Справа № 440/1334/14 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/783/1427/15 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Буського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Полтв"янської сільської ради, ОСОБА_3, треті особи - Відділ Держземагентства у Буському районі, Реєстраційна служба Буського районного управління юстиції про скасування рішення сільської ради та скасування свідоцтва про право власності на землю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що судом не взято до уваги те, що ОСОБА_3, як власник суміжного домоволодіння змістив існуючу загорожу, яка слугувала межею між сусідніми домоволодіннями, в сторону зменшення її земельної ділянки. Рішення Полтв"янської сільської ради щодо вирішення земельного спору стосовно встановлення межі між суміжними землекористувачами так і не було прийняте, тобто сільською радою було порушено порядок розгляду земельних спорів встановлений Земельним кодексом України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення на підтримання та заперечення апеляційної скарги дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ч.1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування за земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Полтв"янської сільської ради, ОСОБА_3, треті особи - Відділ Держземагентства у Буському районі, Реєстраційна служба Буського районного управління юстиції про скасування рішення сільської ради та скасування свідоцтва про право власності на землю. В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що відповідачем ОСОБА_3 було самовільно здійснено перенесення загорожі, яка розділяє їх земельні ділянки. Вказувала на те, що в результаті цього перенесення належна їй земельна ділянка зменшилась та не відповідає замірам, які були проведені Полтв"янською сільською радою у 1993 році. З приводу цього вона неодноразово зверталась у Полтв"янську сільську раду для вжиття заходів щодо ОСОБА_3 та про наявність земельного спору між ними.

Згідно рішення Полтв"янської сільської ради №176 від 05.12.2012 року ОСОБА_3 дано дозвіл на затвердження акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки без підпису сусіда ОСОБА_2

Рішенням Полтв"янської сільської ради №222 від 01.10.2013 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території АДРЕСА_1. Згідно даного рішення було затверджено площу земельної ділянки площею 0,1495 га., кадастровим номером НОМЕР_1 та передано її у власність ОСОБА_3

16 листопада 2013 року ОСОБА_3 оформив право власності на вказану земельну ділянку, що посвідчується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 листопада 2013 року та Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16 листопада 2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позову про скасування рішення сільської ради та скасування свідоцтва про право власності на землю, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_2 своїх позовних вимог про те, що відповідач ОСОБА_3 збільшив свою земельну ділянку за рахунок її (позивача) земельної ділянки шляхом перенесення загорожі, всупереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України суду не довела. Факт самовільного перенесення загорожі ОСОБА_3 не знайшов свого підтвердження.

Рішення Полтв"янської сільської ради про передачу відповідачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1495 га прийнято в межах повноважень відповідного органу місцевого самоврядування, так як протилежного судом не встановлено і позивачем не доведено.

Полтв"янською сільською радою у 2012 році було створено комісію, якій було доручено провести обстеження земельних ділянок позивачки на предмет їх відповідності замірам проведеним у 1993 році та 11 травня 2012 року вказаною комісією було проведено обстеження земельних ділянок в результаті якого було встановлено, що обидві земельні ділянки як позивачки так відповідача не відповідають розмірам, визначеним у 1993 році, одночасно як в сторону зменшення так і в сторону збільшення.

Незначні розбіжності у розмірах земельних ділянок сторін комісія пояснила допустимими похибками, які виникли при проведенні їх обмірів сажнем та мірною стрічною у різні роки.

Безпідставними є покликання апелянта на наявність невирішеного земельного спору між нею та ОСОБА_3, оскільки Полтв"янською сільською радою було спеціально створено комісію для вирішення земельного спору та в результаті її діяльності складено відповідний Акт обстеження земельних ділянок сторін. В подальшому сесією Полтв"янської сільської ради було затверджено Акт обстеження земельної ділянки сторін та прийнято рішення про затвердження межі по існуючій загорожі, так як комісією не встановлено факт порушення прав ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що рішенням Полтв"янської сільської ради №176 від 05.12.2012 року про затвердження Акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_3, фактично було вирішено земельний спір між сторонами.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 не має зареєстрованого права власності або права користування суміжною з ОСОБА_3 земельною ділянкою.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: