Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2151/15 Головуючий у 1-й інстанції Крамаренко І.А.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Трофимової Д.А.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем знаходилася з 16.08.2002 року по 19.08. 2013 року у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4.

Відповідач погрожує забрати дитину і принижує її, як матір, в очах дитини, звинувачуючи її в неналежному виконанні батьківських обов'язків і в аморальному способі життя. З червня 2013 року позивачка з дитиною проживає окремо від Відповідача. Під час літніх канікул деякий час дитина перебувала у її батьків. За цей час Відповідач неодноразово телефонував її батькам, погрожуючи забрати дитину, подати на них до суду за викрадення дитини. При цьому не бажаючи дійсно виконувати свої батьківські обов'язки. Починаючи з січня 2013 року, Відповідач кошти на утримання дитини не надавав, що змусило іі звернутися до суду про стягнення аліментів на утримання дитини. Після цього відповідач періодично і не в повному обсязі сплачував кошти.

Також зазначила, що сторони мають у спільній частковій власності 3-кімнатну квартиру, згідно договору купівлі-продажу. Але Відповідач, за час перебування позивача з дитиною на морі під час літніх канікул зробив без її згоди перепланування квартири та змінив замки. В зв'язку з чим вона з дитиною до сьогодення не має можливості навіть користуватися власними речами. Фактично на час повернення після літніх канікул донька та позивач залишилися без теплого одягу та взуття, іграшок, учбової літератури і необхідних речей для нормального життя. Забезпечення дитини всім необхідним для життя лягло на позивач та її теперішнього чоловіка. На даний час позивач з дитиною живуть у квартирі, яку винаймають з її чоловіком.

Відповідач неодноразово звертався до органів міліції з заявами про викрадення дитини. У зв'язку з чим донька змушена була давати покази у відділку міліції. Незважаючи на те, що спілкування з міліцією травмує дитину, Відповідач продовжує свої численні безпідставні звернення до служби (управління) по справах дітей та органів внутрішніх справ.

За 2013-2014 навчальний рік Відповідач не намагався наладити стосунків з дитиною та з позивачем. Незважаючи на численні звернення до служби по справах дітей Відповідач не виконував їх рекомендацій. Не відвідував батьківські збори протягом 2013-2014 навчального року. Проте, три рази за рік відвідував школу з метою поспілкуватися з дитиною та вчителем. При цьому він задавав, провокаційні питання, стосовно виконання матір'ю батьківських обов'язків. Незважаючи на відсутність бажання дитини спілкуватися з ним, всупереч її волі, намагався це зробити, що призводило до хвилювання, відчуття страху у дитини.

З січня по квітень 2014 року відповідач взагалі не цікавився дитиною, не цікавився її успіхами та життям. Після звернення до судового виконавця з заявою про те, що Відповідач не сплачує аліменти в повному обсязі, відповідач різко почав робити видимість турботи, телефонуючи дитині і, знову, розповідаючи про аморальність позивачки та аморальність її оточення. Навіть використовував поняття сексуального характеру, які дитині не потрібно знати за віком. Після його слів про те, що позивачка намагалась отруїти відповідача, враховуючи стан дитини після таких розмов, вона була змушена обмежити спілкування відповідача по телефону з дитиною.

Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, передбачені законом і моральними засадами суспільства. Він схильний до насильства, погрожує позивачу і її чоловіку фізичною розправою. Вона була змушена звертатися за допомогою в органи міліції, у зв'язку з невиконанням Відповідачем рішення суду та розпорядження райадміністрації.

Дитина не має до відповідача родинних почуттів, не вважає за потрібне називати його батьком. Донька неодноразово повторювала, що не має наміру ні бачитись, ні спілкуватись з відповідачем. Дитина тривалий час називає чоловіка позивача батьком, який опікується нею, як рідною дитиною, допомагає їй виконувати домашнє завдання, ходять на прогулянки. Також донька має бажання їздити в гості до батьків та родичів її чоловіка, які проживають в Естонії, однак Відповідач дозволу їй не надає.

Враховуючи, що батько дитини, починаючи з червня 2013 року, проживає окремо і покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-який інший участі у вихованні доньки. Всі питання по вихованню вирішуються позивачем самостійно без участі і підтримки з боку відповідача. Дитина фактично знаходиться на повному утриманні позивачки. Розпорядження райадміністрації відповідач не виконує, не піклується про доньку, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не спілкується з дитиною в об'ємі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних і інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє цікавості до її внутрішнього світу, а навпаки, психологічно травмує, залякує дитину , що призвело до створення умов, які шкодять інтересам дитини. Постійні погрози відповідача, у тому числі родичам і знайомим, образи, у тому числі в офіційних документах, заставляють її з дитиною міняти місце проживання для особистої безпеки і морального спокою.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 лютого 2015 року позов залишено без задоволення.

На зазначене рішення суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 164 СК України, Конвенції про права дитини, позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 вищеназваної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише як виключна міра.

У залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 виданого 18.06.2004 року Запорізьким міським відділом РАЦС Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 94, батьками дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 (відповідач) та ОСОБА_2 (позивачка).(а.с.11)

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2013 року, розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 16.08.2002 року Запорізьким міським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 785.(а.с.12)

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2013 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, у твердій грошовій сумі розміром 700,00 грн., починаючи з 06.06.2013 року до досягнення дитиною повноліття. (а.с.15-17)

Станом на 01.09.2014 року заборгованість ОСОБА_3 по аліментам складає 700,00 грн. (а.с.56)

З листів Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 15.01.2014 року, від 21.05.2014 року, від 29.05.2014 року, від 02.06.2014 року, вбачається, що родину ОСОБА_3 взято під соціальний супровід на підставі заяви клієнта. Зі слід дитини ОСОБА_4, поведінкові прояви гр. ОСОБА_3 по відношенню до неї дестабілізували її психологічний стан, вона стверджувала, що батько телефонував їй щодня, ображав та залякував. На даний час ОСОБА_4 не має бажання спілкуватися з батьком. Наявність психологічних дисбалансів у дитини свідчать про конфлікт між членами родини, що може у подальшому негативно відобразитися на моделі поведінки та становлення її особистості. Рекомендовано звернути увагу батьків на усвідомлення власної емоційної сфери, на стабілізацію емоційного клімату в родині та вирішення питання, пов'язаних з процесом розлучення з урахуванням психоемоційного стану та інтересів дитини. Дитина категорично відмовляється проти зустрічей з батьком. Щодо поведінки ОСОБА_3 зазначено, що він ображає спеціалістів, поводив себе грубо, агресивно, залякує, погрожує зверненням до органів прокуратури, звинувачує у сприянні перебування дитини у полоні матері. (а.с.19, 58, 59,70)

За розпорядженням голови районної адміністрації від 10.12.2013 року за № 624р, рекомендовано ОСОБА_3 один раз на тиждень протягом місяця спільно з малолітньою ОСОБА_4 відвідувати консультації фахівців Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді тривалістю одну годину з метою налагодження психологічного контакту та родинних стосунків з донькою (за бажанням дитини, з дотриманням її режиму дня та в присутності психолога). (а.с.21)

За заявою ОСОБА_4 (мати) від 23.05.2014 р., вона засвідчила небажання її доньки спілкуватися із батьком ОСОБА_3 та участі у психологічних консультаціях. (а.с.57)

У копії заяви дитини ОСОБА_4 від 03.06.2014 р., дитина не заперечує проти позбавлення її батька ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки вважає що він поводить себе дуже погано. (а.с.68)

Згідно листа від 28.05.2014 року за № 183 Запорізької єврейської гімназії „Орт-Алєф" та характеристики на ученицю, вбачається, що дитина ОСОБА_4 навчається у вказаному закладі. Під час візитів батька до школи дівчинка ставала знервованою, збудженою, ховалася від батька, не хотіла з ним спілкуватися та приймати його подарунки. Під час бесіди з класним керівником батько цікавився виконанням батьківських обов'язків матір'ю дитини. Батько ОСОБА_3, до школи приходить рідко, але цікавиться її здоров'ям, успіхами в навчанні, стосунках з однокласниками. (а.с.69)

За заявою ОСОБА_3 про погодження з ним графіку проведення психологічних консультацій та графіку, відповідач ОСОБА_3 з 27.09.2013 р. по 29.10.2013 р. відвідував психологічні консультації, згідно з рекомендаціями комісії з питань захисту прав дітей. (а.с. 117-118)

За характеристикою з місця роботи ТОВ НВПФ „Еко Універсал" від 15.07.2014 року та характеристикою з місця проживання від 16.07.2014 року, відповідач ОСОБА_3 характеризується позитивно. (а.с. 133-134)

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позову виходив із того, що докази, які були досліджені у судовому засіданні, підтверджують, що відповідач ОСОБА_3 своїми діями, некоректною та образливою по відношенню до осіб, які намагаються вирішити питання про його спілкування з дитиною у ситуації, яка склалася в їх сім'ї, намагається піклуватися про свою дитину, цікавиться її життям та здоров'ям. Агресивної поведінки Відповідача, яка б була спрямована по відношенню до самої дитини, з досліджених доказів, не вбачається. Відповідач ОСОБА_3 категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, любить свою дитину, намагається спілкуватися з дитиною. Однак, між батьками (позивачем та відповідачем) існують дуже неприязні стосунки, які і впливають на спілкування дитини з батьком, оскільки дитина проживає з матір'ю, а відповідач ОСОБА_3 в свою чергу своєю некоректною поведінкою фактично змушує позивача ОСОБА_4 іноді обмежувати спілкування дитини з батьком, щоб не травмувати дитину.

З пояснень сторін та свідків, яких було допитано у судовому засіданні, з моменту народження дитини до розлучення батьків, зокрема до того моменту, коли дитина проживає окремо, між батьком та дитиною були добрі, родинні стосунки.

Суд прийняв до уваги, що доводи позивачки про психологічний тиск батька на дитину, пов'язані з конфліктами, сваркими, між колишнім подружжям, та їх скаргами друг на друга до правоохоронних органів, органу опіки та піклування, та не можуть свідчити про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини.

Відповідно ст. 171 та ст. 19 ч. 6 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції надав оцінку висновку районної адміністрації по Орджонікідзевському району від 24.06.2014 року, яким орган піки та піклування прийняв рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, як такого що не враховує проте, що хоча між батьком та матір'ю дитини існують дуже складні відношення, та батько ОСОБА_3 не ухиляється від своїх батьківських обов'язків.

Комісією було враховано письмову думку малолітньої ОСОБА_4, яка на адресу начальника служби у справах дітей, зазначає, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до неї. (а.с.68) При цьому не взято до уваги текст цієї письмової думки десятирічної ОСОБА_4. В якій дитина вказує, проте, що її батько приставав до неї, коли вона лягала спати з матір'ю, бо хотів, щоб вона спали з ним. Та питав у її батько, чи той привів її до школи (а.с.68)

Таке письмова думка десятирічної дитини, на переконання колегії судів, правильно судом першої інстанції не взята в якості свідчення про психологічний тиск на дитину за сторони батька, що заслуговує підстав для позбавлення його батьківських прав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 212 ЦПК України і оцінив всі надані сторонами докази на ґрунті всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього їх дослідження, а також оцінив належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, відобразив в рішенні результати оцінки доказів і прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для крайнього заходу відносно батька дитини ОСОБА_3.

Колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, позивачем не було надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, які б безумовно свідчили про злісне ухилення відповідачем ОСОБА_3 від виховання та утримання своєї дитини, що у відповідності з вимогами ст.164 СК України було б підставою для позбавлення його батьківських прав.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та моральної забезпеченості;

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

Відповідно ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства", на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги проте, що дитина не вислуховувалася у суді не приймаються колегією судів , оскільки відповідно до вимог ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу на принципу диспозитивності та не може за власною ініціативою опитувати осіб.

Між тим клопотань від сторін про опитування дитини у суді першої та апеляційної інстанції не надходило.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо насильства економічного та психологічного насильства ОСОБА_3 відносно дитини, без посилання на докази не приймаються колегією судів, оскільки суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України надав оцінку усім доказам у справі, та апеляційна скарга всупереч вимогам с. 295 ЦПК України з посиланням на докази не містить в собі спростування висновків суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, виходячи з фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 не сприяє позитивному результату у долі дитини, який мав би настати після цього, та враховуючи те, відповідач намагається приймати участь у вихованні доньки, та погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування рішення суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді