АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Винту Ю.М. Перепелюк Л.М.

секретар Паучек І.І.

за участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 18 лютого 2015 року,

встановила:

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 800 гривень з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Посилалася на те, що під час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3, який проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

ОСОБА_1 не має постійного місця роботи та стабільного заробітку.

Рішенням Новодністровського районного суду Чернівецької області від 18 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі 800 гривень щомісячно, починаючи з 28 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визначити аліменти в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Так, відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

-стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

-стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

-наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

-інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно частини 1 статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 (а.с.5).

ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

ОСОБА_1 не має постійного місця роботи та стабільного заробітку.

З заяви поданої до суду першої інстанції 18 лютого 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 визнав позов та просив його задовольнити (а.с.15).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтересі сторін та інших осіб.

Враховуючи зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З заяви про визнання позовних вимог від 18 лютого 2015 року вбачається, що вона написана власноручно та підписана ОСОБА_1 (а.с.15).

З заяви ОСОБА_2. про уточнення позовних вимог від 18 лютого 2015 року вбачається, що відповідач отримав дану заяву про що є відповідний підпис на її звороті (а.с. 14)

Таким чином, підстави для сумніву у волевиявленні позивача при поданні до суду заяви про визнання позову про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі 800 гривень відсутні.

Частиною 4 статті 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно частини 1 статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Доводи позивача про нерозуміння правових наслідків вищевказаної процесуальної дії не є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, зокрема зміни розміру аліментів.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що нього на користь позивачки слід стягнути аліменти в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Такі доводи не відповідають правилам ч. 1 ст. 184 СК України.

Помилковими є доводи апелянта про неправомірність стягнення з нього судового збору за рішення суду першої інстанції.

Пунктом 3 частити 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, № 3674-VI встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду ухвалено на користь позивача, якого звільнено від сплати судового збору.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд першої інстанції правильно виходив з правила частини 3 статті 88 ЦПК України та правомірно стягнув судовий збір з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: