Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/1156/15-ц
Провадження № 2/191/742/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
03.09.2015 м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Твердохліб А. В.,
за участю секретаря Яришевої Н. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ВАТ "Трест Дніпродорбуд" про стягнення заробітної плати при звільненні працівника,-
Позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою до ВАТ "Трест Дніпродорбуд" про стягнення заробітної плати при звільненні працівника, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 18 березня 2004 року на підставі наказу № 278-к від 18.03.2004 року він працював у ДЗАТ «Трест Дніпродорбуд» на посаді майстра, виконроба. Наказом № 111-к від 11.07.2014 року був звільнений з посади за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України на підставі заяви про звільнення за власним бажанням. При звільненні позивачу не було виплачено заробітну плату за період роботи з вересня 2013 року по липень 2014 року, потім у серпні-грудні 2014 року зарплату частково виплатили за період роботи з вересня 2013 року до листопада 2013 року (за листопад з 2104,44 грн. було виплачено 1410,13грн.)
Під час затримки виплати зарплати позивач вимушений був знімати грошові кошти в сумі 6861,8 грн. з карткового рахунку для витрат сім'ї в банку Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 ОСОБА_3» згідно кредитного договору № 010/144833/3177/82 від 26.02.2008 року, ця сума пішла на обслуговування виплат по цьому кредитному договору, що спричинило позивачу моральну шкоду.
Позивач до початку судового засідання надав суду заяву про розгляд справи без його присутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Згідно копії трудової книжки АТ-ІІІ № 7233262 позивач з 18.03.2004 року по 11.07.2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Трест Дніпродорбуд», працюючи майстром, виконавцем робіт і був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.
Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача не виплачену заробітну плату за період з листопада 2013 року по 11 липня 2014 року в сумі 22 067 грн. 01 коп., що підтверджується наданими відомостями про нарахування заробітної плати позивачу, та які не спростовані відповідачем.
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого КМУ від 08. 02. 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.
Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого КМУ від 08. 12. 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Сума нарахованої заробітної плати позивачу за травень та червень 2014 року становлять 4003,61 грн. + 1515,23 грн. = 5518 грн. 84 коп.
Кількість робочих днів у травні та червні 2014 року становить загалом 38 дні.
Таким, чином, середня заробітна плата для розрахунку затримки виплати заробітної плати становить 5518 грн. 84 коп. : 38 днів =145 грн. 23 коп. на день.
Період прострочки виплати середнього заробітку за весь час затримки з 11.10.2013 рок по 03.09.2015 року, тобто по день винесення рішення, становить 288 робочі дні.
Згідно статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організацій, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення ст. 233 КЗпП України у взаємозвязку з положенням статей 117, 237-1 цього Кодексу розяснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення особи або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 29 січня 2014 року у справі №6-144цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
В матеріалах справи міститься кредитний договір між позивачем та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 ОСОБА_3» № 010/144833/3177/82 від 26.02.2008 року, та розшифровка виплат за користування картковим рахунком: НОМЕР_1 в ПАТ «Райфайзенбанк Аваль», з яких вбачається що з листопада 2013 року позивач знімав грошові кошти з карткового рахунку та вимушений був користуватись кредитною карткою у звязку з невиплатою заробітної плати.
Таким чином, враховуючи, що відповідач доказів поважності причини невиплати належних працівникові при звільненні сум не надав, а також враховуючи не надання доказів, про неправильність нарахування заробітної плати та сума нарахованої заробітної плати до цього часу ні ким не оспорювалась, вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди є частково обґрунтованими, враховуючи об'єм душевних та психічних страждань позивача, їх характер та тривалість, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, розмір моральної шкоди становить 500 грн.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору він стягується з відповідача в дохід держави.
Відповідно до ст.ст. 47, 166 КЗпПУ, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224, 367 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
за період з листопада 2013 року по 11 липня 2014 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: ОСОБА_3