10.09.2015 Справа № 363/2245/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Скарлат О.І.

при секретарі Хом'як А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в травні 2015 року звернувся до суду із позовом про стягнення боргу, посилаючись на те, що 28.04.2014 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, грошової суми в розмірі 8 000 грн. Вказаний договір оформлено у формі розписки. Згідно розписки від 28.04.2014 року ОСОБА_2 зобов'язалась повернути гроші до 01 серпня 2014 року. У вказаний строк гроші не були повернуті, посилаючись на скрутне матеріальне становище.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з ОСОБА_2 борг за усною угодою позики у розмірі 8 000 грн., три відсотка річних простроченої суми у розмірі 177, 53 грн., моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити з викладених в позові підстав.

Відповідач у судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути у відсутності відповідача на підставі наявних доказів у загальному порядку.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні 28 квітня 2014 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 гроші у сумі 8 000 грн., а остання зобов'язалась повернути гроші до 01 серпня 2014 року, що підтверджується розпискою.

З пояснень представника позивача вбачається, що до теперішнього часу відповідач суму боргу ОСОБА_2 не повернула, оскільки для огляду в судовому засіданні позивач надав саме оригінал розписки. Термін повернення позики минув 01.08.2014 року. Відповідач умови договору позики порушила, позику не повернула.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем( у строк та в порядку, що встановлені договором.

До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення боргу, чим порушила взяті на себе зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та цивільного кодексу. Інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання добровільно не виконала, термін повернення позики минув 01 серпня 2014 року, відповідач умови договору позики порушила, позику не повернула, тому суд приходить до висновку, що сума боргу в розмірі 8 000 грн. з відповідача підлягає стягненню в судовому порядку.

Стягненню також підлягають й 3 % річних за весь час прострочення виконання боргу. Період прострочки сплати боргу складає з 01 серпня 2014 року по 12.05.2015 року, тобто 270 днів- 3% річних буде складати: 177, 53 грн. ( 8 000 х 3% х270/365/100 = 177,53).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдана моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування архівуються вимоги розумності і справедливості.

Однак всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, позивач ОСОБА_1 не надав будь-яких належних доказів, щодо завдання йому моральної шкоди діями відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з квитанції від 22.05.2015 року про сплату судового збору при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати в розмірі 243, 60 грн.

За таких обставин, позовна заява є такою, що ґрунтується на вимогах закону та підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3,60, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 28 квітня 2014 року в сумі 8 000 (вісім тисяч) грн., 3% відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 177, 53 грн., всього - 8177 (вісім тисяч сто сімдесят сім) грн. 53 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати за сплату судового збору в сумі 243,60 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.І.Скарлат