Справа № 667/5168/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Херсон

Комсомольський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого суддя Скорик С.А.,

при секретареві Кирилюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання недійсним кредитного договору №014/5150/9/13330 від 11.04.2008р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що 11.04.2008 року між ним та ВАТ «Ерсте Банк», яке в подальшому було реорганізоване в ПАТ «Фідобанк» було укладено кредитний договір №014/5150/9/13330. Згідно п.1.1. кредитного договору загальна сума кредиту становила 55 000 доларів США.

15.01.2010 року між ним та банком було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору про встановлення нового графіку платежів. 28.07.2010 року між ним та банком укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору про встановлення нового графіку платежів. 30.05.2011 року було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору про встановлення нового графіку платежів.

Враховуючи те, що банком в належній формі не була доведена позивачу інформація про оцінку можливих змін курсу іноземної валюти на майбутній час дії кредитного договору, а відтак банк, як сильна сторона договору, в порушення принципу добросовісності, фактично переклав шкідливі наслідки від невиконання своїх обовязків, щодо оцінки ризиків від надання валютного кредиту, на нього як споживача та слабкої сторони договору, чим вніс істотний дисбаланс у права та обовязки сторін за договором йому на шкоду, в звязку з чим, позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір № 014/5150/9/13330 від 11.04.2008 року укладений між ним та ВАТ «Ерсте Банк», яке в подальшому було реорганізоване в ПАТ «Фідобанк»; визнати недійсним договір іпотеки № 014/5150/9/13330/1 від 11.04.2008 року посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2, зареєстрованого за № 247, укладений між ним та ВАТ «Ерсте Банк», яке в подальшому було реорганізоване в ПАТ «Фідобанк»; зобовязати приватного нотаріуса ОСОБА_2 виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором від 11.04.2008 року № 014/5150/9/13330/1.

В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, просив суд визнати недійсним кредитний договір № 014/5150/9/13330 від 11.04.2008 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте Банк», яке в подальшому було реорганізоване в ПАТ «Фідобанк»; визнати недійсним договір іпотеки № 014/5150/9/13330/1 від 11.04.2008 року посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2, зареєстрованого за № 247, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте Банк», яке в подальшому було реорганізоване в ПАТ «Фідобанк». Уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачеві, у письмовому вигляді було доведено всю необхідну інформацію відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Умови отримання кредиту позивача задовольнили, про що він власноручно підписався. Крім того, зміст кредитного договору повністю відповідає вимогам Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняла правочин, а саме ОСОБА_1 має необхідний обсяг дієздатності. Волевиявлення ОСОБА_1 укласти правочин підтверджується підписанням кредитного договору. Отже, ОСОБА_1 на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням які виникають з умов кредитного договору № 014/5150/9/13330 від 11.04.2008р., а саме: повернути кредит в розмірі 55000,00 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору у повному обсязі.

Також, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки минуло сім років з дня підписання кредитного договору. Просила в задоволенні позову відмовити, в звязку з його необґрунтованістю.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», в подальшому реорганізоване в ПУАТ «ФІДОБАНК», згідно до п. 1.1. Статуту, погодженого НБУ України 02.06.2014 та проведено державну реєстрацію 16.06.14 і ОСОБА_1, був укладений кредитний договір № 014/5150/9/13330, згідно якого позивачу був наданий кредит в розмірі 55 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 15 % річних.

У забезпечення зобовязань за кредитним договором № 014/5150/9/13330 від 11.04.2008р., між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 014/5150/9/13330/1 від 11.04.2008р., відповідно до умов якого предметом іпотеки є житловий будинок, який розташований за адресою: м. Херсон, вул. Фортус Марії, буд.49, на земельній ділянці площею 310, 0 кв.м.

15 січня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору про: встановлено новий графік платежів, що є додатком №1 до даної додаткової угоди №1 п. 2 угоди та ін. зміни.

28 липня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до Кредитного договору про: встановлено новий графік платежів, що є додатком №1 до даної додаткової угоди №2 п. 2 угоди та ін. зміни.

30 травня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 3 до Кредитного договору про: подовжено строк користування кредитом до 10.04.2020 року, укладено новий графік платежів, що є додатком №1 до даної додаткової угоди №2 п. 2 угоди та ін. зміни.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, між позивачем та відповідачем досягнуто згоди, щодо всіх істотних умов кредитного договору, оскільки вказана угода містить предмет договору, суму кредиту, строк і порядок повернення кредиту, розмір процентів, строк дії договору та підписана сторонами.

З аналізу статей 1046-1049, 1054, 1055 ЦК України вбачається, що істотними умовами кредитного договору, що визначені законом, є предмет договору, сума кредиту, строк і порядок повернення кредиту, а також розмір процентів.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Стаття 203 ЦК України передбачає загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вбачається з кредитного договору, який був досліджений в судовому засіданні, то зміст кредитного договору № 014/5150/9/13330 від 11.04.2008 року, повністю відповідає вимогам Закону та є узгодженим сторонами по справі, про що свідчать їх підписи в кредитному договорі.

Отже ОСОБА_1 на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням, які виникають з умов кредитного договору № 014/5150/9/13330 від 11.04.2008р., а саме: повернути кредит в розмірі 55000,00 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору у повному обсязі.

Крім того, 10.04.2008 року позивачем підписано «Повідомлення позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту», де зазначається: - особа та місцезнаходження кредитодавця (п.1 вищевказаного Повідомлення); - умови кредитування: мета кредиту (колонка 1 таблиці 1 п. 2 Повідомлення), наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, форми його забезпечення (п. 2 Повідомлення) в т.ч. між зобовязаннями споживача ( п. 2 Повідомлення); тип відсоткової ставки (п. 2 Повідомлення); суму, на яку кредит може бути виданий (колонка 2 таблиці 1 п.2 Повідомлення та додаток до Повідомлення); орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо) (п. п.2, п.3 Повідомлення та додаток до нього); строк, на який кредит може бути одержаний (колонка 5 таблиці 1 п.2 Повідомлення та додаток до Повідомлення); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги (п.2 Повідомлення); можливість дострокового повернення кредиту та його умови (п. 2 Повідомлення); необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється (п.2 Повідомлення); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування (п.2 Повідомлення), копія Повідомлення з додатком була надана представником відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.58,59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що між сторонами було досягнуто взаємної згоди щодо умов договору, визначено можливість ризиків, які покладалися на позивача, що його влаштовувало на час укладання угоди, за цим договором неодноразово укладалися додаткові договори між сторонами, що свідчить про погодженість дій між ними та відсутність правових підстав для визнання цих угод недійсними.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 5-11, 60, 88, 208, 209, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 256 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Херсонської області, протягом десяти днів після проголошення, через Комсомольський районний суд м. Херсона.

Суддя: _____________________ / Скорик С.А. /