданні відповідача та його представника не тільки спростовуються показами зазначених вище свідків, а є суперечливими навіть між собою, оскільки позивач пояснив в судовому засіданні, що спільно проживали з позивачкою однією сімю з грудня 2007 року по квітень 2013 року, у звязку з чим визнав позов в частині визнання за позивачкою права на 1/3 частину спірного житлового будинку; в поданих до суду письмових запереченнях (а.с.45-47) - зазначив, що проживали однією сімєю з березня 2008 року по квітень 2013 року, а в судовому засіданні його представник зазначив, що проживали однією сімєю з квітня 2008 року по кінець 2012 року. Покази свідка ОСОБА_14, яка допита в судовому засіданні за клопотання відповідача та пояснила, що сторони однією сімєю проживають з 2008 року, суд оцінює критично, оскільки ці факти їй відомі зі слів інших осіб, про проживання сторін однією сімєю вона свідчила лише з моменту їх проживання в будинку ОСОБА_5

Крім цього, покази свідка ОСОБА_20, ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_25 передав свій земельний пай в оренду ОСОБА_1 за 10000,00 гривень підтверджується його розпискою від 30 жовтня 2007 року (а.с.85), а в сукупності з іншими доказами підтверджує і факт проживання сторін на зазначений період однією сімєю, оскільки і відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не оспорював отримання в оренду земельної ділянки ОСОБА_25 та користування нею.

Оскільки встановлення юридичного факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу необхідно позивачеві ОСОБА_1 для вирішення спору щодо придбаного в період такого проживання спільного майна, то суд приходить до висновку, що є визначені законом підставі для встановлення даного юридичного факту в судовому порядку, оскільки в іншому порядку даний факт встановлено не може бути, а від його встановлення залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи - позивача ОСОБА_1

Згідно положень ст.74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте за час спільного проживання, належить їм н6а праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмових договором між ними. На майно, що є обєктом справа спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 (глава 8) Сімейного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя, при цьому згідно ст.61 цього Кодексу обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на прав спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а згідно ч.1 ст.65 цього Кодексу передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Положеннями ч.1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, аналогічні положення містяться в ст.ст.370,372 ЦК України.

Згідно ч.ч.3,4 ст.368 ЦК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не установлено договором, укладеним у письмовій формі.

Судом встановлено, що ні позивачка ОСОБА_1, ні відповідач ОСОБА_2 в період спільного проживання чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу не перебували в іншому шлюбі, що вбачається як з виданого 01 грудня 2000 року свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_1 (а.с.84), так і копіями паспортів сторін, які видані 08 грудня 2000 році на імя позивача, та 03 грудня 2009 року на імя відповідача, в яких відсутні відомості про реєстрацію ними шлюбу (а.с.9,44), а в судовому засіданні сторони будь-які докази, які спростовували б дані факти не надали.

В судовому засіданні встановлено, що державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_17 за реєстровим номером 552, 06 лютого 2008 року було нотаріально посвідчено договір купівлі - продажу будинку з відстроченням платежу, за яким ОСОБА_5О продав, а ОСОБА_2 купив жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в селі Промінь по вул.Першотравнева, 59 Солонянського району Дніпропетровської області на неприватизованій земельній ділянці. Продаж вчинено за 30000,00 гривень, з яких 27400,00 гривень покупець сплатив під час оформлення договору, що підтвердили сторони, а решту 2600,00 гривень покупець зобовязався сплатити продавцеві готівкою до 01 березня 2008 року (а.с.16,64-72). Залишок грошових коштів в сумі 2600,00 гривень було сплачено електронним переказом 12 лютого 2008 року (а.с.72). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28 лютого 2008 року (а.с.99) було зареєстровано ТОВ «Абріс» в книзі 2 №74/75.

З наданих Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області копій матеріалів по укладенню та оформленню договору купівлі-продажу жилого будинку від 06 лютого 2008 року (а.с.64-72) вбачається, що в ньому наявна нотаріально посвідчена державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_17 за реєстровим номером 551 письмова заява ОСОБА_1 від 06 лютого 2008 року (а.с.14,66), з тексту якої вбачається, що вона, будучи з ОСОБА_2 в незареєстрованому шлюбі, веде з ним спільне господарство з 2004 року, а гроші в сумі 30000,00 гривень, які вони збираються вкласти в придбання нерухомого майна житлового будинку, що знаходиться за адресою: с.Промінь вул..Першотравнева, буд.59 Солонянського району Дніпропетровської області, належать їм на праві спільної сумісної власності. Договір купівлі-продажу, з проектом якого вона ознайомлена, укладається ОСОБА_2 в інтересах сімї на умовах, які вони вважають вигідними та відповідають їхньому дійсному та вільному волевиявленню.

Як вбачається з даної заяви номер, за яким її зареєстровано як нотаріальну дію - 551, передує номеру за яким зареєстровано договір купівлі - продажу будинку з відстроченням платежу від 06 лютого 2008 року 552, при цьому подачі такої заяви ОСОБА_1, проти чого не заперечував покупець ОСОБА_2, в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_17, яка як державний нотаріус Солонянської державної нотаріальної контори нотаріально посвідчувала зазначені вище документи, а свідок ОСОБА_21 підтвердила факт присутності у нотаріуса позивачки ОСОБА_1, яка говорила, що проживає однією сімєю з ОСОБА_2, при цьому судом не можуть бути прийняті доводи відповідача ОСОБА_2 та його представника, що така письмова заява не свідчить про те, що кошти, за рахунок яких придбано спірний будинок, є спільним майном сторін, оскільки подача такої заяви не суперечить закону, яким не заборонено за волевиявленням сторін приймати таку заяву.

Зазначена письмова заява ОСОБА_1 узгоджується з показами допитаних в судові засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_24, ОСОБА_17, ОСОБА_15, ОСОБА_16 щодо підтвердження як факт спільного проживання сторін однією сімю на день придбання відповідачем ОСОБА_2 спірного житлового будинку, так і підтверджує факт придбання його за спільні кошти позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, внаслідок чого є спільним сумісним майном жінка та чоловік які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, відповідно до положень ст.74 СК України, оскільки інше не встановлено письмовим договором між ними.

Крім цього, суд приймає як обґрунтовані доводи позивача ОСОБА_1 про те, що частину коштів в сумі 15000 гривень, які було сплачено за спірний жилий будинок, нею було отримано в кредит згідно кредитного договору №17/508С від 04 лютого 2008 року укладено з АТ «Брокбізнесбанк», які з неї в судовому порядку було стягнуто за рішенням суду. Частину грошових коштів, а саме 15000 гривень було отримано від АТ «Брокбізнесбанк» нею шляхом укладання кредитного договору №17/5008С від 04 лютого 2008 року (а.с.17-22,50-53), так як дата укладення такого договору передує укладенню договору купівлі-продажу житлового будинку від 06 лютого 2008 року, при цьому судом враховується, що відповідачем ОСОБА_2 та його представником не надано суду будь-яких доказів на спростування цих обставин, а доводи про те, що ці кредитні кошти були сплачено ОСОБА_26 як орендна плата спростовуються розписку останнього про отримання грошових коштів в сумі 10000,00 гривень 30 жовтня 2007 року, тобто задовго до отримання позивачкою ОСОБА_1 кредитних коштів.

В судовому засіданні також встановлено, що 28 квітня 2007 року на імя відповідача ОСОБА_2 (а.с.137,138,208 оборотна сторона) на підставі довідки-рахунок ЄГП4488007 було зареєстровано згідно виданого РП РЕВ 2-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 28 квітня 2007 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС 123666 право власності на автомобіля ВАЗ-2104, легковий-універсал-В, номер шасі/кузова/рами VІN-Y7C9232 WK2834 2007 року виписку державний номер НОМЕР_1, при цьому у зазначеному свідоцтві мається відмітка про те, що автомобіль придбано за рахунок кредиту ВАТ «ОСОБА_27 ОСОБА_26».

З зазначеного вбачається, що вказаний автомобіль придбано в період спільного проживання сторонами однією сімєю, у звязку з чим він також є спільним сумісним майном жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, відповідно до положень ст.74 СК України, оскільки інше не встановлено письмовим договором між ними, при цьому суд враховує, що відповідачем ОСОБА_2 та його представником на підтвердження своїх заперечень щодо невизнання позову в цій частині не надано жодних доказів, що автомобіль був придбаний за кошти відповідача, в тому числі частково за рахунок коштів, отриманих від продажу автомобіля, який раніше був у власності відповідача ОСОБА_2 до спільного проживання сторін однією сімєю. Більш того, в судовому засіданні сам відповідач ОСОБА_2 пояснив, що кредитні кошти, за рахунок яких було придбано спірний автомобіль, було виплачено в період спільного проживання однією сімю з позивачкою ОСОБА_1 в 2010 році, що підтвердила в судовому засіданні і позивачка ОСОБА_1, будучи допитаною в якості свідка, а її покази в якості свідка є доказом у справі.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 року, гарантовано захист права власності. Згідно з зазначеною нормою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права За змістом ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У світлі положень ст. 1 Протоколу 1 особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, в судовому засіданні встановлено, що і спірний жилий будинок, і автомобіль є сумісним майном жінки та чоловіка які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, відповідно до положень ст.74 СК України, оскільки інше не встановлено письмовим договором між ними, а їх частки в цьому майні є рівними.

Крім цього, суд вважає необхідним в звязку з задоволенням позову відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача витрати позивачки по сплаті при зверненні з позовом до суду судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 60-63, 67-72,74 Сімейного кодексу України, ст.234,235,256,325,355,368-370,372 Цивільного кодексу України 2003 року, ст. ст.10, 11, 57,58, 60, п.2 ч.3 79, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права приватної власності на 1/2 частину житлового будинку та автомобіля задовольнити.

Встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3, в період з грудня 2004 року по квітень 2013 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами №59 по вулиці Першотравнева в селі Промінь Солонянського району Дніпропетровської області, належного на праві власності ОСОБА_2 згідно нотаріально посвідченого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_17 за реєстровим №552 договору купівлі-продажу жилого будинку з відстроченням платежів від 06 лютого 2008 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №74/75 в книзі 2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ-2104, легковий-універсал-В, номер шасі/кузова/рами VІN-Y7C9232 WK2834 2007 року виписку державний номер НОМЕР_1, право власності на який згідно виданого РП РЕВ 2-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 28 квітня 2007 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС 123666 зареєстроване за ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 418 (чотириста вісімнадцять) гривень 55 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 10 листопада 2015 року.

Головуючий: суддя