Справа № 462/8409/14 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/4630/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Фейір К.О.,

з участю представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 квітня 2015 року вищезазначений позов задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродження м. Фастів, Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі ? частки від заробітку (доходу) у зв'язку з її навчанням, починаючи з 01.12.2014 року і на період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 двадцяти трьох років.

Суд стягнув з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Рішення суду оскаржили представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що до матеріалів справи долучено письмові докази на підтвердження понесених додаткових витрат, пов'язаних із оплатою навчання, обстеженням стану здоров'я та придбання ліків.

Представник апелянта вважає, що, відмовляючи у позовній вимозі в частині стягнення додаткових витрат, суд першої інстанції не врахував того, що навчання на платній основі підпадає під вимоги ст. 185 СК України, оскільки це є додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, у фінансуванні яких повинні брати участь батьки дитини, а посилання суду на те, що позивач досягнула повноліття, не має встановленої інвалідності та не є обмеженою судом у дієздатності, за таких умов є безпідставним та необґрунтованим.

Апелянт вважає, що з відповідача необхідно стягнути ? частину фактично понесених додаткових витрат, які становлять 16 279,48 грн., однак, із урахуванням зведеного коефіцієнту інфляції за 2014 рік, який згідно з даними Державної служби статистики України становить 124,9%, дана сума має складати 20 333,07 грн.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на те, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд не звернув увагу на те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів в підтвердження її навчання в 2014/2015 навчальних роках, а в матеріалах справи відсутня інформація про те, чи є позивачка студенткою станом на дату подачі позовної заяви (ухвалення рішення), та чи не була вона відрахована з навчального закладу.

Апелянт вважає, що позивачка має фінансову можливість забезпечити самостійно своє навчання та не потребує матеріальної допомоги.

Апелянт також стверджує, що при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

Апелянт зазначає, що він є пенсіонером і єдиним джерелом його доходу є пенсія, крім того він має хронічні захворювання у зв'язку із проходженням військової служби та потребує постійного лікування.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він має матір похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка потребує постійної фінансової допомоги на лікування та утримання, оскільки отримує лише мінімальну пенсію.

Апелянт просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги відповідача заперечили та просила її відхилити, задовольнивши апеляційну скаргу позивача.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із записами у свідоцтві про народження позивачки, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками її є відповідач - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.2). Шлюб між батьками позивачки розірваний рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 28.05.1998 року, та з 29.06.1998 року за рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 29.06.1998 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітку на користь її матері до повноліття дитини. Припинено стягнення аліментів з 20.05.2013 року у зв`язку з досягненням нею повноліття.

Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно із ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і ( або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітньою дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено матеріалами справи та підтверджується наданими позивачкою письмовими доказами, зокрема, довідками з місця навчання, позивачка з вересня 2013 року навчається в університеті Неаполя «Л Ор`єнтале» (Італія), термін навчання три роки.

Матеріалами справи також встановлено, що відповідач є пенсіонером і має стійкий дохід у вигляді пенсії в розмірі 2061 грн. щомісячно, інших утриманців немає, з наданих ним доказів на придбання ліків у зв'язку з лікуванням вбачається, що такі понесені ним в незначній сумі.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки на період її навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, суд правильно виходив з того, що відповідач має регулярний дохід у виді пенсії, розмір якої дозволяє проводити йому виплати в частці на утримання дочки на період її навчання, оскільки позивачка має потребу в такому утриманні.

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги посилання відповідача на відсутність доказів про навчання позивачки, оскільки це спростовується наявними в матеріалах письмовими доказами.

Крім того, на вимогу суду апеляційної інстанції представниками позивачки надано суду відповідні докази про продовження навчання позивачкою в університеті Неаполя «Л Ор`єнтале» (Італія) як на час розгляду справи судом першої інстанції, так і на час перегляду справи апеляційним судом.

Статтею 201 СК України, яка визначає застосування норм СК до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192, 194-197 цього Кодексу.

Таким чином, положення ст.185 СК України, яка передбачає обов'язкову участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) не застосовується до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх працездатних дочку, сина, які продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Виходячи з наведеного, суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат, правильно виходив з того, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, підстав для їх задоволення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.