Номер провадження 2/754/3471/15
Справа №754/7151/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09 листопада 2015 року

Деснянський районний суд м.Києва в складі :

головуючого судді Мальченко О.В.

при секретарі Яремус - Байсановій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів ,

в с т а н о в и в :

У травні 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів у розмірі 7 096 298, 62 грн . , посилаючись на те , що 15.12.2008 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 337 000, 00 дол. США , яку відповідач в установлений термін позивачу не повернув . На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.10.2011 р. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 10.05.2012 р. з відповідача на користь позивача стягнуто суму боргу за вищезазначеним договором позики у розмірі 2 686 294, 00 грн . та 3% річних у розмірі 167 069 , 69 грн . Станом на 13.05.2015 р. сума боргу відповідача перед позивачем складає 337 000 , дол.. США , що у гривневому еквіваленті становить 6 954 857 , 72 грн . , розмір заборгованості відповідача перед позивачем відповідно збільшився за рахунок збільшення офіційного курсу долара США на день платежу і становить різницю від загальної суми боргу , яка утворилася на день подачі позову - 13.05.2015 р. і суми , що була стягнута на підставі судових рішень , т. т. 6 954 857 , 72 грн. - 2 686 294, 00 грн .= 4 268 603 , 72 грн.

Оскільки позичальник своєчасно не повернув суму позики позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних за період прострочення з 10.05.2012 р. по 13.05.2015 р. у розмірі 628 223 , 63 грн . ( еквівалент суми 30 440 , 79 дол. США) та проценти за користування позикою за період з 11.05.2012 р. по 10.05.2015 р. у розмірі 2 199 471 , 27 грн. ( еквівалент 106 576, 13 дол. США ) .

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з обставин , що викладені у позовній заяві , просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики у розмірі 7 096 298 , 62 грн ., що складається з :

-суми боргу (позики) - 4 268 603 , 72 грн.

-3% річних - 628 223 , 63 грн .

-процентів за користування позикою - 2 199 471 , 27 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав , зазначив про те , що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам ч . 2 ст. 16 ЦК України , оскільки зміна офіційного курсу гривні до іноземних валют в різні періоди часу не дає підстав стороні у зобов»язанні ,спір щодо якого вже вирішений судом , пред»являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці . Вимога щодо стягнення процентів за користування кредитом була предметом розгляду у попередній справі № 2-1026/11 на яку посилається позивач та якому було відмовлено у цій частині позовних вимог . Укладений між сторонами договір позики не містить порядку одержання процентів , а тому останні не підлягають нарахуванню та відповідно стягненню . Позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за період з 10.05.2012 р. по 13.05.2015 р. заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності .

Вислухавши пояснення представників сторін , оглянувши матеріали справи , суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного .

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини , встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.10.2011 р. встановлено , що 15.12.2008 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 337 000 дол. США , які останній на вимогу позивача не повернув .

Вищезазначеним рішенням Деснянського районного суду м. Києва частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , постановлено стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 2 686 294 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 535 766 грн , 3 % річних у розмірі 167 069 грн. 69 коп та судові витрати .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 .05. 2011 р. рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.10.2011 р. скасовано в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат у розмірі 535 766 грн .

З матеріалів справи вбачається , що у вересні 2009 р. позивач звертався до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором позики у національній валюті - гривні і зазначені вимоги судом було задоволено частково .

Відповідно до ст. 1 Закону України « Про Національний банк України » офіційний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави .

Згідно з ч.1 ст. 36 цього закону Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його .

Таким чином , офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися ( зростати або падати ) , однак вказана обставина не є підставою для пред»явлення стороною у зобов»язанні , спір щодо якого вирішений судом , пред»являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці , що фактично є предметом позову у вищезазначеній справі .

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України . Зазначеною правовою нормою , будь-яким іншим законом та умовами укладеного між сторонами договору позики не встановлено можливість позивача захистити своє порушене право в обраний ним спосіб , а саме стягнення курсової різниці валют , яка утворилася після ухвалення судового рішення у зв»язку із знеціненням гривні відносно долара США .

Виходячи з вищевикладеного , суд вважає відсутніми правові підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на його користь суми боргу (позики) у розмірі 4 268 603 , 72 грн. , яка становить різницю від загальної суми боргу , що утворилася на день подачі позову - 13.05.2015 р. і суми , що була стягнута на підставі судових рішень .

Несвоєчасне виконання грошового зобов»язання відповідача перед позивачем є підставою для відповідальності відповідача встановленою ч.2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати трьох процентів річних від простроченої суми .

У позовній заяві позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми за період з 10.05.2012 р. по 13.05.2015 р.

Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення . Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові .

В судовому засіданні представник відповідача заявлено про застосування строку позовної давності щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми .

З матеріалів справи вбачається , що позовну заяву було подано позивачем до суду 13.05.2015 р. , період за який позивач просить стягнути 3 % річних є з 10.05.2012 р. по 13.05.2012 р. Таким чином , заявлені позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки заявлені позивачем із пропуском строку позовної давності , про поновлення якого останнім клопотання не заявлялось .

Щодо стягнення процентів за користування позикою у розмірі 2 199 471 , 27 грн. суд зазначає про наступне .

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики , якщо інше не встановлено договором або законом . Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором . Якщо договором не встановлений розмір процентів , їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України . У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики .

В судовому засіданні представник позивача в обґрунтування позовних вимог в частині стягнення з відповідача процентів за користування позикою посилався на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові № 6-36 цс14 від 02.07.2014 р.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи , вимога про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою була заявлена у позовній заяві , яка подавалась позивачем до суду 09.09.2009 р. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.10.2011 р. в задоволені позову в частині вказаної вимоги було відмовлено . Рішення Деснянського районного суду м. Києва в цій частині набуло законної сили .

За викладених обставин , суд вважає за можливе відступити від вищезазначеної правової позиції , яка висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-36 цс14 від 02.07.2014 р. , а саме після постановлення рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.10.2011 р щодо спірних правовідносин між сторонами стосовно стягнення процентів за користування позикою.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають .

На підставі викладеного , керуючись ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України , суд

в и р і ш и в :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити .

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення .

Суддя :

.