УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Червинської М.Є., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватної фірми «Проспектбуд», третя особа - житлово-будівельний кооператив «Фенікс», про визнання майнових прав та визнання недійсними інвестиційного договору та додаткової угоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 04 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила:

- визнати за нею майнові права на об'єкт незавершеного будівництва в житловому будинку, а саме: АДРЕСА_1;

- визнати недійсним інвестиційний договір № 122 від 26 жовтня 2010 року та додаткову угоду до інвестиційного договору №1 від 27 жовтня 2010 року, що укладені між ОСОБА_5 та приватною фірмою «Проспектбуд»;

- стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати у розмірі 3 500 грн 80 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що між нею та приватною фірмою «Проспектбуд» укладено інвестиційний договір № 50 від 30 грудня 2005 року, відповідно до якого ОСОБА_4 інвестувала кошти у будівництво двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 67,58 кв.м, отримавши таким чином майнові права на цю квартиру

Позивачка вказувала, що повністю сплатила 337 900 грн вартості квартири, що підтверджується довідкою №11 від 15 лютого 2013 року, виданою приватною фірмою «Проспектбуд» та меморіальними ордерами, виданими публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

Також зазначала, що ОСОБА_5 заперечує її право, оскільки на підставі іншого інвестиційного договору, укладеного між нею та приватною фірмою «Проспектбуд», відповідачка вважає, що всі речові права, пов'язані зі спірною квартирою, належать їй.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги просила задовольнити.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 майнові права на об'єкт незавершеного будівництва в житловому будинку по АДРЕСА_1, що знаходиться в четвертому під'їзді на третьому поверсі.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 04 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачка виконала взяті на себе зобов'язання відповідно до договору № 50 від 30 грудня 2005 року та провела оплату вартості спірної квартири в обумовлений договором строк, а тому, майнове право ОСОБА_4 на спірне приміщення виникло ще до того, як на це майно стала претендувати ОСОБА_5

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

М.Є. Червинська

Г.В. Юровська