АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №638/1902/15-ц Головуючий 1 інст. - Аркатова К.В.
Провадження № 22ц/790/4107/15 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення неустойки, -

встановила:

13.02.2015 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення неустойки за неналежне виконання зобов'язань, у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 неустойку за неналежне виконання зобов'язань в розмірі 251 000 гривень та судові витрати.

З метою забезпечення позову представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження належного відповідачу ОСОБА_4 нерухомого майна - трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною судовою ухвалою представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року, та постановити нову ухвалу про задоволення заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення вищевказаного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки суд в порушення вимог діючого законодавства прийшов до хибного висновку, що заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири не є співмірними із заявленими позовними вимогами, та безпідставно відмовив стороні позивача у забезпеченні позову.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явились, повідомлялись про дату та час розгляду справи своєчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не сповістили. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 неустойку за неналежне виконання зобов'язань в розмірі 251 000 гривень та судові витрати.

З метою забезпечення позову представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, у якій він просив заборонити відчуження належного відповідачу ОСОБА_4 нерухомого майна - трикімнатної квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що відповідачі можуть намагатися відчужити все належне їм майно за фіктивними правочинами та вчинять всі інші можливі дії, або унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Даний вид забезпечення позову відповідає суті спірних правовідносин і обумовлений розміром позовних вимог, він не пов'язаний з вибуттям майна відповідачів з їх володіння та/або користування, і не може порушувати їх права.

Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, виходив з того, що рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.12.2014 року про стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості, на підставі якої нарахована неустойка, яку позивач просить стягнути по даному позову, не набрало законної сили, триває апеляційне оскарження. Крім того, заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими ОСОБА_1 вимогами.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, п. п. 5, 6 ч. 2, ч. 3 ст. 119, ч. 1,3 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Заява повинна містити: виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування і підписується заявником або його представником із зазначенням дати її подання.

Суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову передбачені ст.152 ЦПК України.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також

відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В позовній заяві представника ОСОБА_1 від 13 лютого 2015 року вмотивовано наведені обставини існуючих цивільно-правових відносин, які виникли між сторонами за договором позики від 11 листопада 2010 року.

До заяви про забезпечення позову надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів нерухомого майна від 10 лютого 2015 року, з якої вбачається, що квартира АДРЕСА_1, на праві власності належить відповідачу ОСОБА_4.

Заявником належним чином обґрунтовано заяву про забезпечення позову в частині того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду або зробити неможливим його виконання у разі не забезпечення позову саме у запропонований спосіб.

Тобто, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надано до суду першої інстанції відомості, які є необхідними для вирішення питання про застосування заходу забезпечення позову, вказано обґрунтування на предмет того, що саме такий вид забезпечення позову необхідно застосувати і він буде відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Отже, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку та необґрунтовано відмовив в задоволені заяви про забезпечення позову.

За таких обставин ухвала суду, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали з цього питання.

Керуючись ст.ст. 151-153, 303, 304, 305, 307, 312, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року - скасувати.

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити відчуження нерухомого майна - трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 (ПІН НОМЕР_1).

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню, згідно ст. 324 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий -

Судді: -