Справа №173/326/15-ц
Провадження №2/173/362/2015
24.03.2015 м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Шевченко О.Ю.,
при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровський районний відділ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області,
ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулися до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 березня 2011 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку садибного типу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 Після смерті матері позивача в даному будинку ніхто не проживає, він відключений від водо-, газо- та електропостачання та не придатний для проживання. Будинок потребує ремонту та продажу, оскільки власник будинку через свій вік та відсутність грошей не може утримувати даний будинок. Було з'ясовано, що вданому будинку окрім ОСОБА_2 також зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Ще за життя ОСОБА_5 було відомо, що ОСОБА_3 в даному будинку ніколи не проживав, а ОСОБА_4 не проживає в даному будинку з червня 2010 року. Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_4 зібрав свої речі та залишив будинок. Ніяких відомостей про його місце проживання не має. Відповідач ОСОБА_3 добровільно знятися з реєстрації відмовився, оскільки йому немає де зареєструватися. На підставі вищевикладеного ОСОБА_6 просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом, а саме будинком АДРЕСА_2.
В судовому засіданні ОСОБА_7, діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_2 як законний представник, позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що вона є опікуном малолітнього ОСОБА_2 Після смерті матері дитина весь час проживає в її сім'ї та залишається зареєстрованою в будинку, що належить йому на праві власності в порядку спадкування після смерті матері. В даному будинку ніхто не проживає після смерті ОСОБА_5, він не придатний для проживання, а тому було прийнято рішення продати його та купити інше житло ОСОБА_2 ОСОБА_3 взагалі ніколи не проживав в даному будинку. ОСОБА_4 проживав в даному будинку разом з ОСОБА_5 однією сім'єю, проте після її смерті він виїхав з будинку і де мешкає зараз не відомо. За весь цей час відповідачі не намагалися заселитися в цей будинок, їхніх речей в будинку не має.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі не надали.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Верхньодніпровський районний відділ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без їх участі.
У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 березня 2011 року ОСОБА_2, 2003 року народження, є власником житлового будинку садибного типу, що знаходиться по АДРЕСА_2 (а.с.14). Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 7 серпня 2013 року, що підтверджується відповідним витягом від 27 серпня 2013 року (а.с.16-17).
Після смерті матері ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації № 452-р від 22 листопада 2010 року було встановлено статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с. 8) і з того часу він постійно проживає разом з опікуном за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Дніпровської селищної ради № 198 від 19 лютого 2015 року (а.с.21).
Відповідно до домової книги (а.с.10-13). та довідки Дніпровської селищної ради № 197 від 19 лютого 2015 року (а.с.20) в будинку по АДРЕСА_2 окрім малолітнього ОСОБА_2 зареєстрованими є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Згідно з актом депутата Дніпровської селищної ради від 20 листопада 2014 року ОСОБА_3 фактично не проживає в будинку по АДРЕСА_2 з моменту реєстрації, 4 березня 2008 року, а ОСОБА_4 не проживає за даною адресою з червня 2010 року (а.с.18).
В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що він є депутатом Дніпровської селищної ради, у зв'язку з чим йому відомо, що після смерті ОСОБА_5, яка проживала разом з сином в будинку по АДРЕСА_2, в даному будинку роки чотири ніхто не проживає. До селищної ради не зверталися відповідачі з приводу перешкод у користуванні даним житлом, будь-яких скарг від них не надходило. Їх там взагалі особисто ніколи не бачив.
Свідок ОСОБА_9 суду показав, що мешкає за адресою: АДРЕСА_3. Його будинок знаходиться напроти будинку ОСОБА_5, яка померла роки чотири тому. В будинку вона мешкала разом із сином, також періодично там жив ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_4 поїхав з будинку і де він мешкає зараз не відомою ОСОБА_3 взагалі не знає і він в цьому будинку ніколи не жив. Ніяких перешкод у користуванні даним житлом відповідачам ніхто не чинив, оскільки в будинку не можливо жити, в ньому не має світла та опалення.
Про те, що будинок за адресою АДРЕСА_2 не придатний для проживання і він з 2010 року відключений від водопостачання, газопостачання та електропостачання свідчить також акт депутата Дніпровської селищної ради від 12 лютого 2015 року (а.с.19).
Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право володіння згідно з ч.1 ст. 398 Цивільного кодексу України виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Частиною 1 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено право члена сім'ї власника житла користуватися цим житлом.
Судом встановлено, що колишнім власником будинку є ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають права власності або ж користування житловим будинком по АДРЕСА_2 та не є членами сім'ї нового власника будинку - ОСОБА_2 Доказів про наявність між відповідачами та позивачем договірних відносин щодо користування даним житлом, зокрема договору оренди, встановлення сервітуту тощо сторонами суду надано не було.
Оскільки право власності ОСОБА_5 на житловий будинок по АДРЕСА_2 припинилося у зв'язку із смертю, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є такими, що втратили право користування житлом як таких, що були зареєстровані в даному будинку за згодою колишнього власника. В даному випадку втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Будь-яких інших правових підстав користування спірним майном відповідачами судом не встановлено.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб, такими, що втратили право користування жилим приміщенням є законними та обґрунтованими, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.
Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині позовних вимог щодо зобов'язання Верхньодніпровського РВ ГУ ДМС України області зняти з реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обов'язковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку.
У зв'язку з цим, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 328, 346, 398, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10,11, 60, 212-215, 224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_2
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час його проголошення мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко