Справа № 127/3761/15-ц
Провадження № 2/127/2419/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Мироненко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельтабанк» про повернення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельтабанк» про повернення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.05.2014 року між позивачем та ПАТ «Дельтабанк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 007-01502-260514 «8 років разом», відповідно до якого банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти у сумі 100 000 грн. на строк до 22.11.2014 року включно зі сплатою процентів у розмірі 25,5 % річних щомісячно, шляхом зарахування на поточний банківський рахунок, операції з яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів (платіжної картки).

Після закінчення строку договору відповідачем у відповідності до п. 1.10. договору суму вкладу було перераховано на поточний рахунок позивача, відкритий в установі банку. Проте в подальшому виплата грошових коштів не здійснювалась.

Позивач неодноразово звергався до банку з метою повернення коштів, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, кошти не повернув, на заяви позивача жодним чином не відреагував.

Станом на дату подання позовної заяви залишок вкладу складає 74 465,14 грн., тому позивач просив стягнути з банку дану суму.

На думку позивача, вказані дії банку є такими, що порушують положення вищевказаного договору та його права як споживача.

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Таким чином, позивач просив стягнути з банку пеню в розмірі - 2 233,95 грн. (74 465,14 грн./100% х 3%).

Крім того, вищевказані дії відповідача завдали позивачу моральної шкоди, яка виразилась в тому, що позивач втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, зазнає фізичних страждань, так як через нервові хвилювання різко загострилась хвороба серця. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 15 000 грн.

Вищевикладене і стало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Представник позивача Кокуца Є.Д. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.05.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельтабанк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 007-01502-260514 «8 років разом», відповідно до якого банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти у сумі 100 000 грн. на строк до 22.11.2014 року включно зі сплатою процентів у розмірі 25,5 % річних щомісячно, шляхом зарахування на поточний банківський рахунок, операції з яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів (платіжної картки).

У відповідності до п. 1.10. договору вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_1, відкритий на ім'я вкладника в установі банку.

Після закінчення строку договору відповідачем у відповідності до п. 1.10. договору суму вкладу було перераховано на поточний рахунок позивача, відкритий в установі банку. Так, згідно з випискою по рахунку НОМЕР_1 від 05.02.2015 року за період 24.11.2014 року по 05.02.2015 року, відкритого в ПАТ «Дельтабанк» на ім'я ОСОБА_1, вихідний залишок коштів складає 74 465,14 грн.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовими заявами про видачу належних йому грошових коштів (заяви від 24.11.2014 pоку, 12.01.2015 pоку, 27.01.2015 року та 05.02.2015 року), однак відповідач кошти позивачу не видав та жодної письмової відповіді щодо розгляду поданої заяви не надав.

02.03.2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних».

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельтабанк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельтабанк» Кадирова Владислава Володимировича. Тимчасову адміністрацію в АТ «ДЕЛЬТА БАНК» запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1059 ЦК України Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (ч. 2 ст. 1059 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, під час тимчасової адміністрації банк зобов'язаний виплачувати кошти за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився. Оскільки строк укладеного між сторонами договору банківського вкладу (депозиту) № 007-01502-260514 від 26.05.2014 року закінчився 22.11.2014 року, то вимоги позивача в частині стягнення з банку заборгованості за даним договором в розмірі 74 465,14 грн. підлягають задоволенню.

Водночас вимоги позивача про стягнення з банку пені та моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки здійснення таких виплат імперативно заборонено пунктами 2, 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом.

Однак судом встановлено, що умовами договору не передбачена відповідальність банку за прострочення виконання зобов'язання у вигляді пені у розмірі передбаченому ч. 5 ст.10 Закону України « Про захист прав споживачів».

Враховуючи те, що пеня не передбачена договорами укладеними між сторонами, а сума вкладу, з якої зроблені позивачем розрахунки пені, не є вартістю робіт (послуг) в розумінні ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні підстави для стягнення пені.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст. 23, 1167 ЦК.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випад-ках, передбачених статтями законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Укладеними між сторонами договорами не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення їх умов.

Отже, ні умовами укладених між позивачем та відповідачем Договору, ні чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не передбачено відшкодування моральної шкоди, в тому числі і Законом України "Про захист прав споживачів", оскільки п. 5 ч. 1ст. 4 цього Закону передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 744,65 грн.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 3, 16, 1058-1061 ЦК України та ст.ст. 10, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу (Депозиту) № 1007-01502-260514 «8 років разом» від 26.05.2014 року в сумі 74 465 (сімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят п'ять) гривень 14 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в дохід держави судовий збір у сумі 744 (сімсот сорок чотири) гривні 65 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя