Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 335/2067/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
№ провадження 22-ц778/3817/15 Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М. С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

В обґрунтування позову зазначав, що 27 листопада 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір-заява банківського вкладу (депозиту) «Нові гроші», на суму 154 500 грн., що підтверджується квитанцією про внесення коштів на відповідний рахунок банку, на строк з 27.11.2014 року по 27.02.2015 року включно зі сплатою процентів.

На його звернення до банку із письмовою заявою про повернення вкладу (депозиту), відповідач відповіді не надав, гроші не повернув.

Вважає, що діями відповідачу порушені його права споживача.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на його користь суму вкладу в розмірі 154 грн. 500 грн. 00 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором банківського вкладу у розмірі 154 500 грн. 00 коп.

Стягнуто Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір в розмірі 1 545 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі АТ «Банк «Фінанси та Кредит» зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду Запорізької області представник апелянта не з'явився, повідомлений про місце та час розгляду справи у відповідності до ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки).

Причини неявки в судове засідання апелянт не повідомив, будь - яких письмових клопотань, заперечень або пояснень по справі не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1,305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності представника апелянта, який не прибув в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задовленню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1060 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (гл. 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу, а відповідно до ст. 1074 ЦК України в редакції, що виникла на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено, що 27 листопада 2014 року між ПАТ "Банк "Фінанси та ОСОБА_3 був укладений договір-заява банківського вкладу (депозиту) № 313731/44370/3-14 «Нові гроші», на суму 154 500 грн., на строк з 27.11.2014 року по 27.02.2015 року включно зі сплатою процентів.

Відповідно до п. 6 договору передбачається, що після закінчення строк дії вкладу, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ „Банк "Фінанси та Кредит".

Пунктом 5.1 основних умов позначається, що у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення Строкового вкладу ( п.7 договору - заяви) після закінчення строку розміщення Строкового вкладу визначеного у Договорі - заяві, кошти з Строкового вкладного рахунку повертаються Вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахуванням на його власний поточний або інший вкладний рахунок, а дія Договору припиняється.

Відповідно пункту 6.1.2 Вкладник має право після закінчення строку, визначеного Договором-заявою та основними умовами, отримати суму вкладу та суму нарахованих процентів згідно з умовами вкладу.

За умовами пункту 6.3.2 основних умов банк зобов'язаний при припиненні дії договору здійснити розрахунок, повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти в дату повернення вкладу, та закрити вкладний рахунок

В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилався на те, що на порушення умов договору банк в обумовлений у ньому строк вклад не повернув та не виплатив всі проценти, посилаючись на обмеження щодо видачі готівкових коштів в національній валюті з депозитних рахунків клієнтів, встановлених постановами НБУ.

Задовольняючи позов, суд правильно застосував норми матеріального права та врахував, що відмова банку у видачі суми вкладів та нарахованих процентів з посиланням на обмеження, встановлені постановами Правління Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України та № 160 від 03.03.2015 року "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитних та валютних ринків України, є незаконною, оскільки позбавляє вкладника можливості володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами та порушує права вкладника, визначені Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та суперечить нормам ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що повернення вкладу позивачу буде порушенням постанов Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України та № 160 від 03 березня 2015 року "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України, виконання яких є обов'язковим для усіх банків і звільняють їх від належного виконання зобов'язань за договором банківського вкладу, не можна визнати належною правовою підставою для відмови у задоволенні вимог вкладника, оскільки названі акти НБУ є підзаконними і суперечать ч.2 ст. 1060 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Інші органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно з ч.2 ст. 56 Закону України "Про Національний банк України нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку.

Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Названі постанови Правління НБУ № 758 від 01 грудня 2014 року та № 160 від 03 березня 2015 року спрямовані на регулювання діяльності банків (юридичних осіб), визначених цими Постановами, яке здійснюється в межах адміністративно-правових відносин НБУ з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю, отже не є актами цивільного законодавства у розумінні ст. 4 ЦК, а являються нормативно-правовими актами органу державного управління.

Крім того, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, банк порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України, однак в порушення названих норм позивач позбавлений права користуватися своїм майном у виді грошових коштів, які банк отримав від нього на умовах строковості та платності і у встановлений строк не повернув.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308,314,317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: