АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Головуючий 1-ї інстанції - Задорожний М.І. Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Швецової Л.А.

судців - Малінської С.М., ДаниленкаВ.М.,

при секретарі - Колісник Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харків від 14 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого

посилався на те. що після смерті свого батька, він, як спадкоємиць, прийняв спадщину на все

майно за законом, до складу якого увійшов гараж, розташований по АДРЕСА_1, який, на підставі рішення Виконавчого комітету Дзержинської районної ради трудящих від 9 листопада 1961 року про виділення земельної ділянки ОСОБА_2, інваліду другої групи Великої Вітчизняної Війни дія будівництва капітального гаражу , та який було побудовано батьком у 1962 році, у відповідності до проекту затвердженого Головним архітектором м. Харкова та архітектором Дзержинського району.

Після звернення до нотаріальної контори для отримання свідоцтва на право власності, позивачу стало відомо про те, що він не може зареєструвати та отримати свідоцтво на право власності у відповідності з законодавством на нерухомий об'єкт - капітальний гараж, у зв'язку з тим що у Державному реєстрі про право власності на нерухоме майно відсутня інформація про право власності на вище вказаний капітальний гараж, розташований за вище вказаною адресою.

У зв'язку з цим ОСОБА_1 був змушений звернутися до голови Харківської міської ради, з проханням провести належну реєстрацію права власності на вищевказаний гараж за його батьком на підставі наявних документів. У відповідь на своє звернення він отримав лист від КП «Харківське Міське БТІ», у якому вони надавали перелік документів дія реєстрації нових об'єктів, завершених будівництвом, що не яким чином не стосуються до батьківського гаражу.

На підставі викладеного, позивач просив суд визнати за його батьком, ОСОБА_2, право власності на капітальний гараж, розташований по АДРЕСА_1: визнати за ним право власності на капітальний гараж за вказаною адресою, як єдиним спадкоємцем першої черги за законом.

Харківська міська рада з вказаним позовом не погодилась та посилаючись на недоведеність та безпідставність позовних вимог просила відмовити в їх задоволенні.

В обгрунтування свої заперечень посилалась на те. що вказаним рішенням ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво гаражу для інвалідної мотоколяски. Згідно проекту розмір гаражу становить 3 м. на 2,8 м., тобто загальна площа складала 8,4 кв.м. Проте, згідно технічного паспорту виготовленого КП «Харківське Міське БТІ» у 2010 році розміри спірного гаражу становлять 4,9 м. на 3,2 м., загальна площа-15.7 кв.м., а також має погріб площею 6,5 кв.м. Таким чином, гараж на який позивач просить визнати право власності не є тим об'єктом нерухомості на який було видано дозвіл Дзержинським райвиконкомом у 1961 році.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харків від 14 липня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1, зверну вся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та визнати за ним право власності на вказаний гараж.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу , якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем не було надано доказів того, що спірний гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві власності спадкодавцю ОСОБА_2

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний су д повно і всеобічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. II ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справи.

Ст. 328 ЦК передбачає, що право власності набивається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судовим розглядом встановлено, що, на підставі рішення Виконавчого комітету Дзержинської районної ради трудящих від 9 листопада 1961 року батькові позивача ОСОБА_2, інваліду другої групи Великої Вітчизняної Війни було дозволено побудувати гараж для мотоколяски.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Єдиним спадкоємцем після його смерті є ОСОБА_1,, який прийняв спадщину.

Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судова колегія вважає, що позивачем не було надано належних доказів в обгрунтування того, що спірний гараж на підставі власності належав спадкодавцеві . і що він входить до складу спадщини, оскільки рішенням виконавчого комітету від 09.31.1961 року батькові позивача було дозволено побудувати гараж для мотоколяски, але земельна ділянка у передбаченому законом порядку не виділялася, відповідні рішення не ухвалювалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм чи правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст 376 ЦК України)

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням су ду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК. а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно ( ч. З ст. 376 ЦК); за особою власником ( користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб ( ч. 5 ст 376 ЦК ).

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року ..Про судову практику у справах про спадкування , якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво ( ч. і ст. 376 ЦК). до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, оскільки даних про те. що спірний гараж був ведений в експлуатацію та за спадкодавцем визнано право власності.

матеріали справи не містять, тому позивач мав право звернутися з позовом лише про визнання права власності на будівельні матеріали.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на той факт, що його батьку належним чином була виділена земельна ділянка безпідставні, оскільки в наданій копії рішення виконкому від 09.11,1961 року не розглядалося питання щодо виділення земельної ділянки та закріплення її за батьком позивача.

Відповідно до ст. 30 Закону України .. Про планування і забудову територій, ст.. 18 Закону України .. Про основи містобудування" будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243. прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об 'єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд. їх інженерно-техничного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що районним судом було обгрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог стосовно визнання права власності на гараж.

Крім того, доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду , і їм дана належна оцінка у відповідності до ст. 212 ЦПК України, тобто з урахуванням належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв' язку доказів у їх сукупності.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304. п.1 ч.І ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314. 315, 317, 319 ЦПК У країни,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити

Рішення Дзержинського районного суду м. Харків від 14 липня 2011 року залишити без

змін.

Ухвала набирає законної сили після проголошення але протягом 20 днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді