Номер провадження: 22-ц/785/2452/15
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2014 року у цивільній справі позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, виконавчого комітету Одеської міської ради, Комунального підприємства "Міське агентство з приватизації житла" про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору дарування, треті особи: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Комунальне підприємство ЖКС "Порто-Франківський",

встановила:

16 жовтня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому ставила питання про визнання недійсним свідоцтва про право власності НОМЕР_1, видане 17.09.2009 року на ім'я ОСОБА_5 Управлінням житлово-комунального господарства і паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради на квартиру АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира), визнання недійсним договору дарування від 10.03.2010 року №107 на 425/1000 частин спірної квартири, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що на підставі розпорядження Приморської РА ОМР № 3320 п. 3.47 від 26.12.2006 року затверджено видати ОСОБА_5 ордер на одну кімнату, житловою площею 14,1 кв.м. комунальної квартири АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира). На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_5 приватизувала житлове приміщення та отримала свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1, видане 17.09.2009 року.

10 березня 2010 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_3 договір дарування за № 107 425/1000 частин спірної квартири.

Також позивач зазначила, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2010 року п. 3.47 розпорядження Приморської РА ОМР № 3320 від 26.12.2006 року скасовано як протиправне.

Посилаючись на те, що вищевказана постанова робить безпідставними приватизацію вказаного приміщення та подальший договір дарування, ОСОБА_4 просила її позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 по довіреності ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність.

Справа була заслухана за відсутності представника відповідача та третіх осіб.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування вищевказаного рішення, та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2010 року був скасований як протиправний п. 3.47 розпорядження Приморської РА ОМР № 3320 від 26.12.2006 року про видачу ОСОБА_5 ордеру на вселення в кімнату спірної квартири, що складає її 425/1000 частин, то подальша приватизація цього житлового приміщення та укладення на ім'я ОСОБА_3 договору дарування, є незаконними і мають бути визнані недійсними.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Матеріалами справи встановлено і не оспорюється сторонами той факт, що ОСОБА_5 тримала ордер на одну кімнату спірної квартири на підставі п. 3.47 розпорядження Приморської РА ОМР № 3320 від 26.12.2006 року, потім отримала свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1 від 17.09.2009 року, та 10.03.2010 року подарувала зазначене приміщення ОСОБА_3 на підставі договору дарування.

Зазначені обставини також визнані сторонами, а тому у відповідності до п. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

В даному випадку спірним є питання щодо законності приватизації спірного житла відповідачем ОСОБА_5 та укладення договору дарування цього приміщення на ім'я відповідача ОСОБА_3

Так, як вбачається з матеріалів справи, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2010 року п. 3.47 вищевказаного розпорядження Приморської РА ОМР № 3320 від 26.12.2006 року було скасовано як протиправне (а.с.14-15).

При цьому у вказаному судовому рішенні, яке набрало законної сили, вказано, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2007 року по справі № 2-7185/07 визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло № 8-14074 на 575/1000 частин спірної квартири, згідно якого позивачка ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 набули право власності шляхом приватизації кімнати, площею 18,1 кв.м.

Вказаним судовим рішенням Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2010 року також вказано, що відповідно до ст. 54 ЖК України позивачка ОСОБА_4 отримала право на отримання суміжного до кімнати площею 18,1 кв.м. жилого неізольованого приміщення - кімнати площею 14 кв.м., яка звільнилася з грудня 2006 року, тобто спірного житлового приміщення, яка незаконного була надана відповідачу ОСОБА_5

Зазначені обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Таким чином, судом встановлено право ОСОБА_4 на отримання в користування спірного житлового приміщення.

Судом також обґрунтовано зазначено, що відповідно до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, підставою для недійсності правочину є, зокрема, недотримання вимог закону

Так, відповідно до положень ст. 319 ЦК України, розпоряджатися майном може тільки його власник.

Таким чином, враховуючи скасування підстав набуття відповідачем ОСОБА_5 права власності на майно, то укладаючи спірний договір дарування, вона не являлася власником цього майна.

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки п. 3.47 розпорядження Приморської РА ОМР № 3320 від 26.12.2006 року скасоване рішенням суду, то є всі законні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1, видане 17.09.2009 року ОСОБА_5 Управлінням житлово-комунального господарства і паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради у відношенні квартири АДРЕСА_1, а також визнання недійсним договору дарування цієї квартири відповідачем ОСОБА_5 на ім'я відповідача ОСОБА_3

Що стосується доводів апелянта стосовно того, що ОСОБА_4 є неналежним позивачем у справі, оскільки не є стороною договору дарування, то вони є безпідставними, оскільки, як було зазначено вище, рішенням суду встановлено, що саме ОСОБА_4 набула право користування спірним житловим приміщенням, а тому укладеним договором дарування порушуються саме її права на отримання цього приміщення в користування, у зв'язку з чим вона вправі заявити позов про визнання цього договору недійсним.

При цьому колегія суддів зазначає, що у позивача ОСОБА_4 відсутнє право на витребування спірного житлового приміщення від ОСОБА_3, як то передбачено ст. 388, 391 ЦПК України, оскільки вона не є власником цього приміщення.

Більш того, ОСОБА_4 і не ставила питання про витребування спірного житлового приміщення від ОСОБА_3, як про те помилково зазначає в апеляційній скарзі апелянт.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко