АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Лисака І.Н., Міцнея В.Ф.

при секретарі Лук»янишиній М.В.

з участю сторін: позивача - ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2

представника відповідача - Скорого С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» про поновлення на роботі та визнання незаконними наказів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі та визнання незаконними наказів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з травня 1988 року по день звільнення 31.03.2014 року, працював на посаді інженера 2 категорії ДП «Український державний центр радіочастот» Чернівецька філія. Він виконував посадові обов'язки, пов'язані із виконанням завдань щодо виявлення та припинення дії джерел радіозавад та незаконно діючих радіопередавачів, тобто приймав участь і надавав у встановленому порядку результати первинного технічного нагляду та приймальних випробувань радіоелектронних засобів, що діють та вводяться в експлуатацію на території Чернівецької області. Завдання виконував у повному обсязі і вчасно надавав результати радіомоніторингу та за якісне виконання службових обов'язків, сумлінну і високоефективну працю неодноразово нагороджувався грамотами, подяками та грошовими винагородами.

_____________________________________________________________________________

№ 22ц/794/301/ 2015 р. Головуючий у І інстанції: Слободян Г.М.

Категорія: 54 Суддя-доповідач:: Владичан А.І.

Зазначає, що на підставі наказу № 05П (розпорядження) від 25.03.2014 року він був звільнений з 31.03.2014 р. з посади інженера 2 категорії групи радіочастотного моніторингу Чернівецької філії Українського державного центру радіочастот за п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією підприємства.

Посилається на те, що запис про звільнення зроблений у наказі та трудовій книжці: за п.1 ст. 40 КЗпП України є неправильним, оскільки Закон передбачає звільнення за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Вказує, що із ним проведений повний розрахунок у зв'язку з звільненням з посади, йому була виплачена вихідна допомога в сумі 3927,32 грн.; копію наказу та відповідно, трудову книжку він отримав 31.03.2014 pоку, оскільки про ліквідацію філії та звільнення з роботи він був попереджений заздалегідь до звільнення, ще - 19.12.2013 року. Серед інших заходів, пов'язаних з ліквідацією Чернівецької філії, ліквідаційною комісією передано майно Івано-Франківській філії УДЦР. Вважає, що відбулася не ліквідація підприємства, яка передбачає поняття повної ліквідації без правонаступництва, а реорганізація, оскільки відбулося приєднання утвореного з Чернівецькою філією відділу до Івано-Франківської філії з розширенням повноважень цієї філії на адміністративно-територіальну одиницю України - Чернівецьку область.

Вважає, що на день звільнення його з роботи відповідачем вже було проведено реорганізацію підприємства, так як з 01.01.2014 року у складі Івано-Франківської філії УДЦР був створений Чернівецький відділ, тому у підприємства були всі підстави для переведення його на таку ж посаду до цього відділу. Посилається на те, що підставою звільнення є згода первинної профспілкової організації (ППО) № 73.П/001 від 06.02.2014 року і наказ підписаний головою ліквідаційної комісії В.Г.Бортовим, однак його звільнення відбулося пізніше ніж через місяць після погодження звільнення профспілковим комітетом, що є порушенням порушенням трудового законодавства.

До початку з»ясування обставин по справі і перевірки їх доказами, позивачем ОСОБА_1 до суду було подано позовну заяву в новій редакції, заявивши відповідачем Державне підприємство «Український державний центр радіочастот», в якій, посилаючись на вищенаведені обставини, підстави позову, просить поновити йому строк для звернення в суд з вимогами про поновлення на роботі та визнати поважними причини пропуску звернення до суду, а також просив зобов'язати відповідача поновити його на роботі - посаді інженера 2 категорії або надати йому можливість працювати на іншій посаді, яка б відповідала тим обов'язкам, що він виконував; визнати незаконним та скасувати наказ № 578 від 08.11.2013року Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» щодо посилання в наказі на ліквідацію Чернівецької філії Українського державного центру радіочастот; визнати незаконним та скасувати наказ № 05П (розпорядження) від 25 березня 2014 року, підписаний головою ліквідаційної комісії В.Г.Бортовим, згідно із яким він був звільнений з 31.03.2014 р. займаної посади інженера 2 категорії групи радіочастотного моніторингу Чернівецької філії Українського державного центру радіочастот за п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із ліквідацією підприємства.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2014 року ОСОБА_1 поновлено строк для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, а у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та визнання незаконними наказів відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2014 року, є незаконними, та необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, не доведено обставин, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги, того, що звільнення відбулося пізніше ніж через місяць з дня одержання згоди профспілкового комітету, що є порушенням ст..43 КЗпП України, судом не надано належної оцінки його поясненням та поясненням свідків, вважає, що суд не розібрався в ситуації яка склалася, що свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи.

Також вказує, що фактично на підприємстві мало місце не ліквідація, а зміна внутрішньої організаційної структури юридичної особи, тому вважає, що наказ ДП УДЦР від 08.11.2013 р. № 578 «Про ліквідацію Чернівецької філії УДЦР» та наказ № 05П (розпорядження) від 25 березня 2014 року, яким він був звільнений з 31 березня 2014 року з посади інженера 2 категорії групи радіочастотного моніторингу Чернівецької філії Українського державного центру радіочастот за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства, підписаний головою ліквідаційної комісії В.Г.Бортовим, - є незаконними. Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, якщо неповно з'ясовано судом обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що попередження адресоване ОСОБА_1 свідчить про те, що останній відповідно до статті 49-2 КЗпП України, був попереджений про те, що згідно з наказом УДЦР від 08.11.2013 року № 578 «Про ліквідацію Чернівецької філії УДЦР» з 1 квітня 2014 року ліквідується Чернівецька філія Українського державного центру радіочастот, і останній буде звільнений з 31.03.2014 року, у зв'язку із ліквідацією філії за пунктом 1 ст.40 КЗпП України, з яким був ознайомлений під особистий підпис. Також в своєму рішенні зазначає, що відповідачем при звільненні позивача дотримано процедуру і порядок, передбачені чинним законодавством про працю, згоду профспілкового органу на звільнення позивача дотримано. Вказує, що доводи позивача, що на підставі спірного наказу 578 від 08.11.2013 року мало місце звільнення працівників, та про те, що на момент звільнення було проведення реорганізації підприємства у складі Івано-Франківської філії УДЦР Чернівецького відділу є надуманими та такими, що суперечать матеріалам справи та вимогам закону.

Однак, колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-от: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

При цьому вживані в цій нормі поняття: "ліквідація", "реорганізація", "перепрофілювання", "банкрутство", "скорочення чисельності або штату працівників" - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Визначення юридичної особи, поняття ліквідації юридичної особи та порядок її ліквідації міститься в ст. ст. 80, 104, 110, 111 ЦК України, ст. ст. 62-66, 79-92 ГК України, ст. ст. 1-22 Закону України "Про господарські товариства".

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством (ст. 95 ЦК України, ч. 4 ст. 64 ГК України).

За таких обставин підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України може бути ліквідація саме підприємства, установи, організації як юридичної особи. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 104, 105, 110 ЦК України ліквідація є такою формою припинення юридичної особи за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами у передбачених ними випадках, у результаті якої вона припиняє свою діяльність (справи і майно) без правонаступництва, тобто без переходу прав та обов'язків до інших осіб.

Іншою формою припинення юридичної особи є передача всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам-правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення (ст. ст. 104-109 ЦК України).

У розумінні зазначених норм закону приєднання - це така форма реорганізації, при якій одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, що продовжує існувати й далі, але в більшому масштабі. Приєднувана ж організація припиняє свою діяльність як самостійна юридична особа. У разі приєднання на підставі передавального (а не ліквідаційного) акта орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи, виключає юридичну особу, яка припинила діяльність, з державного реєстру.

Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обов'язки припиненої юридичної, несе відповідальність за її зобов'язаннями в повному обсязі (ст. 107 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Ліквідація ж структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 492 КЗпП України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 30.12.2004 року позивача ОСОБА_1 було призначено на посаду інженера І категорії Чернівецької філії Українського державного центру радіочастот, про що свідчить №4-п від 01.12.2004 року, а 29.12.2009 року позивача було призначено на посаду інженера 2 категорії ГРУМ у відповідності до наказу по Чернівецькій філії УДЦР №ОВП та 31.03.2014 року позивача звільнено у зв'язку з ліквідацією філії п.1 чт.40 КЗпП, згідно наказу №05п від 25.03.2014 року. Дане вбачається з досліджених записів трудової книжки, дослідженої в судовому засіданні, а також наказом № 05П (розпорядження) про припинення трудового договору.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що 8 листопада 2013 року з метою оптимізації організаційної структури Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» був виданий наказ № 578 про ліквідацію Чернівецької філії УДЦР.

Позивач був ознайомлений з цим наказом в передбачений законом термін до звільнення, тобто за 2 місяці чого він не заперечує.

В зв'язку із ліквідацією філії позивачу не було запропоновано інших посад, на які він міг бути переведений за його згодою.

Умова про переведення працівника вважається виконаною, якщо запропонована робота відповідає роду діяльності працівника, і не обов'язково, щоб запропонована робота оплачувалась не нижче ніж та, що була у працівника.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофішовання підприємства,установи, організації скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що ліквідована філія в якій працював позивач, не є юридичною особою, що вона є відокремленим структурним підрозділом Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», ним створюється та йому підпорядковується, що стверджується Положенням про Чернівецьку філію УДЦР.

Проведена ліквідація філії є фактично реорганізацією, а не повною ліквідацією підприємства, а тому відповідачем всупереч закону не вживались заходи щодо можливого працевлаштування позивача, не пропонувались інші посади, на яких міг би працювати позивач.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 був незаконно звільнений за ст. 40 п.1 КЗпП України , так як судом встановлений факт не ліквідації, а внутрішньої реорганізації юридичної особи -Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (шляхом впровадження змін в організаційній структурі підприємства), а відповідач не довів факт скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами у структурі підприємства.

Таким чином, оскільки фактично відбулася зміна внутрішньої організаційної структури юридичної особи, тому наказ №05П (розпорядження) від 25 березня 2014 року, яким був звільнений ОСОБА_1,з посади інженера 2 категорії групи радіочастотного моніторингу Чернівецької філії Українського державного центру радіочастот за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства, є незаконним і підлягає скасуванню.

Що стосується вимог апелянта про скасування наказу ДП УДЦР №578 від 08.11.2013 року «Про ліквідацію Чернівецької філії УДЦР», то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки цим наказом трудові права апелянта не порушуються і даний наказ стосується внутрішньовиробничої діяльності відповідача. Його скасування вважалося б втручанням суду у діяльність підприємства.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення у справі неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм матеріального права.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2014 року підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу №05 П (розпорядження) від 25 березня 2014 року ДП «Український державний центр радіочастот» про звільнення ОСОБА_1 з 31 березня 2014 року з посади інженера 2 категорії групи радіочастотного моніторингу Чернівецької філії державного підприємства «Український державний центр радіочастот» за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства, та поновлення ОСОБА_1 з 31 березня 2014 року на посаді інженера 2 категорії групи радіочастотного моніторингу Чернівецької філії державного підприємства «Український державний центр радіочастот».

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2014 року в частині відмови в задоволенні позову про поновлення на роботі і визнання незаконним наказу №05 П від 25.03.2014 року, скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» про поновлення на роботі та визнання незаконними наказів, задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ №05 П (розпорядження) від 25 березня 2014 року ДП «Український державний центр радіочастот» про звільнення ОСОБА_1 з 31 березня 2014 року з посади інженера 2 категорії групи радіочастотного моніторингу Чернівецької філії державного підприємства «Український державний центр радіочастот» за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із ліквідацією підприємства.

Поновити ОСОБА_1 з 31 березня 2014 року на посаді інженера 2 категорії групи радіочастотного моніторингу Чернівецької філії державного підприємства «Український державний центр радіочастот».

В решті частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: