Справа № 127/691/15-ц Провадження № 22-ц/772/1119/2015Головуючий в суді першої інстанції Луценко Л. В.
Категорія 30Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів Денишенко Т.О., Нікушина В.П., при секретарі Торбасюк О.І., за участю ОСОБА_2 та прокурора прокуратури м. Вінниці,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - прокуратури м. Вінниці про стягнення моральної шкоди,

встановила:

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України (ДКСУ), за участю прокуратури м. Вінниці, в якому просив стягнути з відповідача, за рахунок коштів Державного бюджету України 20 000 грн. у відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2014 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність прокуратури м. Вінниці, скаргу задоволено частково, визнано бездіяльність прокурора м.Вінниці, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви або повідомлення про кримінальне правопорушення незаконною. Зобов'язано прокуратуру м. Вінниці виконати вимоги п. 1 ч. 2 ст. 36 КПК України, шляхом починання досудового розслідування через внесення заяви ОСОБА_2 від 29.04.2014 року до ЄРДР.

Позивач вважає, що прокуратурою м. Вінниці були порушені його права і свободи, у зв'язку з чим йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з протиправною поведінкою прокуратури. Крім того, дані обставини вимагали додаткових зусиль та коштів пов'язаних з зверненнями до прокуратури та суду, що порушили його нормальний ритм життя.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2015 року в задоволені позову відмовлено.

З даним рішенням ОСОБА_2 не погодився і подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Скаржник посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема судом першої інстанції неправильно витлумачено норми Закону щодо поняття «процесуальна дія».

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2014 року у справі №127/10769/14-к за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність прокуратури м. Вінниці щодо не внесення відомостей до ЄРДР та зобов'язання вчинити певні дії, скаргу задоволено частково.

Визнано бездіяльність прокурора м. Вінниці, яка полягає у не внесені відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви або повідомлення про кримінальне правопорушення незаконною. Зобов'язано прокуратуру м. Вінниці виконати вимоги п. 1 ч. 2 ст. 36 КПК України, шляхом починання досудового розслідування через внесення заяви ОСОБА_2 від 29.04.2014 року до ЄРДР (а. с. 8 - 9).

Фактично, зазначеною ухвалою слідчого судді встановлений факт бездіяльності прокуратури м. Вінниці, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви або повідомлення про кримінальне правопорушення позивача.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, прийшов до висновку, що позивачем не наданого жодного належного та допустимого доказу того, що йому була спричинена моральна шкода та доказів, які б підтверджували розмір моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідача. Також не підтверджено факт завдання збитків - втрати часу, впродовж якого позивач міг займатись звичними справами.

Колегія суддів, дослідивши докази у справі погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування їх посадових службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положенням ст. 1176 ЦК України передбачено право на, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, що виникає у випадках передбачених Законом.

Частина 6 даної статті ЦК України визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 2 Закону від 01.12.94 N 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (далі - Закон від 01.12.94) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Згідно з вимогами частин 5, 6 ст. 4 зазначеного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими, інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, передбачене ч. 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Колегія суддів прийшла до висновку, що ОСОБА_2 не обґрунтував розмір відшкодування моральної шкоди, не надав доказів, на підтвердження роду діяльності позивача, на підтвердження неодноразового відриву останнього від звичайного роду занять, доказів порушення нормальних життєвих зв'язків, доказів вчинення ним додаткових зусиль для організації свого життя, і не надано доказів причинного зв'язку між бездіяльністю прокуратури м. Вінниці та наявністю душевних страждань.

Крім цього, не надано доказів, на підтвердження витрат коштів на поїздки, підготовку звернень та втрату грошових коштів від втрати часу, впродовж якого, позивач міг займатись звичним родом занять та отримувати грошові прибутки.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, позивачем, всупереч вказаним вимогам, не підтверджено доказами факт заподіяння йому моральної шкоди внаслідок невнесення до ЄРДР його заяви про злочин, не доведено розмір відшкодування, і не наведено інших підстав для задоволення його вимог.

Враховуючи вище зазначене, а також те, що наявність причинного зв'язку між незаконними діями (бездіяльністю) прокурора м. Вінниці та шкодою, яку зазнав позивач внаслідок цих дій (бездіяльності) останнім не доведена, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_2

Крім цього, суд першої інстанції відмовляючи у позові прийшов до висновку, що внесення відомостей до ЄРДР не являється процесуальною дією, внаслідок чого, не можуть застосовуватись норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

З даним висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, оскільки є процесуальні стадії, які пов'язані між собою та визначені процесуальним законом, в тому числі, це частина кримінального процесу, і дані процесуальні стадії мають самостійні, але підпорядковані загальній меті процесу завдання.

Дія прокурора, як посадової особи, це здійснення останнім своїх обов'язків у межах наданих чинним законодавством повноважень чи всупереч їм.

Отже, внесення до ЄРДР заяв про злочин колегія суддів вважає процесуальної дією, оскільки така дія передбачена процесуальним Законом, а саме п.1 ч.2 ст. 36 КПК України.

Однак, інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового, яким позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення.

За таких обставин, колегія суддів, керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: