АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26(1) інстанції - Українець Ю.Й.
Доповідач - Савіна Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2010 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Зубакової В.П., Турік В.П.,

при секретарі - Євтодій К.С.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідачів: ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення заборгованості по щомісячним (страховим) виплатам відшкодування втраченого заробітку, компенсації втрати частини відшкодування шкоди (заробітної плати, доходів) у зв'язку з порушенням строків виплати, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2006 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ВАТ «Кривбасзалізрудком»), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі - Відділення Фонду) про стягнення заборгованості по щомісячним (страховим) виплатам відшкодування втраченого заробітку, компенсації втрати частини відшкодування шкоди (заробітної плати, доходів) у зв'язку з порушенням строків виплати, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідач ВАТ «Кривбасзалізрудком» при перерахуванні позивачеві розміру щомісячних виплат відшкодування втраченого заробітку, неправомірно не застосував деякі коефіцієнти тарифних ставок працівників підприємства (2,0 з 01 липня 1994 року, 2,5 з 01 січня 1996 року), що призвело до значного заниження належних йому сум відшкодування шкоди і утворило заборгованість по ним. Уточнивши позовні вимоги, просив суд: вважати перебіг позовної давності з жовтня 2005 року; стягнути на його з ВАТ «Кривбасзалізрудком» заборгованість із щомісячних виплат відшкодування втраченого заробітку за період з 15 січня 1996 року до 01 квітня 2001 року в сумі 10779 грн. 65 коп., заборгованість із одноразової допомоги в сумі 16783 грн. 59 коп. та компенсацію втрати частини відшкодування шкоди (заробітної плати, доходів) у зв'язку із порушенням строків виплати за період з 01 січня 1998 року по 01 квітня 2001 року станом на 01 вересня 2009 року в сумі 16633 грн. 76 коп., зобов'язати ВАТ «Кривбасзалізрудком» надати Відділенню Фонду нову довідку про розмір щомісячних виплат відшкодування втраченого заробітку станом на 01 квітня 2001 року в сумі 238 грн. 42 коп. Визнати загальновідомими обставинами наявність моральних страждань людини при порушенні відносно неї права та спричиненні їй матеріальної шкоди. Стягнути з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Стягнути з Відділення Фонду заборгованість по щомісячним страховим виплатам відшкодування втраченого заробітку за період з 01 квітня 2001 року по 01 вересня 2009 року в сумі 34689 грн. 60 коп. та компенсацію втрати частини відшкодування шкоди (заробітної плати, доходу) у зв'язку з порушенням строків виплати за період з 01 квітня 2001 року по 01 вересня 2009 року в сумі 21545 грн. 10 коп., а також зобов'язати Відділення Фонду виплачувати щомісячні страхові виплати відшкодування втраченого заробітку в сумі 816 грн. 05 коп. починаючи з 01 вересня 2009 року до зміни обставин, які є підставою для перерахунку або припинення страхових виплат. Допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення з відповідачів заборгованості із щомісячних (страхових) виплат відшкодування втраченого заробітку в межах суми місячного платежу - 816 грн. 05 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2010 року ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог з тих підстав, що відповідач не правильно визначив розмір середньомісячного заробітку за січень-квітень 1992 року за професією «гірничого майстра» з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності; неправомірно не застосував коефіцієнти підвищення тарифних ставок, а саме : 2.0 з 01.07.1994р., 2.5 з 01.01.1996р., що призвело до зниження належних позивачу сум відшкодування шкоди.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає - відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 з 17 серпня 1967 року по 17 листопада 1983 року працював на шахтах «Д-КСМ-2», «Батьківщина» РУ ім. К.Лібнехта тресту «Ленінруда» бурильником свердловин, підземним начальником дільниці, підземним гірничим майстром з повним робочим днем на підземних роботах.

У 1996 році у позивача первинно виявлено професійне захворювання (пиловий бронхіт 1 ступеня) і висновком МСЕК від 17 січня 1996 року встановлено 35 % втрати професійної працездатності та визнано його інвалідом 3 групи. При наступних переоглядах МСЕК ступінь втрати професійної працездатності не змінювався і висновком МСЕК від 29 січня 1999 року ОСОБА_5 встановлено 35 % втрати професійної працездатності безстроково.

Спір виник з приводу, на думку позивача, невірного коригування його середньої заробітної плати при нарахування втраченого заробітку за умови підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві ВАТ «Кривбасзалізрудком» і неправильного застосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок і посадових окладів до сум відшкодування шкоди ВАТ «Кривбасзалізрудком» з 01.07.1994р. та з 01.01.1996р., що потягло в подальшому неправильне нарахування та виплату регресних сум підприємством та страхових сум, які виплачує відділення Фонду з 01.04.2001р.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та обґрунтовано виходив з відсутності підстав для задоволення позову у зв'язку з не наданням позивачем та його представником доказів на підтвердження його позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до 28 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівником ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23.06.1993р. в редакції зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №492 від 18.07.1994р. (надалі - Правила), перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі: підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Положення про перерахунок сум відшкодування шкоди передбачено Галузевими угодами між Міністерством промислової політики України та добровільними об'єднаннями і ЦК профспілок на 1995-2000 рр., а саме: роботодавець проводить перерахунок відшкодування шкоди, пов'язаної з виконанням трудових обов'язків одночасно з підвищенням на підприємстві тарифних ставок та посадових окладів на коефіцієнт фактичного підвищення заробітної плати за даною професією.

Госпрозрахункові підприємства, виходячи із своїх фінансових можливостей самостійно визначають зростання коефіцієнтів тарифних ставок (посадових окладів) та терміни їхнього запровадження відповідно до фінансових можливостей та граничного розміру коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів, вказаних в Постановах КМУ за погодженням із профспілковими органами підприємства, що відповідно відзначалося в Спільних Постановах адміністрації та профспілкових організацій, які встановлювали розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем - ВАТ «Кривбасзалізрудком», відповідно до наказів по підприємству, в межах своїх повноважень та, виходячи із своїх фінансових можливостей, проводився перерахунок сум відшкодування шкоди позивачу, заподіяної внаслідок ушкодження здоров'я при виконанні ним трудових обов'язків.

Так, наказом по ВО «Кривбасруда» від 10 серпня 1994 року № 121 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 липня 1994 року № 449 збільшення тарифних ставок у 2 рази з 01.07.1994р. відбулося без збільшення фонду споживання, в результаті чого середньомісячна заробітна плата по руднику залишилась без змін.

Відповідно до спільної постанови адміністрації і профспілкових комітетів ВО «Кривбасруда» № 1/6 від 26.01.1996 року з 01.01.1996 року тарифні ставки були збільшені у 2,5 рази і в межах маючого фонду споживання підприємство знайшло можливість збільшити суми відшкодування шкоди в 1,25 рази, але без збільшення фактичної заробітної плати.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Але, як вбачається з матеріалів справи, позивачем та його представником, всупереч вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано суду першої та апеляційної інстанції жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог щодо фактичного підвищення заробітної плати за оспорюваний період.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові у зв'язку з його недоведеністю.

Посилання в апеляційній скарзі на судові рішення по іншим справам, як на підставу звільнення від доказування згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України безпідставне, тому що ч.3 ст. 61 ЦПК України передбачає підставу звільнення від доказування преюдиціальність обставини, існування або не існування якої встановлене судовим рішення, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Ці обставини не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж особи, або особа щодо якої встановлені ці обставини, проте у справах по яких ухвалені рішення, на які посилається представник позивача як на підставу звільнення від доказування, позивач ОСОБА_5 участі не приймав.

Інші доводи представника позивача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Г.О.Савіна

Судді: В.П.Турік

В.П.Зубакова