Справа № 136/1428/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"02" вересня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Мочульської Л. Т.

за участю секретаря Квашук О.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЛИПОВЕЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ПРО ВИЗНАННЯ ПРАВА ВЛАСНОСТІ НА ? ЧАСТИНУ ЖИТЛОВОГО БУДИНКУ

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою : АДРЕСА_1, як за пережившою дружиною після померлого чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка посилається на те, що з 17 жовтня 1967 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, проживаючи спільно за адресою АДРЕСА_1, до дня смерті останнього . Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності ОСОБА_3 , рішенням виконкому Липовецької селищної ради від 28.08.1975 року надано земельну ділянку по АДРЕСА_1, під будівництво індивідуального житлового будинку. У подальшому позивачкою разом із чоловіком, спільно, як подружжям, за даною адресою побудовано житловий будинок. Після смерті чоловіка позивачка у встановлений законом строк звернулися до Липолвецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але в оформленні свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки померлий за життя не оформив належним чином правовстановлюючий документ на будинок. Рішенням Липовецького районного суду від 01.07.2015 року за нею визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 на ? частину житлового будинку. У зв»язку з чим просить визнати за нею право власності на іншу 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою : АДРЕСА_1, як за пережившою дружиною після померлого чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Суду пояснила, що 17 жовтня 1967 року вони з покійним чоловіком одружились. В 1975 році їм надали земельну ділянку для будівництва. Оформленням всіх документів займався покійний чоловік, який їй говорив, що з документами все в порядку. Побудувавшись в 1982 році, перейшли туди проживати, одержали домову книгу, прописались там і постійно проживали до смерті чоловіка, а вона продовжує проживати в цьому ж будинку і після смерті чоловіка. Мають двох дорослих дітей, які відмовились від спадщини батька на її користь. Жодного спору в сім»ї немає. І лише коли звернулась за оформленням спадщини, з»ясувалось, що покійний чоловік не дооформив документи.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився. Надав суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу без участі представника Липовецької міської ради..

У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У зв»язку з цим, дослідивши надані суду докази та давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що справу можливо заслухати у відсутності представника відповідача.

Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини.

Згідно зі ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки - ОСОБА_3 ( свідоцтво про смерть - а.с4, свідоцтво про одруження - а.с.5). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину домоволодіння з господарськими спорудами в АДРЕСА_1, яке збудоване у період зареєстрованого 17 жовтня 1967 року шлюбу за спільні кошти подружжя на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, ОСОБА_3 , датованого 28.08.1975 року, та рішення №17 виконкому Липовецької селищної ради від 28.08.1975 року, яким покійному чоловікові позивачки надано земельну ділянку по АДРЕСА_1, під будівництво індивідуального житлового будинку. ( а.с.6, 11,22-25) . Згідно з актом прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку, даними технічного паспорту та домової книги, будівництво будинку було завершено в 1982 році ( а.с.9,20).

В силу вимог ст.22 КПШС УРСР, що була чинною на час побудови будинку, кожна річ, набута подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Аналогічна норма закріплена статтею 60 СК України.

Відповідно ст.28 КпШС УРСР, ст.70 СК України розмір часток кожного із подружжя при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю є рівними.

Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Як випливає зі ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Спільна сумісна власність - це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Цією ознакою вона відрізняється від спільної часткової власності, де частки кожного із співвласників визначені.

Підставами встановлення спільної сумісної власності є: укладення шлюбу; спільна праця за спільні грошові кошти членів сім'ї (ч. 3, 4ст. 368 ЦК України).

У разі смерті одного з подружжя виникає необхідність розмежування частки одного з подружжя у спільній сумісній власності та спадкового майна. Як зазначається у пункті 4.21 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із правовстановлюючого документа вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з'ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності.

Оскільки спадкове майно - житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, збудовано у період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , вказане майно за законом вважаться об'єктом спільної сумісної власності подружжя та частки кожного із подружжя у праві власності були рівними.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частку у спільному сумісному майні. Рішенням Липовецького районного суду від 01.07.2015 року за позивачкою ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житлового будинку - А, загальною площею 84,0 кв.м. та житловою площею 56,7 кв.м., веранди - а, ганку, літньої кухні - Б, сарая Б-1, погріба - п/Б, гаража - В, убиральні - Г, огорожі - №1, воріт № 2, хвіртки № 3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. ( а.с.14, 15).

Таким чином, позивачка набула право на спадкування за законом після смерті чоловіка на 1/2 частину спадкового домоволодіння, а інша 1/2 частина належить позивачці згідно її права на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, однак нотаріусом позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, роз'яснено право на звернення до суду.

На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, тому приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову.

Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, суд вважає необхідним позов задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 28 КпШС УРСР, ст..ст 328,355, 368, 1226, ЦК України, ,ст.60,63,70 СК України, ст.ст.10,11,60,61,88, 212-215, ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на ? частину житлового будинку"А", з верандою « а» та ганком, 1982 року побудови, загальною площею 84,0 кв.м. та житловою площею 56,7 кв.м., , з господарськими будівлями і спорудами: літньою кухнею « Б», сараєм « Б-1», погрібом - «п/Б», гаражем - «В», убиральнею - «Г», огорожею - №1, воротами № 2, хвірткою № 3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності на зазначене нерухоме майно підлягає державній реєстрації в установленому законом порядку.

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порядку протягом 10 днів. Після закінчення цього строку рішення набирає законної сили, якщо не буде подано апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: Л. Т. Мочульська