АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

01 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: Кутц А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08.12.2014 року у задоволенні даного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» подало апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права,необгрунтованість висновків суду,неправильну оцінку поданим доказам. Вважає,що суд безпідставно застосував позовну давність та не правильно обрахував трирічний строк,який двічі переривався зверненнями банку з позовами до суду.

В суді апеляційної інстанції представник Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Трофімець Ю.І.апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

ОСОБА_3 ,який є представником ОСОБА_1 за довіреністю, вважав апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині,колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову,суд виходив з того ,що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності встановлений законом для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і вважає його правильним він належним чином мотивований на підставі матеріалів справи та поданих доказів, аналіз яких наведено в рішенні.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом 23.04.2007 року між ВАТ «Родовід Банк»,правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк»,був укладений кредитний договір № 15.2/АА- 164.07.2 відповідно до умов якого Банк відкрив Позичальнику кредитну лінію на загальну суму 68 600.00 дол. США на купівлю автомобіля згідно з договором №ФФ-2007-350 від 18.04.2007 року . За користування кредитними коштами була встановлена процентна ставка у розмірі 11.5% річних. При цьому Позичальник зобов'язався повертати кредитні кошти та сплачувати проценти шляхом здійснення щомісячних платежів до 10 числа кожного місяця ( п.3.1 договору) та повністю сплатити кредит до 23.04.2010 року .

Отже ,поряд з установленим строком дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань ( внесення щомісячних платежів),що входять до змісту зобов'язання ,яке виникло на основі договору.

17.10.2008 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору якою розмір процентів збільшено до 16% річних.

Факт отримання кредитних коштів відповідачем не заперечувався.

Згідно з поданим позивачем розрахунком,Позичальник з січня 2009 року припинив виконання своїх зобов'язань за договором й станом на 28.05.2014 року в нього виникла заборгованість по кредиту у розмірі 30 473.92 дол. США; заборгованість по процентам- 6 412.03 дол. США; пеня за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 635 872.38 грн.; 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 59 613.04. грн.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Строк виконання відповідачем кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки умовами кредитного договору сторонами передбачено окремі самостійні зобов'язання щодо повернення боржником позики щомісячно частинами, то при неналежному виконанню ним цих зобов'язань позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Статтею 256 ЦК України встановлено ,що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовні вимоги пред'явлені до ОСОБА_1 21.07.2014 року.

Відповідач заявив про застосування позовної давності.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Оскільки умовами договору укладеного сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання , то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13, від 19.03.2014 року у справі № 6- 20цс14 ,від 18.06.2014 року у справі № 6 - 61 цс14,які згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для суддів.

Про порушення свого права позивач дізнався у січні 2009 року коли відповідач не здійснив черговий щомісячний платіж.

Звернення позивача з позовами до ОСОБА_1 до Корольовського районного суду м.Житомира у 2011 році та до Солом'янського районного суду м.Києва у 2012 році ,які не розглядалися вказаними судами з підстав пред'явлення позову до особи,яка померла,тобто не до тієї особи та з підстав неявки позивача у судові засідання,відповідно, свідчать про те,що позивач був обізнаний про порушення своїх прав та інтересів,проте несумлінно поставився до захисту прав у суді й на власний розсуд розпорядився своїми правами ,що не є підставою для переривання строку позовної давності. Тому колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині.

За викладених обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо пропуску позивачем позовної давності та відмови у задоволенні позову з цих підстав.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційні скарги не містять.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 08 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 760/16026/14 ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 4488 /2015

Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.