Справа № 495/2680/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/2680/15-ц

за позовом:

- ОСОБА_1

- ОСОБА_2

до:

- Великомар'янівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

- Білгород-Дністровської районної державної адміністрації

про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

В С Т А Н О В И В :

21.04.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач-1) та ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач-2) звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Великомар'янівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту - відповідач-1) та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації (далі по тексту - відповідач-2) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.2-4).

Так, позивачі просять суд встановити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатковий строк прийняття спадщини за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3, строком на 2 (два) місяці після вступу рішення в законну силу.

Позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилися, але їх представник - ОСОБА_4, подав до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с.24-26).

Представник відповідача-1 - Великомар'янівської СР, в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, згідно якої ніяких заперечень щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини не має, просить розглянути справу без присутності представника сільської ради (а.с.22).

Відповідач-2 - Б-Дністровська РДА, в судове засідання не з'явилася, але від виконуючого обов'язки голови РДА - Петренко С.П., надійшла заява, згідно якої просить суд прийняти законне та обґрунтоване рішення та розглянути справу без присутності представника РДА (а.с.23).

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Великомар'янівка Білгород-Дністровського району Одеської області, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_3 виданий 04.02.1997 року та картка фізичної особи-платника податків від 09.07.1998 року (а.с.10-11).

ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Великомар'янівка Білгород-Дністровського району Одеської області, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_4 виданий 18.12.1997 року та картка фізичної особи-платника податків НОМЕР_6 від 17.02.2000 року (а.с.12-13)

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (рідний дядько ОСОБА_1 та ОСОБА_2) помер у віці 82 років, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 видане ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис № 30 (а.с.5).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 11,15 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована на території Великомар'янівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив НОМЕР_7, ділянка НОМЕР_8 та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9, виданого на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 16.04.2003 року №500/2003 (а.с.8).

За життя ОСОБА_3 було складено 10.07.2006 року заповіт, який зареєстровано в реєстрі за № 128, посвідчений секретарем виконкому Великомар'янівкої сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Шестаковою І.О., згідно якого було зроблене розпорядження, що на випадок смерті ОСОБА_3 земельну ділянку, яка належить йому згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9, виданого на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 16.04.2003 року №500/2003, площею 11,15 га, ділянка НОМЕР_8, масив НОМЕР_7, він заповів:

- ОСОБА_2 - 1/3 частину;

- ОСОБА_1 - 1/3 частину;

- ОСОБА_7 - 1/3 частину.

Даний заповіт за життя ОСОБА_3 не був змінений і не скасований (а.с.7).

Отже, спадкоємцями за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Між тим, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3, єдині спадкоємеці за заповітом, його рідні племінники - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не встигли в шестимісячний термін, що встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України, звернутися до нотаріальної контори за оформленням та отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Так, за твердженням позивачів, до будинку померлого ОСОБА_3, в якому залишились всі його речі та меблі, після його смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заселили квартирантів, які проживають у ньому і на теперішній час. У лютому 2015 року квартиранти серед речей знайшли заповіт ОСОБА_3 від 10.07.2006 року та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9 виданий 23.06.2005 року.

Згідно із листом приватного нотаріусу Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Андрєєвої Т.М. від 01.04.2015 року № 76/01-16, при зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у зв'язку із пропуском шестимісячного терміну, що встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України. Рекомендовано звернутися до суду (а.с.9).

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.ст. 1233, 1234 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 за заповітом являються його рідні племінники - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі уразі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пунктами 2.20, 2.21 Інформаційного Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року встановлено наступне.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними:

- тривалу хворобу;

- перебування спадкоємця тривалий час за межами України;

- відбування покарання в місцях позбавлення волі;

- перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Матеріалами справи встановлено той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори пропустили з поважних причин, оскільки заповіт був складений 10.07.2006 року ОСОБА_3 за їх відсутності та про його існування вони дізналися лише у 2015 році після отримання його дублікату, що документально підтверджується.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у зв'язку з чим їх позовна заява до Великомар'янівської СР Б-Дністровського району Одеської області, Б-Дністровської районної державної адміністрації про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1216, 1258, 1268-1269, ч.1 ст.1270, ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, ст.ст. 3, 10, 57-60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Великомар'янівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Встановити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (67700, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), додатковий строк для прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3, строком у 2 (два) місяці після вступу рішення в законну силу.

Встановити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (67700, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), додатковий строк для прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3, строком у 2 (два) місяці після вступу рішення в законну силу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний Одеської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко