Справа № 182/3923/15-ц
Провадження № 2/0182/2478/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.09.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

секретаря Снєгульської В.М.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення та зняття з реєстрації ,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та просять виселити останніх з належної їм квартири за адресою вул. Артема, 26/32 в м. Нікополі та зняти їх з реєстрації за зазначеною адресою.

В обґрунтування позову послались на те, що відповідачі проживають та зареєстровані в квартирі з 2001 року з дозволу їх матері. Їх мати ОСОБА_7 померла 25.08.2014 року. ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину після її смерті і отримала 1/3 частину квартири у спадщину. 1/3 частині квартири за адресою вул. Артема, 26/32 в м. Нікополі раніше за життя матері також їй належала, а інша 1/3 частина квартири належить ОСОБА_4. Відповідачі добровільно відмовляються виселитись з квартири та знятись з реєстрації. Вони з сестрою мають намір розпорядитись квартирою, однак через проживання відповідачів в квартирі не можуть цього зробити. До того ж вони несуть додаткові витрати на утримання житла, відповідачі договір на користування квартирою не укладають, зі сплати комунальних послуг наявна заборгованість в розмірі 12734 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити.

Представник відповідачів проти позову заперечувала та просила відмовити, оскільки вони проживають в цій квартирі через те, що її придбали у померлої ОСОБА_7, про що мають розписку. Боргів зі сплати комунальних послуг немає і ніяким чином позивачам вони не перешкоджають, бо позивачі в квартирі не проживають.

Заслухавши сторони , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на сьогоднішній день квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( а.с. 4,5, 23-25, 44-45)

В квартирі з 23.03.2004 року зареєстрована та проживає ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що зареєстрована з 09.11.2006 року.( а.с.31,32,35)

Відповідно до свідоцтва про право власності ( а.с.8,9,22) раніше квартира була зареєстрована на праві спільної часткової власності по 1/3 частині за кожним з позивачів та 1/3 частина за їх матірю ОСОБА_7 ( а.с.4, 44)

ОСОБА_7 померла 25.08.2014 року( а.с.10). Після її смерті ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ( а.с.10,11,23-25).

За положеннями частини 1 статті 317 та частини 1 статті 319 Цивільного кодексу(далі-ЦК) України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Частиною 1статті 321 цього Кодексу передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, а способи захисту прав власності передбачені нормами статей16,386,391 ЦК України, якими встановлено право власника звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу(далі-ЖК) України, якими встановлено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до наведених норм закону, а також вимог статті 47 Конституції України, статті 9 ЖК України і статті 311 ЦК України право на житло, зокрема, користування ним та усунення перешкод у користуванні, підлягає судовому захисту у випадку порушення таких прав особи.

Таким чином, вирішення питання щодо судового захисту прав власності на нерухоме майно із застосуванням такого способу захисту порушеного права як виселення закон пов'язує з існуванням самого факту порушення права власника на користування та розпорядження своїм майном, або перешкоджання у здійсненні таких повноважень з боку інших осіб, за які особа може бути виселена з жилого приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є і не були членами сімї позивачів, вселились і проживають у спірній квартирі без достатніх правових підстав і не набули право користування даним житлом у встановленому законом порядку, а тому зобов'язані звільнити квартиру за вимогою його власника за приписами статей 386-387 і 391 ЦК України.

В судовому засіданні представник відповідачів не навів безперечних доказів вселення і проживання у спірній квартирі у визначеному законом порядку і набуття ними самостійного права користування цим жилим приміщенням. Також суд зазначає, що позивачі несуть додаткові витрати за комунальні послуги, оскільки відповідачі проживають та зареєстровані у квартирі, а за послуги теплопостачання наявна заборгованість в розмірі 12734 грн. ( а.с.12-13)

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачі неправомірно проживають і зареєстровані у спірній квартирі, що унеможливлює реалізацію позивачами повноважень власників з користування та розпорядження своїм майном.

За змістом статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" поняття "зняття з реєстрації місця проживання " нерозривно пов'язане з поняттям " житлові права", у зв'язку з чим, відповідно до статті 16 ЦК України заявлення вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання є належним способом захисту порушеного житлового права.

Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачів законні та обґрунтовані , а тому позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача ОСОБА_3 слід стягнути сплачений нею судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 16, 311, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 150 ЖК України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 10,11, 57-60, 88,212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення та зняття з реєстрації задовольнити.

Виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_2.

Зняти з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 121 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 121 грн. 80 коп.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) протягом десяти днів з дня його оголошення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_9