Справа№592/2936/15-ц
Провадження №2/592/1199/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

при секретарі: Мечик Л. В. ,

за участю представника позивача за довіреністю: Підопригори А. М. ,

за участю відповідача: ОСОБА_2 ,

за участю представниці відповідача за довіреністю: ОСОБА_3 ,

за участю представника третьої особи за довіреністю: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в приміщенні суду в місті Суми цивільну справу за позовом територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення на користь територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області коштів в сумі 110000 (сто десять) тисяч гривень - майна, набутого на правовій підставі, яка згодом відпала, -

В С Т А Н О В И В :

27.03.2015 року представник позивача за довіреністю - завідувач юридичним сектором територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області Підопригора Андрій Миколайович звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення на користь територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області коштів в сумі 110000 (сто десять) тисяч гривень - майна, набутого на правовій підставі, яка згодом відпала, в якому він зазначив про те, що відповідно до ст. ст. 142, 145, 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Державна судова адміністрація України є головним розпорядником коштів Державного бюджету України, здійснює організаційне забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Територіальне управління Державної судової адміністрації України є територіальним органом Державної судової адміністрації України; є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс і рахунки в органах Державного казначейства України та здійснює свою діяльність на основі положення про них, що затверджується Головою Державної судової адміністрації України. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області відповідно до "Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державного казначейства України" , затвердженого наказом Державного казначейства України № 221 від 02.12.2002 року, відкрило не бюджетний депозитний рахунок розпорядників коштів Державного бюджету № 0459 в ГУ ДКСУ в Сумській області (згідно документів - довідка про відкриті територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Сумській області рахунки в органах Державної казначейської служби України та установах банків станом на 01.03.2015 року, корінець повідомлення для платників про відкриття рахунку в установі банку) . Згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідач звертаючись з позовом до ОСОБА_5 (колишньої дружини) з позовом про припинення права власності на частку у спільному майні вніс на депозитний рахунок Ковпаківського районного суду м. Суми кошти в розмірі 110000 (сто десять тисяч) гривень згідно платіжному дорученню № 2998178 від 28.11.2013 року, як внесення застави по справі № 592/10917/13-ц для компенсації ОСОБА_5. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року по справі № 592/10917/13-ц позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, припинено право власності ОСОБА_5 на 25/100 частин квартири АДРЕСА_1 та стягнуто на її користь з ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 110000 грн. , визнано право власності за ОСОБА_2 на 25/100 частин квартири АДРЕСА_1. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області зобов'язано перерахувати ОСОБА_5 грошові кошти розмірі 110000 (сто десять тисяч) грн. 00 коп. , які внесені на розрахунковий рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області по платіжному дорученню № 2998178 від 28.11.2013 року. Рішенням апеляційного суду Сумської області від 24.04.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 було задоволено частково, яким було скасовано рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року та було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні. 20.05.2014 року ухвалою апеляційного суду Сумської області заяву ОСОБА_2 було задоволено та було зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області повернути йому 110000 гривень , які внесені на їхній розрахунковий рахунок по платіжному дорученню № 2998178 від 28.11.2013 року. 29.05.2014 року відповідач звернувся до територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області із заявою про повернення застави на підставі ухвали апеляційного суду Сумської області. 03.06.2014 року кошти в розмірі 110000 грн. були перераховані відповідачу на рахунок згідно платіжному дорученню № 38 від 30.05.2014 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено, рішення апеляційного суду Сумської області від 24.04.2014 року було скасовано, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року по справі № 592/10917/13-ц було залишено в силі. 25.12.2014 року ОСОБА_5 звернулася до територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області із заявою про перерахування їй коштів на підставі рішення Ковпаківського райони суду м. Суми в розмірі 110000 (сто десять тисяч) грн. 00 коп. , які були внесені на розрахунковий рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області по платіжному дорученню № 2998178 від 28.11.2013 року. 10.01.2015 року кошти були перераховані згідно платіжному дорученню № 85 від 29.12.2014 року. Ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) , зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до цієї правової норми особа, яка набула майно, або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) , чи коли підстава, на якій воно було набуте відпала, зобов'язана поверну потерпілому це майно. В разі ж невиконання цього обов'язку набувачем майно підлягає стягненню в судовому порядку. Вказані положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тобто, обов'язок повернути безпідставно набуте майно є різновидом цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності, у зв'язку з чим наявність вини в поведінці особи, яка безпідставно збагатилась, не потребується. Вважає, що у відповідача підстава володіти майном коштами в розмірі 110000 (сто десять тисяч) грн. 00 коп. відпала, оскільки рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року визнане право власності за ОСОБА_2 на 25/100 частин квартири АДРЕСА_1 і одночасно кошти 110000 грн. , які призначені для компенсації 25/100 частини квартири знаходяться у володінні відповідача. В результаті відповідач отримав у власність і частку квартири і кошти, призначені для компенсації вартості цієї частки квартири, тобто кошти набуті ним на правовій підставі, яка згодом відпала. Закон України "Про судовий збір" встановлює ставки та порядок сплати судового збору, а також пільги щодо його сплати. Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" , враховуючи майновий стан сторони, суд може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Ч. 2 цієї статті передбачає, що суд може звільнити від сплати судового збору на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Разом з тим, аналіз ст. 129 Конституції України, ст. 8 Закону України "Про судовий збір" , ст. 3 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що судові витрати не повинні бути перешкодою для доступу до суду всіх осіб незалежно від майнового стану, що слугує гарантуванню принципу рівності. Таким чином, суд повинен при прийнятті рішення враховувати майновий стан сторони та брати до уваги всі обставини справи. Звертають увагу, що територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області є органом державної влади, який фінансується за рахунок коштів державного бюджету. За змістом ст. ст. 7, 23, 116, 119, 121 Бюджетного кодексу України витрачання коштів здійснюється виключно за цільовим призначенням, визначеним кошторисом, а за нецільове використання коштів передбачено відповідальність. При формуванні кошторису в першу чергу визначається пріоритетність та ефективність використання бюджетних коштів, а саме: кошти спрямовуються на забезпечення папером, марками, конвертами, посвідченнями для суддів та послугами необхідними для діяльності територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області. Як вбачається з довідки № 2095/15 від 25.03.2015 року та кошторису на 2015 рік територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області не має можливості оплати судовий збір у зв'язку з недостатністю відкритих асигнувань. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1212 ЦК України; ст. ст. 82, 110, 119 ЦПК України, він просив: 1. На підставі ст. 82 ЦПК України, враховуючи майновий стан позивача, відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення по справі. 2. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області кошти в розмірі 110000 (сто десять тисяч) гривень - майно, набуте на правовій підставі, яка згодом відпала (а. с. 2, 3) .

20.04.2015 року відповідач ОСОБА_2 надав до Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення, і якому він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа за позовом територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області до нього, третя особа - ОСОБА_5 про стягнення коштів в сумі 110000,00 грн. - майна, набутого на правовій підставі, яка згодом відпала. Відповідні позовні вимоги не визнає повністю, так як вони є безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке. Дійсно в 2013 році він звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_5 про припинення права власності на 25/100 частини квартири АДРЕСА_1. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року його позовні вимоги було задоволено та було припинено право власності на 25/100 частини квартири АДРЕСА_1 та було доручено територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Сумській області перерахувати ОСОБА_5 110000,00 грн. , які були внесені платіжним дорученням № 2998178 від 28.11.2013 року. Рішенням апеляційного суду Сумської області від 24.04.2014 року вищевказане рішення Ковпаківського районного суду м. Суми було скасовано, а в задоволенні його позовних вимог було відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 року було задоволено його касаційну скаргу та було скасовано рішення апеляційного суду Сумської області від 24.04.2014 року. На виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України дійсно ним було внесено на депозитний рахунок Ковпаківського районного суду м. Суми 110000,00 грн. , відповідно до платіжного доручення № 2998178 від 28.11.2013 року. Як зазначено в позовній заяві, депозитний рахунок суду, на який було внесено кошти, не є бюджетним рахунком. Відповідно до розділу І Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Мінфіну № 758 від 22.06.2012 року, який діяв на час здійснення переказу, небюджетні рахунки - рахунки, які відкриваються органами казначейства у випадках, передбачених законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, розпорядникам бюджетних коштів та одержувачам бюджетних коштів, відокремленим структурним підрозділам розпорядників бюджетних коштів, підприємствам, установам, організаціям та фізичним особам-підприємцям за операціями, що не належать до операцій з виконання бюджетів. Отже, кошти, які перераховуються на такий рахунок не є бюджетними коштами. Ст. 177 ЦК України визначено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Тобто грошові кошти є об'єктом права власності особи. За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право володіння, користування та розпоряджання своїм майном належить тільки власникові (ст. 317 ЦК України) . При цьому ч. 2 ст. 317 ЦК України імперативно визначає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Наказом Державного казначейства України № 242 від 26.12.2003 року було затверджено Інструкцію з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ (діяла на дату внесення ним коштів) . В розд. 1 вказаної Інструкції дано визначення терміну депозитні рахунки - рахунки, які відкривають в органах Державного казначейства та/або установах банків за коштами, які отримали бюджетні установи в тимчасове зберігання згідно з законодавством (без права користування цими коштами, що перебувають на цих рахунках) і з настанням відповідних умов належать поверненню або перерахуванню за призначенням. Отже, він як власник коштів в сумі 110000,00 грн. , здійснив їх переказ на депозитний рахунок суду. При цьому, законодавство не містить норми права про те, що з часу зарахування цих коштів, його право власності на них припинилось, а тим більше територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, як власник рахунку набуло б право власності на них. Грошові кошти не передавались у власність чи користування позивача. Фактично позивач виступає лише зберігачем коштів, які знаходяться на депозитному не бюджетному рахунку. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України. Ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Отже, з огляду на вимоги даної статті, зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи (потерпілого) ; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України) . Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Отже, при застосуванні даної норми, судом підлягають встановленню такі факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 20.05.2014 року було зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області повернути йому 110000,00 грн. , внесених по платіжному дорученню № 2998178 від 28.11.2013 року, що свідчить про те, що були повернуті саме внесені ним гроші. В позовній заяві взагалі не зазначено за рахунок якої іншої особи ним набуто майно, тобто хто є потерпілим від вказаних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Коло осіб, які вправі звертатися до суду за захистом свого порушеного права чи інтересу визначається процесуальним законодавством. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Іншими словами, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Така особа є неналежним позивачем і у позові їй слід відмовити. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу. Позивачем не було надано доказів того, що 110000,00 грн. належать територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Сумській області чи державі і саме за їх рахунок він набув майно. Підтвердження вказаної обставини є обов'язковим, ще й з огляду на те, що вимогами ч. 1 ст. 1213 ЦПК України визначено, що безпідставно набуте майно підлягає поверненню в натурі саме потерпілому. Крім того, позивачем не було надано доказів того, що процесуальний документ, який визначав повернення йому коштів було скасовано. Цивільно-процесуальне законодавство не містить механізму автоматично скасування ухвал суду, якими вирішувались клопотання та заяви осіб, які брали участь у справі, а відповідно скасування рішення апеляційного суду Сумської області від 24.04.2014 року не означає скасування ухвали апеляційного суду Сумської області від 20.05.2014 року. Крім того, правовідносини між ним та ОСОБА_5 , як сторін у справі про припинення права власності, регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства, а не ст. 1212 ЦК України. За таких обставин, ураховуючи, що доказів відсутності підстав для отримання ним коштів в сумі 110000,00 грн. , порушення вказаними діями прав позивача та те, що саме їм належить право вимоги за відповідним позовом, як потерпілій стороні суду не надано, отже посилання позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні ст. 1212 ЦК України є необґрунтованим. З огляду на викладене, він просив відмовити в позові територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області до нього про стягнення коштів в сумі 110000,00 грн. повністю за необґрунтованістю (а. с. 51 - 53) .

06.05.2015 року представник позивача за довіреністю - завідувач юридичним сектором територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області Підопригора Андрій Миколайович надав до Ковпаківського районного суду м. Суми заяву (про уточнення позовних вимог) , в якій він зазначив про те, що відповідно до ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. Користуючись цим територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області вважає за необхідне уточнити свої позовні вимоги. Доводи відповідача про те, що оскільки на депозитному рахунку знаходяться не бюджетні кошти, які не є власністю держави і тому вони не є потерпілими є необґрунтовані. Оскільки ст. 1212 ЦК України встановлює обов'язок повернути майно саме потерпілому, тобто повинен бути відновлений майновий стан (відновлення справедливості) , поняття якого є значно ширшим і ніяким чином не тотожним з поняттям власник. Однією із загальних засад цивільного законодавства відповідно до ч. 1 ст 3. ЦК України є судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ст. 3 ЦПК "Право на звернення у за захистом" кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 145, 148, 149, 151 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Державна судова адміністрація України є головним розпорядником коштів Державного бюджету України, забезпечує належні умови діяльності судів загальної юрисдикції, здійснює організаційне забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, встановлених законом. Територіальне управління Державної судової адміністрації України є територіальним органом Державної судової адміністрації України; є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс і рахунки в органах Державного казначейства України та здійснює свою діяльність на основі положення про них, що затверджується Головою Державної судової адміністрації України. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області відповідно до "Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державного казначейства України" , затвердженого наказом Державного казначейства України № 221 від 02.12.2002 року, відкрило не бюджетний депозитний рахунок розпорядників коштів Державного бюджету № 0459 в ГУ ДКСУ в Сумській області (згідно документів - довідка про відкриті територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Сумській області рахунки в органах Державної казначейської служби України та установах банків станом на 01.03.2015 року, корінець повідомлення для платників про відкриття рахунку в установі банку) . Для забезпечення судочинства територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Сумській області до повноважень віднесено відкриття депозитних рахунків суду. Оскільки розпорядником коштів є територіальне управління, яке має централізовану бухгалтерію, то володіти і розпоряджатися коштами, що знаходяться на депозитному рахунку віднесено до їхньої компетенції. Відповідні кошти не є власністю держави(бюджетними коштами) , а перебувають на праві володіння, яке є самостійним правом і підстави виникнення якого встановлюються законом. Ст. 398 ЦК України передбачено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Депозитний рахунок судів є єдиним, на ньому зосереджуються кошти внесені, зокрема, як застава по КПК України, кошти призначені для компенсації вартості майна при припиненні права власності за рішенням суду згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України. Відповідно і обов'язок щодо перерахування коштів певним особам суди у своїх рішеннях встановлюють виключно для територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області. Згідно ч. 3 ст. 397 фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В даному випадку рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми кошти вирішено стягнути з ОСОБА_2 , тобто наразі фактичне володіння ним 110000 грн. є неправомірним, а також встановлений обов'язок для територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області перерахувати кошти, внесені на депозитний рахунок, тобто кошти, які ОСОБА_2 повинен перерахувати ОСОБА_5 , повинні знаходитися на депозитному рахунку. Підсумовуючи викладене, вони є потерпілими тому, тому що вони не в змозі здійснювач повноваження як розпорядника коштів по перерахуванню коштів, позбавлені можливості виконати зазначене рішення Ковпаківського районного суду м. Суми; порушується їхнє право володіння коштами, які повинні знаходитися на депозитному рахунку. Щодо посилання відповідача на те, що йому були повернуті кошти згідно ухвали апеляційного суду Сумської області від 20.05.2014 року по справі № 592/10917/13-ц і вона є окремим процесуальним документом, діє і не скасована, а тому він володіє ними на даний час правомірно, повідомляють наступне. Відповідно до ст. 210 ЦК України була винесена ухвала, яка складається, зокрема, з описової частини із зазначенням суті питання, що вирішуєте ухвалою; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; резолютивної частини із зазначення висновку суду. "Враховуючи, що у задоволенні позову ОСОБА_2 про припинення прав на частку у спільному майні рішенням апеляційного суду було відмовлено, заява останнього про повернення грошових коштів, внесених на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, підлягає задоволенню" . Тобто, суть питання, мотиви, на підставі яких суд дійшов до висновку про повернення коштів ОСОБА_2 , існували виключно в умовах коли рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року було скасоване і на той час дійсно кошти повинні були бути повернуті ОСОБА_2 , оскільки фактично за ним не було визнано право власності на 25/100 частин квартири. На даний час підстава - рішення апеляційного суду Сумської області від 24.04.2014 року, зазначена в ухвалі апеляційного суду Сумської області від 20.05.2014 року, скасована. Тому наразі правових підстав володіти відповідачем 110000 грн. не має, оскільки діє рішення Ковпаківського районного суду Сумської області від 25.03.2014 року. Крім того зазначеною ухвалою не вирішувався спір про право цивільне, виключно вирішувалося питання про повернення коштів через наявність рішення апеляційного суду Сумської області від 24.04.2014 року. Тому на даний час зазначена ухвала апеляційного суду Сумської області не є правовою підставою володіння відповідачем 110000 грн. , оскільки вона є похідною від рішення апеляційного суду Сумської області від 24.04.2014 року, які відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми вирішено стягнути з ОСОБА_2 , та встановлений обов'язок для територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області перерахувати кошти, внесені на депозитний рахунок. Враховуючи викладене і обставини, якими обґрунтовані вимоги первісного позову, керуючись ст. 1212 ЦК України; ст. ст. 110, 119 ЦПК України, він просив стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області кошти в розмірі 110000 (сто десять тисяч) гривень - майно, набуте на правовій підставі, яка згодом відпала (а. с. 62, 63) .

18.05.2015 року представник третьої особи за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_4 надав до Ковпаківського районного суду м. Суми письмові пояснення, в яких він зазначив про те, що, керуючись ст. ст. 27, 35 ЦПК України, вважає за необхідне повідомити наступне. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року по справі № 592/10917/13-ц, провадження 2/592/139/14, було припинено право власності ОСОБА_5 на 25/100 частини квартири АДРЕСА_1 та було визнано право власності за ОСОБА_2 на 25/100 частин квартири АДРЕСА_1. Судом надано вказівку територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Сумській області перерахувати ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 110000 (сто десять тисяч) 00 грн. , які внесенні ОСОБА_2 на розрахунковий рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області по платіжному дорученню № 2998178 від 28.11.2013 року. Рішенням апеляційного суду Сумської області від 24.04.2014 року по справі № 592/10917/13-ц рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року було скасовано у зв'язку з чим ОСОБА_2 були повернені грошові кошти, внесені ним на депозитний рахунок. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 року рішення суду апеляційної інстанції було скасовано, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року було залишено в силі. Фактично ОСОБА_2 отримав право власності на 25/100 частин квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5, без внесення вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Грошові кошти в розмірі 110000 (сто десять тисяч) 00 грн. за заявою ОСОБА_5 були перераховані територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Сумській області на її рахунок, згідно платіжному дорученню № 85 від 29.12.2014 року. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Завчасне внесення вартості частки заявника у квартирі на депозитний рахунок суду першої інстанції було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Положення ЦК України, про яке йдеться, є достатньо чітким і не дає підстав для суперечливого тлумачення. Крім того, це положення відображає конституційну гарантію попередньої компенсації за будь-яке позбавлення власності, за винятком умов воєнного чи надзвичайного стану. Вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Компенсація за позбавлення права власності здійснюється шляхом перерахування грошових коштів у розмірі встановленим судом, на рахунок відповідача саме з депозитного рахунку територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, тому посилання ОСОБА_2 на неправомірність вимоги територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо повернення ним грошових коштів саме на депозитний рахунок є необґрунтованими. Враховуючи викладене вище, він вважає вимоги територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо стягнення з ОСОБА_2 110000 грн. на депозитний рахунок такими, що підлягають задоволенню.

У відкритому судовому засіданні представник позивача за довіреністю - завідувач юридичним сектором територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області Підопригора Андрій Миколайович пояснив суду про те, що територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню враховуючи наступне. Однією із загальних засад цивільного законодавства відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України є судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ст. 3 ЦПК "Право на звернення до суду за захистом" кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 145, 148, 149, 151 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Державна судова адміністрація України є головним розпорядником коштів Державного бюджету України, забезпечує належні умови діяльності судів загальної юрисдикції, здійснює організаційне забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Територіальне управління Державної судової адміністрації України є територіальним органом Державної судової адміністрації України; є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс і рахунки в органах Державного казначейства України та здійснює свою діяльність на основі положення про них, що затверджується Головою Державної судової адміністрації України. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області відповідно до "Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державного казначейства України" , затвердженого наказом Державного казначейства України № 221 від 02.12.2002, відкрило не бюджетний депозитний рахунок розпорядників коштів Державного бюджету № 0459 в ГУ ДКСУ в Сумській області (згідно документів - довідка про відкриті територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Сумській області рахунки в органах Державної казначейської служби України та установах банків станом на 01.03.2015 року, корінець повідомлення для платників про відкриття рахунку в установі банку) . Для забезпечення судочинства територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області до повноважень віднесено відкриття депозитних рахунків суду. Оскільки розпорядником коштів є територіальне управління, яке має централізовану бухгалтерію, то володіти і розпоряджатися коштами, що знаходяться на депозитному рахунку віднесено до їхньої компетенції. Відповідні кошти не є власністю держави(бюджетними коштами) , а перебувають на праві володіння, яке є самостійним правом і підстави виникнення якого встановлюються законом. Ст 398 ЦК України передбачено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Депозитний рахунок судів є єдиним, на ньому зосереджуються кошти, внесені, зокрема, як застава по КПК України, кошти призначені для компенсації вартості майна при припиненні права власності за рішенням суду згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України. Відповідно і обов'язок щодо перерахування коштів певним особам суди у своїх рішеннях встановлюють виключно для територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області. Згідно ч. З ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В даному випадку саме рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми кошти вирішено стягнути з ОСОБА_2 , тобто наразі фактичне володіння ним 110000 грн. є неправомірним, а також встановлений обов'язок для територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області перерахувати кошти, внесені на депозитний рахунок, тобто кошти, які ОСОБА_2 повинен перерахувати ОСОБА_5 повинні знаходитися на депозитному рахунку. Тобто, вони є потерпілими тому, що вони не в змозі здійснювати повноваження, як розпорядника коштів по перерахуванню коштів, позбавлені можливості виконати зазначене рішення Ковпаківського районного суду м. Суми; порушується їхнє право володіння коштами, які повинні знаходитися на депозитному рахунку. Тобто доводи відповідача про те, що позивач не є потерпілим, так як на депозитному рахунку знаходяться не бюджетні кошти, які не є власністю держави, є необґрунтованими, оскільки ст. 1212 ЦК України встановлює обов'язок повернути майно саме потерпілому, тобто повинен бути відновлений майновий стан (відновлення справедливості) , поняття якого є значно ширшим і ніяким чином не тотожним з поняттям власник. Щодо посилання відповідача на те, що йому були повернуті кошти згідно ухвали апеляційного суду Сумської області від 20.05.2014 року по справі № 592/10917/13-ц і вона є окремим процесуальним документом, діє і не скасована, а тому він володіє ними на даний час правомірно, повідомляють наступне. Відповідно до ст. 210 ЦК України була винесена ухвала, яка складається зокрема з описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; резолютивної частини із зазначенням висновку суду. "Враховуючи, що у задоволенні позову ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні рішенням апеляційного суду було відмовлено, заява останнього про повернення грошових коштів, внесених на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, підлягає задоволенню" . Тобто, суть питання, мотиви, на підставі яких суд прийняв висновок про повернення коштів ОСОБА_2 , існували виключно в умовах коли рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року було скасоване і на той час дійсно кошти повинні були бути повернуті ОСОБА_2 , оскільки фактично за ним не було визнано право власності на 25/100 частин квартири. На даний час підстава - рішення апеляційного суду Сумської області від 24.04.2014 року, зазначена в ухвалі апеляційного суду Сумської області від 20.05.2014 року, скасована, тому наразі правових підстав володіти відповідачем 110000 грн. не має, оскільки діє рішення Ковпаківського районного суду Сумської області від 25.03.2014 року. Крім того, зазначеною ухвалою не вирішувався спір про право цивільне, а виключно вирішувалося питання про повернення коштів через наявність рішення апеляційного суду Сумської області від 24.04.2014 року. Тому на даний час зазначена ухвала апеляційного суду Сумської області не є правовою підставою володіння відповідачем 110000. грн. , оскільки є похідною від рішення апеляційного суду Сумської області від 24.04.2014 року, які відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми вирішено стягнути з ОСОБА_2 , та встановлений обов'язок для територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області перерахувати кошти, внесені на депозитний рахунок. Ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) , зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до цієї правової норми особа, яка набула майно, або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) , чи коли підстава, на якій воно було набуте відпала, зобов'язана повернути потерпілому це майно. В разі ж невиконання цього обов'язку набувачем майно підлягає стягненню в судовому порядку. Вказані положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тобто, обов'язок повернути безпідставно набуте майно є різновидом цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності, в зв'язку з чим наявність вини в поведінці особи, яка безпідставно збагатилась, не потребується. Вважає повністю доведеним те, що у відповідача підстава володіти майном коштами в розмірі 110000 (сто десять тисяч) грн. 00 коп. , відпала, оскільки на даний час чинне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року, яким позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено, припинено право власності ОСОБА_5 на 25/100 частин квартири АДРЕСА_1 та стягнуто на її користь з ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 110000 грн. , визнано право власності за ОСОБА_2 на 25/100 частин квартири АДРЕСА_1, територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області зобов'язано перерахувати ОСОБА_5 грошові кошти розмірі 110000 (сто десять тисяч) грн. 00 коп. . В судовому засіданні при з'ясуванні обставин відповідач неодноразово акцентував увагу суду на тому, що він досвідчений юрист і виграв справу щодо припинення права власності тому, що говорив "правду" . Проте чи можна назвати "правдою" його дії, переоформивши за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми частину квартири на себе, іншу частину рішення він мабуть "правдиво" вирішив не виконувати. В результаті відповідач отримав у власність і частку квартири і кошти призначені для компенсації вартості цієї частки квартири, тобто кошти набуті ним на правовій підставі, яка згодом відпала. Відповідач фактично не спростував обставини, на яких ґрунтується позов, неможливо спростувати обставини, які, по-перше, встановлені іншим рішенням суду, а, по-друге, ті, що доведені самим же позивачем при подачі ним позову і при розгляді справи при винесенні рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року. Враховуючи викладене і обставини, якими обґрунтовані вимоги позову, керуючись ст. 1212 ЦК України; ст. ст. 110, 119 ЦПК України, він просив стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області кошти в розмірі 110000 (сто десять тисяч) гривень - майно, набуте на правовій підставі, яка згодом відпала.

У відкритому судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, дав пояснення, аналогічні викладеним в його запереченні. Він просив відмовити в позові територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області до нього про стягнення коштів в сумі 110000,00 грн. повністю за необґрунтованістю.

У відкритому судовому засіданні представниця відповідача за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_3 позов не визнала, дала пояснення, аналогічні викладеним в запереченні відповідача. Вона просила відмовити в позові територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області до нього про стягнення коштів в сумі 110000,00 грн. повністю за необґрунтованістю.

У відкритому судовому засіданні представник третьої особи за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_4 позов визнав, дав пояснення, аналогічні викладеним в його письмових поясненнях. Він просив позов територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення на користь територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області коштів в сумі 110000 (сто десять) тисяч гривень - майна, набутого на правовій підставі, яка згодом відпала, задовольнити.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася. Про час, місце та дату судового розгляду вона була повідомлена належним чином. Від неї суду не була надана заява про розгляд справи у її відсутність чи заява про відкладення розгляду справи. Відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у її відсутність, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача за довіреністю - завідувача юридичним сектором територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області Підопригори Андрія Миколайовича, пояснення відповідача ОСОБА_2, пояснення представниця відповідача за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_3, пояснення представника третьої особи за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_4, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

З аналізу чинного конституційного, цивільного, цивільного процесуального законодавства України з урахуванням рекомендацій та роз'яснень, наданих Верховним Судом України та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вбачається наступне.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 13 Конституції України власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Із змісту ч. ч. 1, 2, 4, 5, 7 ст. 41 Конституції України вбачається, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Із змісту п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України вбачається, що виключно законами України визначається правовий режим власності.

Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Із змісту п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України вбачається, що основними засадами судочинства є обов'язковість рішень суду.

Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч. 4 ст. 31 ЦПК України кожна із сторін має право вимагати виконання судового рішення в частині, що стосується цієї сторони.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Крім того, вважає за необхідне взяти до уваги положення ч. 1 ст. 1 ЦПК України, згідно якій завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. А також положення ч. 2 ст. 308 ЦПК України, згідно якій не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Із змісту абз. 6 ч. 4 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" вбачається, що єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується обов'язковістю виконання на території України судових рішень.

Отже, що стосується заяви (про уточнення позовних вимог) представника позивача за довіреністю - завідувача юридичним сектором територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області Підопригори Андрія Миколайовича, яку 06.05.2015 року він надав до Ковпаківського районного суду м. Суми (а. с. 62, 63) .

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

Згідно ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Тобто чинне цивільний процесуальний закон не передбачає право позивача уточнювати позовні вимоги, це право суду в силу ст. 130 ЦПК України.

Натомість позивачу надане право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, як це передбачене ст. 31 ЦПК України.

Оскільки представник позивача за довіреністю - завідувач юридичним сектором територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області Підопригора Андрій Миколайович не скористався правом, наданим йому ст. 31 ЦПК України, відтак суд дійшов висновку про доцільність, можливість та необхідність розглянути саме первісний позов, поданий ним 27.03.2015 року до Ковпаківського районного суду м. Суми (а. с. 2, 3) .

Що стосується ухвали апеляційного суду Сумської області від 20 травня 2014 року по цивільній справі № 592/10917/13-ц, провадження № 22-ц/788/859/14.

Згідно ч. 1 ст. 208 ЦПК України судові рішення викладаються у таких формах: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови.

Згідно ч. 1 ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року по цивільній справі № 592/10917/13-ц, провадження № 2/592/139/14 позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені. Було припинене право власності ОСОБА_5 на 25/100 частин квартири АДРЕСА_1 та було стягнуто на її користь з ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 110000 грн. . Було визнане право власності за ОСОБА_2 на 25/100 частин квартири АДРЕСА_1. Було вирішено ТУ ДСА у Сумській області перерахувати ОСОБА_5 грошові кошти розмірі 110000 (сто десять тисяч) грн. 00 коп. , які внесені на р/р ТУ ДСА у Сумській області по платіжному дорученню № 2998178 від 28.11.2013 року. Було стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1100 грн. , витрат за проведення експертизи та експертної оцінки в розмірі 1500 грн. , а також витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 5848 грн. 60 коп. , а всього 8448 грн. 60 коп. (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/37874130) (а. с. 4, 5) .

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 24.04.2014 року по цивільній справі № 592/10917/13-ц, провадження № 22-ц/788/859/14 апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково. Було скасоване рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2014 року. Було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні. Було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 3550 грн. компенсації судового збору за розгляд справи в апеляційному суді (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/38615224) (а. с. 6 - 8) .

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 20.05.2014 року по цивільній справі № 592/10917/13-ц, провадження № 22-ц/788/859/14 заяву ОСОБА_2 було задоволено. Було зобов'язано ТУ ДСА у Сумській області повернути ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 110000 (сто десять тисяч) грн. , які були внесені на розрахунковий рахунок ТУ ДСА у Сумській області (р/р № 0459, код банку 837013) по платіжному дорученню № 2998178 від 28 листопада 2013 року. Було ухвалено копію ухвали надіслати ТУ ДСА у Сумській області (40002, м. Суми, вул. Перемоги, буд. 4) та ОСОБА_2 (а. с. 183) . Ухвала набрала законної сили і оскарженню не підлягає (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/39043342) (а. с. 9) .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 року по цивільній справі № 6-22147св14 касаційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено. Рішення апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2014 року було скасовано, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2014 року було залишено в силі. Ухвала оскарженню не підлягає (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/40792953) (а. с. 10 - 13) .

Таким чином, оскільки Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було скасовано рішення апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2014 року, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2014 року було залишено в силі; оскільки ухвала апеляційного суду Сумської області від 20 травня 2014 року є судовим рішенням в розумінні ст. 208 ЦПК України; оскільки ухвала апеляційного суду Сумської області від 20 травня 2014 року була постановлена на виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2014 року, яке 1 жовтня 2014 року було скасовано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ на підставі ст. 339 ЦПК України, відтак ухвалу апеляційного суду Сумської області від 20.05.2014 року слід вважати підставою, на якій майно було набуте, що згодом відпала.

Що стосується виконання відповідачем ОСОБА_2 рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року по цивільній справі № 592/10917/13-ц, провадження № 2/592/139/14, яке було залишено в силі згідно ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 року по цивільній справі № 6-22147св14.

ОСОБА_2, звертаючись з позовом до ОСОБА_5 з позовом про припинення права власності на частку у спільному майні, вніс на депозитний рахунок Ковпаківського районного суду м. Суми кошти в розмірі 110000 (сто десять тисяч) гривень 00 копійок згідно платіжному дорученню № 2998178 від 28.11.2013 року, як внесення застави по справі № 592/10917/13-ц для компенсації ОСОБА_5 (а. с. 15) .

В подальшому, 29.05.2014 року він звернувся до начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області із заявою про повернення йому грошових коштів у розмірі 110000 (сто десять тисяч) гривень (а. с. 14) .

03.06.2014 року територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Сумській області на рахунок ОСОБА_2 були перераховані грошові кошти в розмірі 110000 (сто десять тисяч) гривень згідно платіжному дорученню № 38 від 30.05.2014 року (а. с. 19) .

Після цього ОСОБА_2 вже не вносив на депозитний рахунок Ковпаківського районного суду м. Суми грошові кошти в розмірі 110000 (сто десять тисяч) гривень 00 копійок для компенсації ОСОБА_5 на виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року по цивільній справі № 592/10917/13-ц, провадження № 2/592/139/14.

Отже, всупереч імперативним вимогам ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України; ч. 1 ст. 14 ЦПК України; ч. 2 ст. 13, абз. 6 ч. 4 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" , без врахування положень ч. 2 ст. 365 ЦК України, ОСОБА_2 не виконав рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2014 року по цивільній справі № 592/10917/13-ц, провадження № 2/592/139/14, яке було залишено в силі згідно ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 року по цивільній справі № 6-22147св14, в частині, що його стосується (ч. 4 ст. 31 ЦПК України) .

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення на користь територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області коштів в сумі 110000 (сто десять) тисяч гривень - майна, набутого на правовій підставі, яка згодом відпала, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 208, 209, 212 - 215, 218, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення на користь територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області коштів в сумі 110000 (сто десять) тисяч гривень - майна, набутого на правовій підставі, яка згодом відпала, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області кошти в сумі 110000 (сто десять) тисяч гривень - майно, набуте на правовій підставі, яка згодом відпала.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. .

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції - Ковпаківський районний суд міста Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков