31 березня 2015 року
Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,
з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,
pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в мiстi Рiвному
спpаву за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за договором позики, -
Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Гнатюк Ю.О. подав суду письмову заяву, в якій позов підтримав повністю, просить розгляд справи провести без його присутності і не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Відповідач заперечення на позов суду не подала, про причини неявки суд не повідомила.
Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
У зв'язку з невиконанням своїх ОСОБА_3 своїх зобов'язань, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу.
На виконання згаданого рішення суду 11 листопада 2011 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження та надано строк боржнику добровільно виконати рішення суду до 18 листопада 2011 року. В зазначений строк рішення суду не було виконано. Державним виконавцем проводилися дії по примусовому виконанню судового рішення, однак станом на теперішній час воно так і не виконано.
Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За встановлених по справі обставин суд визнає, що позивач має право на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми у зв'язку з невиконанням відповідачем позикових зобов'язань та рішення суду від 18 серпня 2010 року.
Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як випливає з приписів статей 598-609 ЦК України, рішення суду про стягнення грошової суми, яке не виконано, не припиняє зобов'язальних правовідносин і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України ЦК України.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Судом також встановлено, що неправомірними діями ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 була завдана моральна шкода, пов'язана з порушенням його права власності внаслідок невиконання зобов'язання по поверненню боргу.
Як зазначається позивачем, неповернення відповідачем боргу призвело до істотних вимушених змін у його життєвих стосунках та моральних страждань. Йому довелося відмовити від придбання собі житла, тобто покращити свої побутові умови, через що позивач тривалий час нервував і не міг вночі спокійно спати. Все це спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися, став дратівливим, що, крім іншого, призвело до розладу стосунків у родині.
Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд визнає такими, що підлягають задоволенню повністю за рахунок ОСОБА_3 відповідно до вимог статей 23,1167 ЦК України.
Враховуючи характер, тривалість та обсяг заподiяних позивачу моральних страждань, істотність вимушених змін у його життєвих та соціальних стосунках, iнші негативні наслiдки, моральну шкоду суд визначає в pозмipi 5000 гpн, який вважає розумним і справедливим.
Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, відшкодуванню позивачу підлягають всі понесені ним та документально підтверджені судові витрати по справі, а саме, витрати на правову допомогу, розмір яких згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 14 Ф від 10 листопада 2014 року, становить 500 грн.
Керуючись ст.ст.10,11,60,61,88,89,212,214,215,223,224,225,226,233,292,294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 в доход держави 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу

протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Куцоконь Ю.П.