Головуючий суду 1 інстанції - Посохов І.С.
Доповідач - Соловей Р.С.
Справа № 428/3592/13-ц
Провадження № 22ц/782/92/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - судді Соловей Р.С.

суддів Дронської І.О., Яреська А.В.

при секретарі Веселові С.С.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 лютого 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, стягнення грошових витрат за зберігання спільного майна, повернення викрадених грошей та майна, стягнення заборгованості за комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яким після зміни позовних вимог (а. с. 142 - 144) остаточно просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1, зобов'язати ВГІРФО Сєвєродонецького МВ ГУМВС України в Луганські області зняти відповідачку з реєстраційного обліку за вказаною адресою, стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти 6 589,44 грн. витрат за оплату комунальних послуг та за встановлення нового обладнання, стягнути з відповідачки на його користь 34 300 грн. вкрадених нею грошей, що належали його батькові ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р., зобов'язати відповідачку виплатити борг за вивезення відходів КП СКС станом на 01.04.2013 р. в сумі 77,10 грн. та борг «Таун-Сервіс» в сумі 15,39 грн., повернути йому домову книгу по вказаному вище будинку, зобов'язати відповідачку брати участь фізично та матеріально у збереженні вказаного домоволодіння у 1/3 частці.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 залишено без задоволення у зв'язку з необґрунтованістю.

Не погодившись з таким судовим рішенням, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням матеріального та процесуального права, з висновками, що не відповідають обставинам справи, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив це рішення змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти, які належать йому за спадщиною (у сумі на розсуд суду), а також 6 589,44 грн. за встановлення нового обладнання (а. с. 201 - 202). Надалі, на виконання ухвали про усунення недоліків апеляційної скарги апелянт (а. с. 207 - 208) уточнив вимоги, яким просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти, які повинні належати йому за спадщиною, у сумі 11 433,33 грн., а також компенсацію частки витрат на утримання будинку АДРЕСА_1 в сумі 6 589,44 грн. В іншій частині апелянт про ухвалення нового рішення не просить. Представник апелянта в судовому засіданні уточнив, що в іншій частині рішення суду першої інстанції вони не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника апелянта, відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У справі встановлено наступні фактичні обставини, які сторонами не оспорюються. ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер ОСОБА_4, який був зареєстрований у АДРЕСА_1. Спадщину після його смерті прийняли син ОСОБА_2, син ОСОБА_5, дружина ОСОБА_3 (а. с. 147 - 148, 168). ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер ОСОБА_5, спадщину після його смерті прийняв брат ОСОБА_2 (а. с. 146, 149). У вказаному вище будинку з жовтня 2011 р. мешкає ОСОБА_2 з дружиною, а такж зареєстрована ОСОБА_3 (а. с. 110, 145).

Відмовляючи позивачеві у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, а також з того, що відповідачка ОСОБА_3, так як і позивач, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, а відсутність у неї свідоцтва про право на спадщину не позбавляє її як спадкоємця права власності на спадщину.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, а доводи апелянта вважає необґрунтованими.

Безпідставними є доводи апеллянта в тій частині, що ним 11.03.2014 р. подавалась заява про відвід судді, що судом не розглянута. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 26.02.2014 р. була подана голові Сєвєродонецького міського суду заява, якою він просив взяти під контроль строк відкриття провадження у справі та просив не призначати у зв'яку з недовірою суддів, прізвища яких він вказав. Із цієї заяви не вбачається клопотання про відвід судді Посохову І.С. (а. с. 53). У справі також є заява від 11.03.2014 р. про виконання ухвали суду від 24.02.2014 р. (а. с. 55, 68). В цій заяві зазначається про надіслання до суду ряду документів, у тому числі заяви про недовіру судді Посохову І.С. Однак сама заява про відвід судді Посохову І.С. у справі відсутня, і після відкриття провадження у справі відводів позивач не заявляв. З журналу судового засідання від 10.10.2014 р. встановлено, що представник позивача ОСОБА_6 після оголошення складу суду заявив, що відводів не має (а. с. 158).

Той довід, що судом не було досліджено диск з відеоепізодами, не заслуговує на увагу. Представник апелянта в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції заявив, що у суду першої інстанції не було наебхідності переглядати відео на диску. Як вбачається з матеріалів справи, диск було надано позивачем на підтвердження того, що після смерті ОСОБА_4 залишились гроші в сумі 34 300 грн. Відповідачка не заперечувала як в суді першої інстанції (а. с. 162 зворот - 163), так і в суді апеляційної інстанції, що вказана сума грошей залишилась у неї, вважає ці грошові кошти спільними її та ОСОБА_4 та стверджує, що частину цих коштів витратила на поховання ОСОБА_4

Необгрунтованою є заява у апеляційній скарзі про те, що суд не зобов'язав відповідачку знятися з реєстрації за адресою вказаного вище будинку, оскільки такої позовної вимоги позивач не заявляв. Було заявлено вимоги про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у спірному будинку та про зобов'язання ВГІРФО зняти її з реєстрації. У задовленні вказаних вимог судом першої інстанції було відмовлено, але апелянт у апеляційній скарзі не просить ухвалити інше рішення в цій частині, тобто фактично в цій частині рішення не оскаржує. Представник апелянта в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції визнав в цій частині рішення законним.

В частині відмови у стягненні з відповідачки на користь позивача грошової суми 34 300 грн. колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Як вбачається з пояснень відповідачки, вказані грошові кошти, що залишилися після смерті її чоловіка ОСОБА_4, були їхньою спільною власністю. У позовній заяві, у поясненнях в суді першої інстанції, а також у апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 стверджує, що вказана сума грошових коштів належала виключно його батькові ОСОБА_4 У будь-якому разі із зазначеного витікає, що чи половина вказаної суми (якщо інша половина належить відповідачці) чи вся вказана сума (якщо вся сума є власністю ОСОБА_4.) має бути віднесена до спадкової маси, а про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 подали заяви позивач ОСОБА_2, відповідачка ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р. (а. с. 175).

Визнавши у апеляційній скарзі, що спір має бути про поділ спадкового майна, апелянт заявляє вимогу про стягнення з ОСОБА_3 на його користь грошових коштів, які повинні належати йому за спадщиною, у сумі 11 433,33 грн.

Однак вказана вимога апелянта не може розглядатися апеляційним судом, оскільки спір про поділ спадкового майна не був предметом розгляду суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У позовних вимогах позивач просив стягнути з відповідачки на його користь всю вказану суму грошей, що належали його батькові, як викрадені нею, а не в порядку спадкування.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, стаття 3 ЦПК), про що є роз'яснення і у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зокрема, що неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права може бути підставою для відмови у задоволенні позову.За приписами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, суд першої інстанції не мав жодних правових підстав, не виходячи за межі позовних вимог, заявлену позовну вимогу про стягнення викраденої грошової суми розглядати як стягнення грошової суми у порядку поділу спадкового майна, оскільки така вимога позивачем не заявлялась. Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта, що суд міг розглянути вказані вимоги, виходячи з його права на 2/3 спадщини.

Безпідставним є довід апелянта, що суд в цій частині зазначив про відсутність доказів існування грошової суми 34 300 грн. після смерті ОСОБА_4, а також визнав вказану грошову суму такою, що не входить до спадщини. У оскаржуваному рішенні таких висновків суд не робив, лише обґрунтовано зазначив, що не встановлено факту здійснення відповідачкою крадіжки грошей, доказом чого мав би бути вирок суду, а також що не встановлено, що до складу спадщини увійшла вказана грошова сума.

З приводу прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 спадкоємці звернулись до нотаріальної контори. Отримати свідоцтва про право на спадщину вони можуть також у нотаріальній конторі, і при цьому також вирішити питання про поділ спірної грошової суми, якщо вона входить до спадкової маси.

Позивач не позбавлений права в майбутньому звернутись до суду у порядку цивільного судочинства, у разі не вирішення спору у добровільному порядку, про поділ спадкового майна.

Законним і обґрунтованим є висновок суду у оскаржуваному рішенні і в частині відмови позивачеві у стягненні з відповідачки на його користь 6 589,44 грн. витрат на встановлення нового обладнання та на оплату комунальних послуг.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем в цій частині надано докази щодо встановлення нового газового обладнання, обладнання водопостачання, сантехніки (дефектний акт, локальний кошторис, товарні чеки, акти - а. с. 114 - 131). Однак ним не надано жодного доказу щодо того, що старе обладнання було в аварійному стані, а встановлення нового було необхідним задля збереження спадкового будинку, а також, що встановлення нового обладнання погоджувалось із відповідачкою, як з одним із спадкоємців. Доводи апелянта про вихід з ладу старого опалювального котла та пожежу доказами у справі не підтверджені. Представник апелянта визнав, що таких доказів, зокрема, щодо пожежі, позивач не має. Посилання представника апелянта на фотознімок старого газового котла (а. с. 174) не заслуговує на увагу, оскільки зовнішній вигляд не завжди може свідчити про фактичний технічний стан устаткування.

Відповідачка стверджує, що газовий котел та інше обладнання у будинку, яким вона користувалася із чоловіком, було у робочому стані і не потребувало термінової заміни, і ці обставини позивачем не спростовано. Слід також зауважити, що на цей час іще не вирішено питання поділу спадщини, сторонам не видано свідоцтва про право на спадщину.

Щодо витрат на комунальні послуги, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні цієї вимоги, оскільки у будинку АДРЕСА_1, як встановлено у справі, відповідачка не проживає з вересня 2011 року та комунальні послуги з газопостачання, водопостачання та постачання електроенергії не споживає. У вказаному будинку з жовтня 2011 р. мешкає позивач із своєю сім'єю (а. с. 145), вони ж і споживають електричну енергію, природній газ та воду за приладами обліку (а не по кількості зареєстрованих у домоволодінні осіб), що підтвердив у судовому засіданні представник апелянта. Жодних підстав для стягнення з відповідачки витрат за спожиті позивачем та його сім'єю комунальні послуги за таких обставин нема.

Обгрунтовано суд відмовив і в стягненні заборгованості за вивезення відходів КП СКС станом на 01.04.2013 р. в сумі 77,10 грн. та борг «Таун-Сервіс» в сумі 15,39 грн. Вказані суми позивачем не сплачувались, тому його право в даному випадку не є порушеним, а з вимогами про стягнення вказаної заборгованості мають право звернутися самі організації КП СКС та «Таун-Сервіс».

В іншій частині апелянт рішення змінити не просив, проте у своїх доводах зазначив, що суд першої інстанції не висловив свою думку щодо вимог про зобов'язання відповідачки повернути домову книгу та про зобов'язання відповідачки брати участь у збереженні домоволодіння у 1/3 частці. Ці доводи апелянта є безпідставними, оскільки у вказаній частині суд в оскаржуваному рішенні навів достатні обґрунтування.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають встановленим у справі обставинам, а також нормам матеріального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, стягнення грошових витрат за зберігання спільного майна, повернення викрадених грошей та майна, стягнення заборгованості за комунальні послуги залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: