Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 2-270/10 Головуючий у 1-й інстанції Нікітенко Н.П.
№22-ц/778/4204/15Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2015 року про видачу дубліката виконавчого листа за заявою ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (надалі - ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ) у справі за позовом Акціонерного банку «Діамант» (надалі АБ «Діамант») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за правочином кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ в особі державного виконавця звернувся до суду із заявою, погодженою із начальником відділу, в якій просив видати дублікат виконавчого листа № 2-270/2010 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь АБ Діамант (правонаступник ПАТ «Діамантбанк», надалі - Банк) суму заборгованості 38 602,65 грн.

В обґрунтування своєї заяви зазначав, що 10.02.2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист № 2-270/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АБ Діамант суми заборгованості 38 602,65 грн.

Зазначений виконавчий лист перебував на виконанні в ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ.

03.10.2011 року державним виконавцем, після проведення всіх виконавчих дій, була винесена постанова про повернення виконавчого провадження та разом з виконавчим листом було повернуто стягувачеві.

Однак, згідно із заявою стягувача від 23.04.2015 року було встановлено, що вищевказаний виконавчий лист Банком отриманий не був.

При перевірки вихідної кореспонденції з`ясувалося, що виконавчий лист помилково було направлено на адресу ПАТ Універсалбанк простою поштою.

До теперішнього часу виконавчий лист до ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ не повернувся.

Таким чином, оригінал виконавчого листа втрачено, що унеможливлює в подальшому проведення виконавчих дій.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2015 року (а.с.115) заяву ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ про видачу дубліката виконавчого листа задоволено.

ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ дублікат виконавчого листа № 2-270/2010 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь АБ Діамант суми заборгованості 38 602,65 грн. на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2010 року у цивільній справі за позовом АБ Діамант до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за правочином кредитним договором.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, боржник ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.119-121) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову, якою заяву ОСОБА_3 ВДВС про видачу дублікату виконавчого листа залишити без задоволення.

У судове засідання 17.09.2015 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с.134-135) апелянт боржник ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання апелянта боржника ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку, як стягувача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги боржника, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга боржника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ про видачу дублікату виконавчого листа у цій справі, керувався ст. ст. 370-371 ЦПК України та виходив із обґрунтованості заяви заявника.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Оскільки, відповідно до ст. 370 ч. 1 ЦПК України замість втраченого оригіналу виконавчого листа суд, який видав виконавчий лист, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

В силу вимог ст. 11 ч. 1 п. 8 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про видачу дубліката виконавчого документа.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2010 року задоволено позов Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за правочином кредитним договором.

На підставі зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-270/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку 38 602 ,65 грн.

Згідно із довідкою ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ від 24.04.2015 року (а.с.125) зазначений оригінал виконавчого листа № 2-270/2010 було втрачено.

За таких підстав, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне заяву ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ задовольнити та видати дублікат виконавчого листа, оскільки його оригінал втрачено, рішення не виконано і не втратило своєї законної сили.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію боржника у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Так, ОСОБА_2 визнає, що був повідомлений судом першої інстанції про час та місце розгляду вищезазначеної заяви ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ, а саме отримав судову повістку - повідомлення 04.05.2015 року (а.с.123-124), тобто за два дні до судового засідання.

В силу вимог ст. 370 ч. 2 ЦПК України заява про видачу дубліката розглядається в судовому засіданні лише з повідомленням сторін та заінтересованих осіб, оскільки явка останніх у судове засідання на розгляд цього питання не є обовязковою. Неявка цих осіб, повідомлених про час та місце розгляду справи, не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката.

Дійсно в силу вимог ст. 74 ч. 4 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Апелянт плутає поняття різних судових повісток, передбачених ЦПК України, зокрема ст. 75: є судові повістки-виклики та судові повістки повідомлення.

У цій справі ОСОБА_2, як боржникові, була надіслана судом першої інстанції завчасно (за два дні до судового розгляду) саме судова повістка-повідомлення, судова повістка виклик ОСОБА_2 судом першої інстанції у цій справі не надсилалась і не повинна була надсилатись в силу вимог ЦПК України.

В силу вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України апеляційний суд має сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи.

У звязку із чим, апеляційний суд в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України міг би дослідити докази ОСОБА_2, якщо б останні були додані апелянтом до його апеляційної скарги на спростування обставини втрати вищезазначеного виконавчого листа № 2-270/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АБ Діамант суми заборгованості 38 602,65 грн.

Однак останні апелянтом апеляційному суду не додані та у матеріалах цієї справи відсутні.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ мав право видати довідку від 24.04.2015 року про втрату оригіналу виконавчого листа № 2-270/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АБ Діамант суми заборгованості 38 602,65 грн. (а.с.107) та остання є належним, допустимим доказом у цій справі на підтвердження обставини втрати цього виконавчого листа та могла бути прийнята судом першої інстанції до уваги у цій справі при постановленні оскаржуємої ухвали.

Оскільки, саме ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ займався примусовим виконанням цього виконавчого листа та повертав його стягувачеві.

Знищення матеріалів виконавчого провадження за цим виконавчим листом ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ на виконання Інструкції не позбавляє права ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ надавати інформацію з приводу виконання цього виконавчого листа.

Так як, окрім матеріалів виконавчого провадження за цим виконавчим листом, у ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ є журнали вхідної, вихідної кореспонденції, остаточна постанова державного виконавця у виконавчому провадженні тощо, які мають інший термін зберігання згідно Інструкції.

Докази того, що Банк - стягувач отримав від ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ вищезазначений повернутий останнім оригінал виконавчого листа у матеріалах цієї справи відсутні (рекомендований лист ОСОБА_3 ВДВС ЗМУ з описом вкладення (оригіналу цього виконавчого листа) чи поштове повідомлення з відміткою Банку стягувача про отримання останнього тощо). Як й докази того, що цей виконавчий лист взагалі повертався ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ Банку стягувачу. І навпаки, у цій справі є докази того, що Банком стягувачем цей виконавчий лист був поданий свого часу саме ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ на примусове виконання.

Всі обставини, на які посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі, у тому числі «підлога» з боку ОСОБА_3 ВДВС ЗМУЮ тощо, підлягають доказуванню у цій справі.

Оскільки, обставини для звільнення боржника ОСОБА_2 від доказування у цій справі, передбачені ст. 61 ЦПК України, відсутні.

Боржник ОСОБА_2 не надав суду у цій справі будь-яких належних, допустимих доказів на підтвердження своєї позиції та доводів апеляційної скарги, останні у матеріалах цієї справи відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта про наявність порушень вимог закону при постановленні оскаржуємої ухвали судом першої інстанції, є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції або її зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту ОСОБА_2, як боржникові, у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок Банку - стягувача судових витрат у вигляді судового збору у належному розмірі 121,80 грн. (а.с.122), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 10 ч.4, 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_4ОСОБА_5ОСОБА_1