АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 вересня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

Панченка

М.М.

за участю секретаря Бабака М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2012 року,

у с т а н о в и в :

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 квітня 2007 року між сторонами укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О.П. Відповідно до умов договору позивач передав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 23 230,00 грн., а позичальник зобов'язалася повернути грошові кошти до 25 квітня 2008 року. На неодноразові звернення позивача до відповідача щодо повернення коштів остання не відреагувала, борг не повернула.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2012 року позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 23 230,00 грн., інфляційні втрати 8 595,10 грн., три відсотки річних 2 176,61 грн., судовий збір 350,02 грн. та витрати на ІТЗ 120,00 грн., а всього 34 461,73 грн.

Ухвалою суду від 12 липня 2013 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що грошові кошти за взаємною згодою з позивачем були внесені до статутного капіталу товариства. Також вказує, що ОСОБА_2 при зверненні до суду було пропущено строки позовної давності.

_________________________________________________________

Справа № 2-1348/12

№ апеляційного провадження 22-ц/796/4298/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Куренков Є.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Сторони та їх представники, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання неодноразово не зявлялися, про причини неявки суд не повідомили, у звязку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 25 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 23 230,00 грн., і остання зобов'язалася повернути зазначені кошти до 25 квітня 2008 року. Договір позики 25 квітня 2007 року посвідчено приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О.П. (а.с. 5).

Як вбачається з пояснень позивача, відповідач не повернула суму боргу у встановлений строк.

Задовольняючи позов та стягуючи із ОСОБА_3 суму заборгованості разом з інфляційними втратами, трьома відсотками річних, а також судовими витратами, суд виходив з того, що позивачем доведено факт невиконання відповідачем своїх обовязків за договором позики.

Разом з тим, слід звернути увагу на ту обставину, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2012 року у даній справі є заочним та прийнято у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

До подання апеляційної скарги на зазначене рішення представник відповідача звертався до суду із заявою про його перегляд та під час розгляду вказаного питання ним було заявлено про застосування до позовних вимог ОСОБА_2 строку позовної давності.

Проте, ухвалою суду від 12 липня 2013 року зазначену заяву залишено без задоволення, а доводам відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності не надано належної правової оцінки.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З укладеного між сторонами договору позики вбачається, що позичальник

ОСОБА_3 зобов'язалася повернути кошти до 25 квітня 2008 року.

Наведене свідчить про те, що перебіг позовної давності розпочався з наступного за цим дня, тобто з 26 квітня 2008 року.

Таким чином, з моменту спливу строку виконання зобовязання за договором позики (26 квітня 2011 року) до моменту звернення позивача до суду з відповідним позовом (17 червня 2011 року) пройшло більше трьох років.

Згідно з частинами 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене та з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 був пропущений строк позовної давності, а тому, враховуючи заявлення відповідачем про застосування судом такого строку, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За таких обставин рішення суду назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 309 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2012 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко