Справа № 349/1840/14-ц
Провадження № 2/349/38/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 квітня 2015 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого - судді Поглод О.В., з участю секретаря Боянівської Г.М., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рогатині цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов»язання утриматись від вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов»язання утриматись від вчинення певних дій,які порушують права позивачки на користування суміжною земельною ділянкою.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, суду пояснила , що 11 січня 2000 року на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння придбала в ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями в с. Верхня Липиця Рогатинського району. Разом з будівлями до неї перейшло право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані у тому обсязі і на тих умовах , на яких нею користувався попередній землекористувач. У відповідності до існуючих межових знаків нею було встановлено металеву огорожу (сітку) між її господарством і господарством відповідачки. Проте відповідачка порушила встановлені межі суміжного землекористування та зруйнувала належну їй огорожу.

Просить суд визнати дії відповідачки щодо порушень встановлених межових знаків та руйнування огорожі неправомірними та зобов»язати відповідачку утриматись від вчинення дій, які порушують права позивачки на користування суміжною земельною ділянкою.

Відповідач позову не визнає, суду пояснила, що у відповідності до договору купівлі-продажу, на який посилається позивачка, будівлі розташовані на земельній ділянці Верхньолипицької сільської Ради і жодних документів, що позивачка користується земельною ділянкою правомірно нею не надано. Вона користується житловим будинком з господарськими будівлями та закріпленою за ними земельною ділянкою на підставі договору дарування від 03.05.2006 року. Між суміжними землекористувачами були встановлені і зберігалися межові знаки. Проте, коли ОСОБА_1 стала власником будівель, почала використовувати земельну ділянку, призначену для їх обслуговування з порушенням норм добросусідства, зокрема стала самовільно змінювати межові знаки, без погодження з нею встановила металеву сітку, чим позбавила її заїзду до її земельної ділянки.

Просить суд в позові відмовити.

Вислухавши сторони , дослідивши надані докази , суд встановив такі факти

і відповідні їм правовідносини:

З договору купівлі-продажу від 11 січня 2000 року вбачається, що ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купила житловий будинок та господарські будівлі в с. Верхня Липиця Рогатинського району, які розташовані на земельній ділянці Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району.

У відповідності до п.1 ст.120 ЗК України - при переході права власності на будівлю або споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій були розташовані будівлі, що належали ОСОБА_3 не була приватизована, а була надана в постійне землекористування. Тому, за загальним правилом якщо відчужується будівля і споруда , яка розташована на земельній ділянці , що належить на праві власності, то до набувача переходить і право власності на земельну ділянку. Якщо об»єкт відчуження розташований на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні, то до набувача об»єкта земельна ділянка переходить на праві земельного користування. Таким чином, придбавши у власність будівлі у відповідності до договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 одночасно набула право земельного користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані.

З договору дарування будинку 03 травня 2006 року вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подарували, а ОСОБА_2 прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в с. Верхня Липиця Рогатинського району. Земельна ділянка, на якій розташовані будівлі не є їх власністю.

Отже, сторони є суміжними землекористувачами, оскільки ні позивач, ні відповідач не є власниками земельних ділянок.

У відповідності до ч.2 ст.152 ЗК України - власник земельної ділянки або землекористувач, може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ті порушення не пов»язані з правом володіння земельною ділянкою.

Позивач вважає, що порушується її право на встановлення та використання межових споруд в даному випадку - огорожі.

Про те, згідно ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов»язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства та обмежень пов»язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Ст. 103 ЗК України визначає зміст добросусідства - тобто необхідність вибору таких способів використання земельних ділянок, за яким власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Законодавством не встановлено вичерпного переліку незручностей, тому визначення чи створюють дії власника або землекористувача даної земельної ділянки незручності для власників і землекористувачів сусідньої земельної ділянки, а також чи здійснювалося землекористування способом, за якого заподіювалося найменше незручності сусідам, провадиться органом, який розглядає спори між зазначеними сторонами.

Судом встановлено, що між суміжними землекористувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спір відносно встановлення межі. Не вирішивши даний спір, позивачка без згоди відповідача, встановила огорожу своєї земельної ділянки, що на думку відповідача порушила її права суміжного землекористувача.

Відповідачка, самовільно, без належного відновлення межових знаків, розібрала встановлену позивачем огорожу , тим самим на думку позивача, порушила її права суміжного землекористувача.

В даному випадку, неправомірними є дії обох сторін, оскільки при спорі про встановлення межі, позивач не мала права без згоди відповідача встановлювати огорожу, а відповідач відповідно , без відновлення межових знаків не мала права розбирати встановлену позивачем огорожу.

Представник Верхньолипецької сільської ради Іванчук Л.Я. суду пояснив, що сторони є суміжними землекористувачами. На даний час і позивач, і відповідач звернулися з заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з метою приватизації земельних ділянок. За господарством ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_2 ,згідно земельно-кадастрової книги Верхньолипецької сільської ради від 1995 року та інших по господарських книг за 2011-215 роки значиться 0,16 га, в тому числі 0,04 га - під дворами, 0,02 га - під будівлями та 0,10 га - ріллі. За господарством ОСОБА_7, правонаступником якого є ОСОБА_1 в зазначених земельно-кадастрових книгах значиться 0,15 га, в тому числі 0,04 га - під дворами, 0,01 га - під будівлями та 0,10 га - ріллі, що також підтверджується довідкою Верхньолипицької сільської ради № 46 від 26.03.2015 року. Фактично в користуванні ОСОБА_2 є 0,1820 га, в тому числі 0,434 га в водоохоронній зоні р. Нараївка, в фактичному користуванні ОСОБА_1 є 0,1845 га, в тому числі 0, 0431 га в водоохоронній зоні р. Нараївка, що підтверджується кадастровою зйомкою земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що

при наявності спору з приводу суміжного землекористування буде передчасним визнавати дії ОСОБА_2 неправомірними, при затверджені меж земельних ділянок та встановлення між ними межових знаків, відповідача слід зобов»язати утриматись від вчинення дій, які порушують право ОСОБА_1 на користування суміжною земельною ділянкою.

Таким чином, суд вважає, що позов підлягає до частковогозадоволення.

Керуючись ст.ст. 96,152, 211 ЗК України, ст.ст. 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_2 утриматись від вчинення дій, які порушують право ОСОБА_1 на користування суміжною земельною ділянкою.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10 -денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили післязакінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разіподання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: О.В.Поглод