Справа № 755/965/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"23" березня 2015 р.Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Марцинкевич В.А.

при секретарі Бовкун О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 червня 2009 року Управлінням ЗАГСУ Виконавчого комітету муніципальної освіти м. Казані республіки Татарстан між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб.

ОСОБА_3 було подаровано ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування від 24.05.2011 року.

Згідно довідки форми № 3 за № 2506 від 19.12.2014 року виданої КП ,,Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" ремонтно-експлуатаційна організація № 406 в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 Відповідач ніякої участі в оплаті комунальних послуг не бере.

Спільне життя не склалося. Відповідач в квартирі не проживає, його місце перебування не відоме.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки.

У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1, що підтверджується договором дарування квартири.

Відповідно до довідки форми № 3 за № 2506 від 19.12.2014 року виданої КП ,,Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" ремонтно-експлуатаційна організація № 406 в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2

05 червня 2009 року Управлінням ЗАГСУ Виконавчого комітету муніципальної освіти м. Казані республіки Татарстан між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення, наявні підстави для визнання ОСОБА_2 такими, що втратив право користування житловою площею, а саме квартирою АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 386 Цивільного кодексу України, ст.ст. 71, Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 10, 57, 58, 60, 209, 212-215, 226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я :