Справа №333/8774/14-ц
Провадження №2/333/1377/15
РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Тучкова С.С.,

при секретарі Шелесько Ю.О.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/8774/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання їх повнолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1300,00 гривень, на термін навчання останньої, починаючи з 28.09.2014 року, посилаючись на те, що донька є студентом другого курсу денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, а саме не заперечував щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі 300,00 гривень, а також пояснив суду, що на утриманні відповідача інші особи не перебувають, інших дітей немає, ОСОБА_3 офіційно не працює, має мінливий дохід, на обліку в центрі зайнятості не перебуває.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленою судом про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_2, виданого 30.10.2007 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3, виданого 17.10.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м.Запоріжжя, сторони є батьками повнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

На підставі довідки вих.№1720 від 16.03.2015 року, виданої Комунальною установою «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради, встановлено, що ОСОБА_2 працює в зазначеній установі з 01.08.2001 року на посаді сестри медичної, її посадовий оклад складає 1768,80 гривень (а.с.79).

Згідно довідки вих.№14-415 від 06.10.2014 року, виданої деканом факультету іноземної філології Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України, ОСОБА_4 навчається на ІІ курсі денного відділення Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України за спеціальністю «Філологія» (а.с.10).

На підставі договору №6221/Д від 12.08.2014 року про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг встановлено, що загальна вартість освітньої послуги становить 40800,00 гривень (а.с.12).

Відповідно до довідки вих.№2830, виданої 16.10.2014 року Міським комунальним підприємством «Основаніє» Запорізької міської ради, ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно даних трудової книжки на ім'я ОСОБА_3, останній 09.09.2005 року звільнився за власним бажанням (а.с.49). Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 19.02.2015 року підприємницька діяльність ОСОБА_3 припинена (а.с.50). На підставі довідки вих.№690 від 23.02.2015 року встановлено, що ОСОБА_3 як безробітній станом на 23.02.2015 року в Південному районному центрі зайнятості та інших центрах зайнятості України не зареєстрований (а.с.51).

Отже, судом встановлено, що на даний час ОСОБА_4 навчається на ІІ курсі денного відділення Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України, знаходиться на утриманні матері ОСОБА_2, проживає разом з нею. Добровільно відповідач ОСОБА_3 матеріальної допомоги на утримання дитини за період навчання не надає, хоча є працездатним.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з тим потребують матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач є працездатною особою, офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід, доказів того, що відсутність у нього постійної роботи обумовлена об'єктивними, а не суб'єктивними причинами, не надав, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини мають бути присуджені у твердій грошовій сумі.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 Сімейного кодексу України.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.

Сторонами, як вбачається з матеріалів справи, не було надано доказів розміру нерегулярного доходу відповідача. На утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей не має.

У зв'язку з викладеним, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи, що відповідач визнав позов частково, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки на термін навчання останньої в твердій грошовій сумі в розмірі 450,00 гривень щомісячно.

Доказів того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, останній суду не надав.

Що стосується часу, з якого повинні бути стягнуті аліменти, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Позивач просить суд стягнути аліменти з 28.09.2014 року, однак, як вбачається з матеріалів справи позивач пред'явила позов до суду лише 07.11.2014 року, у зв'язку з цим суд вважає за необхідне присудити аліменти на дитину з 07.11.2014 року.

Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов частково, суд вважає за можливе задовольнити позов частково.

Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст.ст.182, 199, 200, 201, 191 Сімейного кодексу України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.10, 11, 59, 60, 209, 214-215, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - ОСОБА_4, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП - НОМЕР_1), на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 450 (чотириста п'ятдесят) гривень 00 копійок щомісяця, починаючи з 07.11.2014 року і до закінчення навчання ОСОБА_4, але не більш, як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір в дохід держави в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков