У х в а л а

іменем україни

03 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Коротуна В.М.,Маляренка А.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, обґрунтовуючи вимоги тим, що 24 червня 2014 року в його будинковолодінні по АДРЕСА_1 Сарненського району Рівненської області невідомими особами було здійснено обмір земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, що належав його прадіду ОСОБА_6, який рахується за адресою: АДРЕСА_2 Сарненського району Рівненської області. Від зазначених осіб він дізнався, що дане будинковолодіння прийняла у спадщину ОСОБА_5, так як воно згідно зі свідоцтвом про власність від 29 травня 1960 року належало її батьку ОСОБА_7 Такі обставини не відповідають дійсності, оскільки в кінці 60-х, на початку 70-х років минулого століття в с. Клесів Сарненського району відбулася зміна нумерації житлових будинків по АДРЕСА_2, внаслідок якої спірний житловий будинок отримав номер 9. Проте, ОСОБА_7 не вніс зміни до свого свідоцтва про власність на будинок, який отримав інший номер, внаслідок чого його спадкоємці незаконно оформили спадщину на будинковолодіння по АДРЕСА_2 Сарненського району Рівненської області, яке фактично є його власністю, як спадщина після смерті ОСОБА_6 Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсним правочин у вигляді свідоцтва про право на спадщину за законом на будинковолодіння по АДРЕСА_2 Сарненського району Рівненської області, видане 28 травня 2014 року державним нотаріусом Сарненської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_8, та скасувати його.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 лютого 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують.

Статтею 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відмову в позові, виходячи з того, що позивач не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що оскаржуване свідоцтво про право на спадщину є недійсним.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції та висновків судів першої й апеляційної інстанцій не спростовують.

Оскільки зі змісту касаційної скарги не вбачається неправильного застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваВ.М. КоротунА.В. Маляренко