Справа №162/842/15-ц
Номер провадження 2/162/150/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Гладіч Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про стягнення належної спадкодавцеві суми пенсії,-

встановив:

20 квітня 2015 року до Любешівського районного суду Волинської області надійшов позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про стягнення належної спадкодавцеві суми пенсії.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що є спадкоємцем по смерті своєї дружини ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом у спадкову масу включені присуджені судом та не виплачені відповідачем 14179,42 гривень пенсійних виплат. На її звернення управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області відмовило у виплаті зазначеної суми, покликаючись на Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та постанову Кабінету Міністрів України № 440 від 03 вересня 2014 року "Про затвердження порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою". За таких обставин вважає, що відповідач порушує її право власності.

У письмових запереченнях управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі вказує на положення статті 63 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ) щодо фінансування витрат з Державного бюджету України, пов'язаних з реалізацією цього Закону; статей 72, 73 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" про те, що кошти Пенсійного фонду України не включаються до Державного бюджету України і використовуються на виплату пенсій, передбачених тільки цим Законом. Згідно з Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою Правління фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2, відповідач не є розпорядником коштів Державного бюджету. Разом з тим, відповідач не заперечує права позивача на отримання вказаних у позові коштів.

Позивач, його представник та представник відповідача в судове засідання не з"явилися, подавши відповідні клопотання про розгляд справи без їх участі.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Проаналізувавши письмові докази, суд дійшов до наступних висновків.

Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 14.11.2011 року в адміністративній справі № 2-а-6359/11 за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фону України в Любешівському районі про зобов'язання відповідача провести нарахування і виплату підвищення до пенсії та додаткової пенсії в розмірах, передбачених ст.ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення підвищення до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат, передбаченого ч.1 та ч.2 ст.39 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 02 грудня 2010 року по 22 липня 2011 року включно з врахуванням ст.53 Закону України "Про державний бюджет України на 2010 рік", ст. 22 Закону України "Про державний бюджет на 2011 рік"та виплачених сум, та як особі, яка віднесена до категорії 3 додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.51 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за вказаний період із врахуванням ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Хоцунь Любешівського району Волинської області.

З свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 26 лютого 2015 року державним нотаріусом Любешівського нотаріального округу Кухом В.І., слідує, що позивач прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_2, у тому числі на невиплачену заборгованість по недоотриманій спадкодавцем пенсії на підставі рішення суду на суму 14179,42 гривень.

Довідкою відповідача за № 1292 від 04 лютого 2015 року стверджено наявність боргу перед ОСОБА_2 відповідно до рішення суду на суму 14179,42 гривень. У повідомленні № 332/А-01 від 19.03.2015 року та запереченні відповідача не заперечується факт, що згадана у цій довідці сума на момент вирішенні цієї справи не виплачена.

З поданої заяви позивача від 16 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 звертався до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області щодо виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_2, однак в цьому йому було відмовлено.

Згідно з статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 1227 ЦК визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статті 39, 51 Закону № 796-ХІІ передбачають право громадян, які постраждали від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на отримання підвищення до пенсії, додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоров'ю. Таким чином, у цих нормах йдеться про різновиди соціальних пенсійних виплат. Отже, судження відповідача, що заявлені позивачем суми не є належною на день смерті спадкодавця недоотриманою пенсією слід визнати хибними.

Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України № 141/2013 від 18 березня 2013 року, Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). Одним з його основних завдань є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством тощо.

Відповідно до чинного у даний час Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, яке затверджене постановою правління Пенсійного Фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Пенсійного фонду України в районах є територіальними органами Пенсійного фонду України. Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань серед іншого: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій тощо.

Аналіз наведеного вище, інших положень Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" вказує на те, що відповідач є суб'єктом здійснення пенсійних виплат, передбачених статтями 39, 51 Закону № 796-ХІІ.

Отже, покликання відповідача щодо неможливості виплатити вказаних у позові коштів через відсутність відповідного фінансування з Державного бюджету України юридичного значення не має. Відповідач як орган виконавчої влади не позбавлений права в межах реалізації своїх повноважень в адміністративному порядку вимагати належного фінансування заборгованості, яка виникла у зв'язку з реалізацією державою Закону № 796-ХІІ.

Помилковими є посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 03 вересня 2014 року, Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", оскільки в контексті предмету судового розгляду вказані норми не поширюються на спірні правовідносини сторін.

Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1

Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 217 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з управляння Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області у користь ОСОБА_1 належні на день смерті спадкодавцеві ОСОБА_2, але не одержані нею за життя, 14179 (чотирнадцять тисяч сто сімдесят дев"ять) гривень 42 копійки пенсійних виплат.

Понесені позивачем судові витрати у сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення оскаржуваного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: