УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації, про виселення та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_7, Служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації, про виселення та зняття з реєстраційного обліку.

На обґрунтування заявлених вимог зазначало, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 13 червня 2007 року було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позивач надав ОСОБА_7 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 30 тис. доларів США строком до 12 червня 2017 року, а ОСОБА_7 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором 14 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та третьою особою ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 25,6 кв. м, житловою площею 9,4 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Рішенням Рівненського районного суду від 01 листопада 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки та виселено ОСОБА_7 із вказаного житлового будинку.

Позивачем на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Крім ОСОБА_7 у житловому будинку зареєстровані відповідачі: ОСОБА_8, неповнолітні ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4

Указані особи зареєстровані за адресою предмета іпотеки без згоди на те іпотекодержателя, тому позивач вважав, що реєстрація осіб є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України, зняття цих осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинно відбуватись на підставі рішення суду.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 01 серпня 2014 року, позов задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, зареєстрованих у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в позові, або змінити рішення, не передаючи справу на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами встановлено та вбачається із матеріалів справи, що рішенням Рівненського районного суду від 01 листопада 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 червня 2007 року № ROHPGА00000212 в сумі 66 914,09 доларів США, з яких: 28 211,18 доларів США - заборгованість за кредитом; 16 138,54 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 570,24 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 16 778,8 доларів США - пеня та штраф відповідно до п. 5.4 договору; 31,28 доларів США - штраф (фіксована частина); 3 184,94 доларів США - штраф (процентна ставка), звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 25,6 кв. м, житловою площею 9,4 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, з укладанням від імені ОСОБА_7 договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для здійснення продажу, за ціною, встановленою за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем, або на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Виселено ОСОБА_7 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку.

Указане рішення набрало законної сили.

ОСОБА_3 з неповнолітніми дітьми проживає та зареєстрована з 01 квітня 2009 року, а діти - з 12 грудня 2008 року за адресою предмета іпотеки після укладення іпотечного договору. Третя особа - ОСОБА_7 - також проживає за вказаною адресою. Згоди на реєстрацію відповідачів за адресою предмета іпотеки банк не надавав.

ПАТ КБ «ПриватБанк» неодноразово направляло вимоги відповідачам щодо добровільного звільнення житла протягом одного місяця з моменту отримання даної вимоги, які були отримані відповідачем, що підтверджується письмовими доказами, а саме: вимога від 22 листопада 2013 року № 30.1.0.0/2-355 отримана 04 грудня 2013 року, вимога від 10 лютого 2014 року № 111 отримана 18 лютого 2014 року. Проте зазначені особи спірне житлове приміщення в добровільному порядку не звільнили.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, керувався приписами ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України, та дійшов висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» додержано порядок письмової вимоги про виселення відповідачів добровільно, третя особа - ОСОБА_7 - є власником спірного житлового будинку, а відповідачі не є наймачами цього приміщення у розумінні вимог законодавства з цього питання, тому підлягають виселенню.

Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

За змістом ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, проте суд не звернув уваги на те, що будинок, в якому проживають відповідачі, не придбавався за кредитні кошти (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-39цс15).

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України наведеного не врахував, не звернув уваги на те, що будинок, що є предметом іпотеки, відповідно до договору іпотеки (п. 35.3) був придбаний у 2006 році на підставі договору купівлі-продажу, пояснень відповідачів належним чином не перевірив та висновків про наявність підстав для задоволення позову дійшов передчасно.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01 серпня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко