Справа № 459/5100/14 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/4607/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Фейір К.О.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівсько-Волинського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівсько-Волинського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону, ДП «Львіввугілля» про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06 травня 2015 року вищезазначений позов задоволено частково.

Суд стягнув з Львівсько-Волинського воєнізованого гірничорятувального загону на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - 6000 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

Суд стягнув з ДП «Львіввугілля», ідентифікаційний код №32323256 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - 3000 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

Суд стягнув з ДП «Львіввугілля» та з Львівсько-Волинського воєнізованого гірничорятувального загону по 121 грн. 80 коп. судового збору (одержувач - УДКСУ у Червонограді, код ЄДРПОУ - 37983843, банк одержувача - ГУДК у Львівській обл., МФО - 825014, рахунок №0019, код платежу - 22030001).

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду, Львівсько-Волинський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін подав на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд задовольнив позов ОСОБА_3 без жодних на те підстав, оскільки в процесі розгляду позивачем не було обґрунтовано розміру позовних вимог та не надано жодних доказів спричинення йому моральної шкоди.

Апелянт стверджує, що наявність душевних страждань випливає лише із слів позивача, які не підтверджені ні документальними доказами, ні показаннями свідків.

Апелянт вважає, що позивачем пропущено строк на звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, на що суд першої інстанції не звернув уваги та не дав оцінку.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 за їх безпідставністю.

Інші сторони апеляційних скарг не подавали.

В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач ДП «Львіввугілля» в судове засідання свого представника не направило, подало заперечення на апеляційну скаргу та просило розглядати справу без присутності їхнього представника.

ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про день та час судового засідання (а.с.76), про причини неявки суд не повідомив та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, тому колегія суддів вважає за можливе розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснювати без участі позивача та відповідача ДП «Львіввугілля».

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що позивач з 1977 року по 1986 рік працював на підприємствах по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля», які на даний час входять до складу Державного підприємства (ДП) «Львіввугілля», та в період з 1986 року по 2006 рік працював на посаді респіраторщика у Львівсько-Волинському воєнізованому гірничорятувальному загоні (ВГРЗ).

Внаслідок роботи в особливо шкідливих умовах праці під землею у шахтах позивач захворів на професійні захворювання у вигляді: хронічного обструктивного бронхіту 11 ст., фаза стихаючого загострення, емфізема легень, ДН-11ст. Актом розслідування професійного захворювання форми П-4 від 05.04.2006 року, складеним Львівсько-Волинським ВГРЗ встановлено, що захворювання позивача виникли внаслідок його праці у шкідливих умовах під землею протягом 29 років 7 міс., з яких 20 років 1 міс. роботи у ВГРЗ внаслідок запиленості повітря робочої зони, несприятливих факторів мікроклімату.

Згідно з висновком міжрайонної спеціалізованої МСЕК від 04.05.2006 року позивачу вперше та безтерміново встановлено 3-групу інвалідності та 45 відсотків втрати професійної працездатності.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з п.3 та п.13 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року зі змінами від 25.05.2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичні особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України (набрала чинності 13.01.2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні позивачем трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання суд, визначаючи розмір відшкодування, правильно виходив з глибини моральних страждань, ступеня вини кожного та засад розумності, виваженості та справедливості, а також тривалості роботи позивача у них.

Крім цього, суд правильно виходив з того, що позивач внаслідок ушкодження здоров'я професійним захворюванням при виконанні ним своїх трудових обов'язків у відповідачів та будучи інвалідом 3-ої групи безтерміново з втратою 45 відсотків професійної працездатності, обмежений у рухах, постійно відчуває фізичну біль і не може повноцінно виконувати повсякденні домашні роботи, що суттєво погіршило його уклад життя та вимагає додаткових зусиль для його належної організації.

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки, відповідно до ч.1 п.3 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я або смертю. При цьому, суд правильно виходив із роз'яснень, викладених в ч.2 п.4.1. рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання ним трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Ураховуючи, що позивач отримав ушкодження здоров'я внаслідок професійного захворювання під час виконання ним своїх трудових обов'язків і став інвалідом 3-ої групи безтерміново, а відтак, такі ушкодження спричиняють йому постійні і стійкі моральні та фізичні страждання, що дає йому право на відшкодування моральної шкоди незалежно від часу встановлення йому інвалідності внаслідок професійного захворювання та ушкодження здоров'я при виконанні ним трудових обов'язків.

Доводи апелянта про безпідставність стягнення з Львівсько-Волинського воєнізованого гірничорятувального загону на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - 6000 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання не заслуговують на увагу, оскільки апелянт доказів про те, що позивач, працюючи на посаді респіраторщика, не отримав ушкодження здоров'я ні суду першої, ні апеляційної інстанції не подав, а відтак, суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я позивача, правильно виходив з розрахунку періоду роботи у кожного з відповідачів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Львівсько-Волинського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.