Справа №339/357/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О.С.

секретаря судового засідання Латик В.Є.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника органу опіки та піклування ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради про надання дозволу на виїзд за межі України ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить надати їй дозвіл на виїзд за межі України до Сполучених Штатів Америки малолітньому сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття без згоди батька .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що не може отримати такий дозвіл через батька ОСОБА_1, який після народження сина, з жовтня 2013 року і по даний час проживає окремо і усунувся від виховання дитини, а з 2014 року його місцезнаходження невідоме. Вона періодично проживає та працює в Сполучених Штатах Америки, у зв'язку з чим має можливість забирати сина до цієї країни з метою оздоровлення.

В період спілкування з відповідачем вона звернулася до нього з проханням надати дозвіл на вивіз сина за кордон , але відповідач відмовився це зробити. Посилаючись на те, що він жодної участі у вихованні сина не приймає, матеріально їх не утримує, не піклується про стан здоров'я дитини, вважає, що для забезпечення інтересів дитини, створення належних умов її виховання та проживання , слід визнати безпідставну відмову у наданні дозволу на виїзд закордон м алолітнього сина та дозволити виїждати разом з нею.

В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги щодо виїзду дитини до Сполучених Штатів Америки у зимовий та літній періоди та додатково пояснила, що за час її перебування в цій країні , сином опікуються її батьки та сестра. Вона зверталася до батьків відповідача, щоб отримати через них дозвіл, але вони відмовляються у спілкуванні з нею і не бажають повідомити про місце його перебування .

Представник служби у справах дітей виконкому Болехівської міської ради вимоги позовної заяви підтримала, оскільки вважає, що такий дозвіл на виїзд є в інтересах дитини та сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. На час перебування ОСОБА_1 за кордоном, дитина проживає з її батьками та бабусею, які і займаються її вихованням.

Відповідач в судове засідання не з'явився повторно з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений завчасно і належним чином, про що свідчить оголошення про виклик до суду в газеті "Галичина" (а.с.30). Від нього не надійшла заява про причини неявки в суд чи про слухання справи в його відсутності.

Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦК України.

Заслухавши пояснення позивачки, представника служби у справах дітей виконкому Болехівської міської ради, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, у якому народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).

Одразу ж після народження сина відповідач проживає окремо і не бере участі у вихованні та утриманні дитини, створенні йому належних умов для повноцінного розвитку.

Малолітній син залишився проживати за місцем проживання позивачки та перебуває на її утриманні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1, однак тимчасово проживає в Сполучених Штатах Америки, де офіційно працевлаштована , забезпечена житлом, що підтверджується матеріалами справи (10-14).

На час перебування позивачки в цій країні її сином опікуються її батьки та сестра, з якими він і проживає . А тому необхідність тимчасового виїзду дитини також полягає в спілкуванні з матір'ю та сприяє підтриманню родинних стосунків (а.с.29) .

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.141, ст. 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до абз. 3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, може бути дозволено на підставі рішення суду.

Аналогічне положення міститься у пункті 4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

При постановленні рішення щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька суд повинен зазначити в рішенні назву держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Як визнав суд, у позивачки відсутні гарантії отримання згоди від відповідача у вигляді оформленої нотаріально заяви про надання згоди на виїзд дитини за кордон.

Відповідач діями, що спрямовані на ухилення у наданні дозволу на тимчасовий виїзд за дитини кордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини.

Однак вимоги позивачки про надання такого дозволу на виїзд сина за кордон на певний час - до досягнення ним повноліття - суперечитимуть чинному законодавству, яким, як зазначено вище, передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька , з визначенням його початку і закінчення до досягнення дитини 16-річного віку. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Разом з тим, зважаючи на наявні між сторонами непорозуміння, що виникли внаслідок неврегульованості питань, пов'язаних з реалізацією батьківських прав та обов'язків, що вирішуються в судовому порядку, а також тривалість судового розгляду (враховуючи перегляд рішень у судовому порядку), суд приходить до переконання, що надання дозволу для виїзду дитини за кордон без згоди батька у зимовий та літній період протягом п'яти років після набрання чинності цим рішенням позивачці, буде відповідати інтересам дитини та жодним чином не порушить прав батька на участь у спілкуванні з сином, його вихованні, якщо він все ж таки змінить свою поведінку та виконає батьківський обов'язок перед дитиною .

З врахуванням викладеного, ст.ст.141, 150, 155 Сімейного кодексу України, ч.3 ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", ст.2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України", п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, ст.3 Конвенції про права дитини, керуючись ст.ст.10, 11, 60, ст.ст. 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити .

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд до Сполучених Штатів Америки малолітній дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 в зимовий та літній періоди на строк п'ять років з дня набрання цим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо особи, які брали участь в справі , не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, то вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Болехівським міським судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Головенко О.С.