АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

19 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

при секретарі: Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2014 року позивач, посилаючись на те, що стосунки між нею та чоловіком різко погіршились, відповідач перестав брати участь у ведені спільного господарства, почав зловживати алкогольними напоями та бив її звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Шлюб, укладений 25 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, розірвано.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

Вказував на те, що рішення суду є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не було враховано думку відповідача про можливість збереження сім'ї, та не надано строку для примирення.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 повторно судове засідання не з'явилася. 18.05.2015 року подав через канцелярію суду заяву в якій просив в судовому засіданні, призначеному на 19.05.2015 року, вирішити питання про надання строку для вжиття заходів до примирення подружжя та зупинення провадження у справі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судове засідання, належним чином повідомлений про час та місце, не з'явився, причину неявки суду не повідомив (а.с. 48).

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та його представника.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 25 листопада 2011 року перебували у шлюбі, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції. Від шлюбу дітей не мають.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони з червня 2014 року не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, відповідач проживає окремо.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Так, згідно з частиною 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3 та 4 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

З урахуванням обставин справи та вказаних положень закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що судом в порушення вимог ст. 111 СК України не вжито заходів до примирення подружжя шляхом зупинення розгляду справи та надання сторонам строку на примирення, з огляду на таке.

У відповідності до положень статті 111 СК України, суд повинен вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, з клопотанням про вжиття судом заходів щодо примирення подружжя не звертався, крім того в матеріалах справи міститься заява відповідача в якій ОСОБА_1 визнав позов та просив розглядати справу у його відсутність(а.с. 13).

З огляду на наведене доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права, щодо належного повідомлення відповідача є необґрунтованими.

Посилання відповідач в апеляційній скарзі на те, що він не підписував клопотання про розгляд справи за його відсутності не впливають на правильність висновків суду.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

За змістом статті 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи подружжя не проживає разом з червня 2014 року.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги щодо можливого примирення подружжя. Разом з тим представник позивача в судовому засідання пояснив, що відповідачем вчиняються дії які не свідчать про такий його намір. З приводу неправомірних дій та погроз з боку відповідача позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Повідомлення з приводу погроз зі сторони колишнього чоловіка зареєстровано до журналу єдиного обліку. Крім того після ухвалення судом першої інстанції рішення про розірвання шлюбу відповідач звернувся до суду з позовом про поділ майна.

Враховуючи, що постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком, колегія суддів вважає що судом вирішено спір з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону, колегія суддів вважає безпідставними, так як суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм правильну правову оцінку та ухвалив відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/10844/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5742/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Наборозняк М.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.