Справа №583/59/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Мовчан Н. В.
Номер провадження 22-ц/788/696/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Білецького О. М.

за участю секретаря судового засідання - головуючого - Кононенко О.Ю.,

суддів - Семеній Л.І., Білецького О.М.,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Професійного училища соціальної реабілітації міста Охтирка Сумської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної та майнової шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Зазначає, що написавши заяву про звільнення, не залишила роботу, продовжувала працювати і не вимагала розірвання трудового договору. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги надані нею докази, в тому числі записи в класних журналах і покази свідків про те, що 26, 27, 30 і 31 грудня вона працювала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та її представника адвоката Калантаєнка С.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 працювала в Професійному училищі соціальної реабілітації міста Охтирка Сумської області з 17 серпня 1982 року, займаючи різні посади, а 25 грудня 2014 року звільнена з посади вчителя у зв'язку із виходом на пенсію за ст. 38 КЗпПУ (а.с. 6).

Судом першої інстанції встановлено, що 16 грудня 2014 року ОСОБА_3 зверталася до в.о. директора Професійного училища соціальної реабілітації міста Охтирка Козій Н.І. з заявою про видачу їй трудової книжки у зв'язку із необхідністю пред'явлення її до органів пенсійного фонду. Трудова книжка позивачу була видана та в цей же день нею повернута (а.с. 58, 59).

16 грудня 2014 року ОСОБА_3 подала заяву про звільнення із займаної посади за власним бажання у зв'язку з виходом на пенсію з 25 грудня 2014 року, яка була зареєстрована за вх. № 604 від 16 грудня 2014 року (а.с. 29).

Наказом № 52-К від 25 грудня 2014 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади вчителя 25 грудня 2014 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію відповідно до статті 38 КЗпПУ, зобов'язано головного бухгалтера Зіненко З.Й. провести з ОСОБА_3 кінцевий розрахунок (а.с. 60).

Відповідно до акту прийому-передачі матеріальних цінностей від 25 грудня 2014 року, затвердженого в.о. директора училища Козій Н.І., здійснено перевірку і передачу матеріальних цінностей від підзвітної особи ОСОБА_3 до матеріально-відповідальної особи ОСОБА_7 25 грудня 2014 року оформлено обхідний лист позивача (а.с. 36-37).

Як вбачається з копії книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них та копії особової картки працівника, ОСОБА_3 отримала трудову книжку 25 грудня 2014 року, що засвідчила своїм підписом (а.с. 21-22, 26-27).

Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за грудень 2014 року, ОСОБА_3 в грудні 2014 року працювала 18 робочих днів, останній робочий день був 25 грудня 2014 року (а.с. 23).

Сторони по справі визнали, що 26, 27, 29, 30, 31 грудня 2014 року та 02 січня 2015 року ОСОБА_3 перебувала на території учбового закладу.

Судом також встановлено, що 02 січня 2015 року заступником директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_7 була написана доповідна записка на ім'я директора Професійного училища соціальної реабілітації міста Охтирка Гмирі О.М., в якій повідомлялось про встановлення факту неправомірного внесення вчителем ОСОБА_3, яка звільнена 25 грудня 2014 року, записів до класних журналів 7, 9, 10 класів за 26 та 27 грудня 2014 року. В зв'язку з цим наказом № 3-ОД від 02 січня 2015 року призначено проведення службового розслідування та створено комісію. За результатами службового розслідування складена доповідна записка та винесено наказ № 10-ОД від 05 січня 2015 року з додатками №№1, 2 про підсумки службового розслідування, відповідно до якого встановлено, що після звільнення ОСОБА_3 уроки не проводила, записи до учнівських зошитів не вносилися, тому зроблені ОСОБА_3 записи у класних журналах 7, 9, 10 класів за 26 та 27 грудня 2014 року визнані недійсними (а.с. 63-68, 74-82, 110).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 16 грудня 2014 року вперше зверталася до УПФУ в м. Охтирка та Охтирському районі за отриманням роз'яснень з питання призначення пенсії за вислугу років, при цьому нею була надана трудова книжка. 26 грудня 2014 року позивач знову звернулася до УПФУ та надала уточнюючу довідку, у якій зазначена інформація про роботу в Професійному училищі соціальної реабілітації міста м. Охтирка, однак заява про призначення пенсії подана не була. Із заявою про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_3 звернулася 30 грудня 2014 року, до якої додала трудову книжку та довідку № 02/22 від 29 грудня 2014 року, видану Професійним училищем соціальної реабілітації м. Охтирка (а.с. 108-109).

Відповідно до листа УПФУ в м. Охтирка та Охтирському районі № 326/05-12 від 12 січня 2015 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від 30 грудня 2014 року прийнято рішення №3 від 08 січня 2015 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років (а.с. 107).

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача проведено з дотриманням норм трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно з вимогами ст. 38 КЗпП України, роз'ясненнями п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП).

Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою.

Судом першої інстанції на підставі належним чином досліджених і оцінених доказів було вірно встановлено, що звільнення ОСОБА_3 відбулося за її власним бажанням, а рішення залишитись на роботі виникло тільки після фактичного звільнення.

Так, в своїй заяві від 16 грудня 2014 року позивач просила звільнити її із займаної посади за власним бажання у зв'язку з виходом на пенсію з 25 грудня 2014 року (а.с. 29).

25 грудня 2014 року ОСОБА_3 оформила обхідний лист, виданий у зв'язку із звільненням (а.с. 37), передала матеріальні цінності ОСОБА_7 (а.с. 36), під розпис ознайомилась з наказом про звільнення, отримала трудову книжку (а.с. 27,28), тобто за власною ініціативою розірвала трудові відносини з відповідачем. При цьому, заяви про відкликання заяви про звільнення до закінчення строку попередження вона не подала і бажання продовжити працювати не виявляла.

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що написавши заяву про звільнення, вона не залишила роботу, продовжила працювати і не вимагала розірвання трудового договору, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Факт перебування позивача на території учбового закладу 26, 27, 29, 30, 31 грудня 2014 року та 02 січня 2015 року відповідачем визнається, але стосовно продовження роботи і внесення нею записів до класних журналів 7, 9, 10 класів за 26 та 27 грудня 2014 року було проведене службове розслідування, за результатами якого складена доповідна записка та винесено наказ № 10-ОД від 05 січня 2015 року з додатками №№1, 2, відповідно до якого після звільнення ОСОБА_3 уроки не проводила, записи до учнівських зошитів не вносилися, тому зроблені нею записи у класних журналах 7, 9, 10 класів за 26 та 27 грудня 2014 року визнані недійсними (а.с. 63-68, 74-82, 110).

Отже, записи в класних журналах обґрунтовано не взяті до уваги судом, як доказ того, що вона не розривала трудового договору з відповідачем.

Належним доказом того, що після 25 грудня 2014 року позивач не працювала в Професійному училищі соціальної реабілітації міста Охтирка є табель обліку використання робочого часу за грудень 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_3 в грудні 2014 року працювала 18 робочих днів, останній робочий день був 25 грудня 2014 року (а.с. 23).

Крім того, після звільнення позивача розпорядок дня був уточнений і з нього були виключені звільнені вчителі (а.с. 111-114). Наказом від 02 січня 2015 року на її місце на посаду вчителя призначено ОСОБА_9 (а.с. 24).

Таким чином, всупереч вимогам ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, що після закінчення строку попередження про звільнення трудовий договір не був розірваний і вона не наполягала на звільненні.

Твердження позивача про те, що вона працювала після звільнення, не свідчить про продовження трудових відносин і не тягне визнання незаконним наказу про звільнення.

За таких обставин не має юридичного значення помилкове нарахування їй зарплати за 26,27,30,31 грудня 2014 року, яка до того ж була утримана з її заробітку при остаточному розрахунку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке могло бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -