Справа № 639/4770/15-ц
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Труханович В.В.

за участю секретаря Антохіної О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Жовтневий районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації, суд

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Жовтневий РВ ГУ ДМСУ в Харківській області, в якому просила суд звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно квартиру №85 по вул. Китаєнко, б. 5-В у м. Харкові, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, в межах суми заборгованості за договором позики, а саме 960 063 грн., шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого надати право ОСОБА_1 укласти такий договір за ціною, яка встановлена на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності; зняти ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з реєстрації за адресою: м. Харків, вул. Китаєнко, б. 5-В, кв. 85 та виселити їх зі спірної квартири. Судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що 03.02.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідачем було отримано в борг грошові кошти в сумі 53 560 грн. строком до 03.03.2014 року.

Позивач вказує, що в обумовлений договором строк борг повернутий не був.

У зв'язку з простроченням виконання свої зобовязань позичальник повинен сплатити на користь позикодавця пеню в розмірі 3% від суми за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня.

Розмір пені за 365 днів до звернення до суду становить 586 482 грн., що разом із сумою боргу становить 640 042 грн.

В забезпечення виконання зобовязань за договором позики, між ОСОБА_1 та відповідачами був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно квартиру №85 по вул. Китаєнко, б. 5-В у м. Харкові.

У звязку з порушенням п. 8 договору іпотеки, іпотекодавець зобовязаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 50% від усієї суми заборгованості, що становить 320 021 грн.

Отже, на думку позивача вона набула право на звернення стягнення на предмет іпотеки, для чого і звернулась до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Від представник позивача адвоката ОСОБА_5, яка діє на підставі угоди та ордеру від 15.06.2015 року, надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, в якій позовні вимоги підтримані в повному обсязі, а проти ухвалення заочного рішення представник не заперечує.

Відповідачі по справі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі.

Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних обставин.

В судовому засіданні встановлено, що 03.02.2014 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за №374. (а.с. 5)

Згідно п. 1 даного договору, позикодавець передає у власність позичальника, а позичальник прийняв грошові кошти у вигляді в натурі на суму 53 560,00 грн., що на момент укладення договору позики за згодою сторін складає еквівалент 6 695,00 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до п. 1, 3 договору позики, ОСОБА_2 зобовязався повернути ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді в натурі на суму 53 560,00 грн., що на момент укладання договору позики за згодою сторін складає еквівалент 6 695,00 доларів США не пізніше 03 березня 2014 року шляхом перерахування грошових коштів на особистий рахунок позикодавця відкритий в «УкрСиббанк», або шляхом особистої передачі грошових коштів позикодавцю в м. Харкові.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання.

Позивач вказує, що станом на день звернення до суду з даним позовом сума позики не повернута.

Отже, судом встановлено, що на теперішній час неповернутою залишилася сума боргу у розмірі 53 560,00 грн.

Крім того, представник позивача вказує, що у звязку з порушенням умов договору позики на суму боргу нарахована пеня у розмірі 586 482 грн., та за порушення умов іпотечного договору, а саме п. 8, - штраф у розмірі 320 021 грн.

Так, умовами договору позики передбачено, що за прострочення виконання своїх зобовязань позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 3% від всієї суми за кожен день прострочення починаючи з шостого дня.(п. 7 договору позики)

Відповідно до п.8 іпотечного договору, іпотекодавець не має права реєструвати без письмової згоди іпотекодержателя в квартирі, що є предметом іпотеки, місця перебування малолітніх, неповнолітніх та будь-яких осіб (у разі порушення цього пункту іпотекодавець сплачує іпотекодержателю 50% штрафних санкцій від усієї суми заборгованості).

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Судом вбачається, що розрахований позивачем розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем у справі, а тому розмір неустойки підлягає зменшенню.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Так, на думку суду, неустойка підлягає зменшенню до 53 560,00 грн., що відповідатиме принципам справедливості, розумності, та судового захисту, які встановлені нормами чинного законодавства, а також майновим правам ОСОБА_1

Відтак, судовим розглядом встановлено, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 03.02.2014 року становить 107 120 грн., з яких: 53 560 грн. сума боргу, 53 560 грн. пеня.

В забезпечення виконання зобов'язаньпозичальника за договором позики, між ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір, посвідчений 03.02.2014 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, реєстровий №376. (а.с. 6-7)

Відповідно до п.1,2 іпотечного договору, ОСОБА_2 передає в іпотеку ОСОБА_1 нерухоме майно: квартиру №85 по вул. Китаєнко, б. 5-В у м. Харкові, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ОСОБА_7, приватним нотаріусом ХМНО, 24.04.2009 року №1810.

Іпотечним договором було визначено ринкову вартість предмета іпотеки у розмірі 60 000,00 грн. (п. 3 Іпотечного договору)

Заборона відчуження нерухомого майна накладена приватним нотаріусом 03.02.2014 року, зареєстровано в реєстрі за №377. (а.с. 7)

В ч. 1 ст. 575 ЦК України окремим видом застави визначено іпотеку заставу нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги. якщо інше не встановлено договором.

Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» регламентує, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

В рішенні вище було встановлено що загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 становить 107 120 грн.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Право позивача задовольнитисвої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено відповідними нормами Закону України «Про іпотеку» та положеннями іпотечного договору.

Так, згідно ч.1 ст. 33 Закону України « Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 9 іпотечного договору, іпотекодержатель здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки при простроченні іпотекодавцем сплати боргу більш ніж на пять днів за договором позики в забезпечення якого укладається цей договір.

Способи звернення стягнення на предмет іпотеки встановлені п. 12 іпотечного договору, право вибору серед яких належить іпотекодержателю.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України « Про іпотеку» звернення стягнень на предмет іпотеки здійснюється окрім іншого і за рішенням суду.

Відповідно до п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Враховуючи загальні засади цивільного законодавства, та те що загальна сума боргу ОСОБА_2 становить 107 120 грн., а вартість предмета іпотеки 60 000 грн., суд дійшов висновку про те, що позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі, включаючи сплату основної суми боргу та пені.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд не вбачаєпідстав для задоволення іншої частини позову щодо виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та зняття їх з реєстрації.

Як вказує в тексті позову позивач, станом на теперішній в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4 зазначені обставини також підтверджуються Довідкою ТОВ ЖЕК «Канатного заводу». (а.с. 8)

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до 2 ст. 109 ЖК Української РСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.03.2015 року у справі № 6-39цс15, яка в силу ч.4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За таких обставин суд вважає, що виселення відповідачів без одночасного надання їм іншого постійного жилого приміщення не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки іпотечне нерухоме майно було придбано не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою спірного житла, а тому у задоволенні цієї частини позову слід відмовити.

У звязку з тим, що справа доведена до суду з вини відповідача ОСОБА_2, з нього, на підставі вимог ст. 88 ЦПК України та з врахуванням п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем відповідно до квитанції №95 від 18.05.2015 року у розмір 3 654 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 208-210, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 16, 524, 525, 526, 530, 549, 551, 575, 589, 610, 611, 629, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 7, 33, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК Української РСР, п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Жовтневий районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно квартиру №85 (вісімдесят пять), що знаходиться в будинку готельного типу під номером 5-В (пять літера «В»), розташованому по вулиці Китаєнко у м. Харкові, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, в межах суми заборгованості за договором позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 03.02.2014 року, а саме 107 120 грн. (сто сім тисяч сто двадцять гривень), шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого надати право ОСОБА_1 укласти такий договір за ціною, яка встановлена на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, та на умовах визначених на власний розсуд і здійснити всі необхідні дії.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 654 грн. (три тисячі шістсот пятдесят чотири гривні).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович