АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Київська", треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3, Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація, про визнання права користування і проживання у гуртожитку, за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Київська" до ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3, Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація, про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа №754/20338/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4965/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року задоволено частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та заборонено ТОВ «Птахофабрика Київська» вчиняти будь-які дії, спрямовані на порушення права користування та проживання у приміщенні гуртожитку ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 до набрання судовим рішенням законної сили.

20 лютого 2015 року ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу на вказану ухвалу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила її скасувати в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, в іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказала, що ОСОБА_3 є стороною у справі та має права, визначені ст.ст. 34, 35 ЦПК України. Також апелянт вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки ордеру і квитанціям, що свідчать про право користування та проживання у спірній кімнаті. Додатково апелянт вказала, що ТОВ «Птахофабрика Київська» створюються перешкоди ОСОБА_3 у користуванні кімнатою, що свідчить про наявність спору.

У судовому засіданні ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник ТОВ «Птахофабрика Київська» за довіреністю - Вареніченко О.П. апеляційну скаргу просив відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

09 грудня 2014 року ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до ТОВ «Птахофабрика Київська», у якому просила визнати за нею та малолітньою ОСОБА_2 право на користування і проживання у кімнаті АДРЕСА_1.

22 січня 2015 року ТОВ «Птахофабрика Київська» звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, у якому просила виселити їх у гуртожитку ТОВ «Птахофабрика Київська» по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

12 лютого 2015 року ОСОБА_1 подала заяву, у якій в порядку забезпечення позову просила заборонити ТОВ «Птахофабрика Київська» вчиняти будь-які дії, спрямовані на порушення права користування та проживання у приміщенні гуртожитку ОСОБА_1, ОСОБА_3 та малолітньої ОСОБА_2 до вирішення спору по суті. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що керівництво ТОВ «Птахофабрика Київська» примусово хочуть їх виселити і позбавити житла. Працівники ТОВ «Птахофабрика Київська» здійснюють неправомірні дії, займаються самоуправством, втручаються у їх особисте і сімейне життя.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд першої інстанції керувався ст.ст. 151-153 ЦПК України та виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвала суду першої інстанції в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову не оскаржується, доводів щодо незаконності і необґрунтованості ухвали суду в цій частині не містить.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони ТОВ «Птахофабрика Київська» вчиняти будь-які дії, спрямовані на порушення права користування та проживання у приміщенні гуртожитку ОСОБА_3 до вирішення позову по суті, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_3 не стороною у справі, спору між ним і ТОВ «Птахофабрика Київська» немає.

Відхиляючи посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 є стороною у справі та має права, визначені ст.ст. 34, 35 ЦПК України, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_3 бере участь у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, позовних вимог не заявляв, а тому підстав вважати, що виникне реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, про визнання права користування приміщенням у гуртожитку немає. Виходячи з цих же міркувань колегія суддів не приймає до уваги інші доводи апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_3 права користування кімнатою у гуртожитку і про створення йому перешкод у цьому адміністрацією ТОВ «Птахофабрика Київська».

Отже, ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують, на законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції не впливають.

В іншій частині ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року не оскаржувалася, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалася.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 2 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2,- відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді