Справа №591/996/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Янголь Є. В.
Номер провадження 22-ц/788/1036/15 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Околота Г. М.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 17 квітня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

16 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на його користь грошові кошти за договором №006-18531-071014 банківського вкладу (депозиту) від 07 жовтня 2014 року в розмірі 33000 грн.

Рішенням Зарічного районного суду Сумської області від 17 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 33000 грн.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 330 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ "Дельта Банк" (далі - Банк) посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Всі доводи апеляційної скарги по суті зводяться до наступного: 1) Банк не є набувачем коштів, котрі перебувають на рахунку клієнта, та не має права розпоряджатися ними без згоди клієнта, а тому стягнення коштів повинно проводитись не з Банку, а з рахунку клієнта; 2) оскільки, представлення інтересів АТ «Дельта Банк» здійснюється від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справі, пов'язаної з виплатою коштів під час запровадження тимчасової адміністрації в банку, судовий збір не сплачується та не стягується з банку у відповідності до вимог п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

У судовому засіданні представник ПАТ "Дельта Банк" Єременко Р.О. підтримав доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом першої інстанції по суті правильно встановлено, що між ОСОБА_3 і ПАТ "Дельта Банк" 07 жовтня 2014 року був укладений договір банківського вкладу (депозиту) № 006-18531-071014, за яким ОСОБА_3 вніс на рахунок Банку 33000 грн., а Банк прийняв зазначену суму.

Відповідно до п. 1.3 договору, вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6 цього договору та по 05 січня 2015 року включно.

Пунктом 1.10 Договору передбачено, що вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, зазначеного в пункті 1.3 даного договору, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № НОМЕР_1 відкритий в установі Банку.

Відповідно до п. 1.9 договору, нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченні строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_1, відкритий в установі Банку.

08 січня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Банку з заявою, в якій просив повернути вклад після закінчення строку договору.

Відповідач в порушення закону та умов договору не виплатив ОСОБА_3 вклад, у зв'язку з чим виник спір. Гроші позивача безпідставно утримує Банк, тому вищезгадана сума підлягає стягненню у судовому порядку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», зокрема, передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ "Дельта Банк" був укладений договір банківського вкладу (депозиту) № 006-18531-071014, відповідно до якого ОСОБА_3 вніс в касу Банку вклад в сумі 33000 грн. на строк по 05 січня 2015 року включно, а Банк прийняв зазначену суму (а.с.7).

Пунктом 1.10 договору встановлено, що вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, зазначеного в пункті 1.3 даного договору, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № НОМЕР_1 відкритий в установі банку.

У відповідності до пункту 1.9 договору, нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченні строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_1, відкритий в установі банку.

Відповідачем у порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних, допустимих та достовірних доказів про повернення Банком позивачеві в строк, передбачений договором,спірної суми депозиту (вкладу), зокрема і про можливість отримання цієї суми позивачем з використанням вищевказаного електронного платіжного засобу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині, оскільки не ґрунтуються на законі, суперечать фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказам.

Проте, вирішуючи питання розподілу судових витрат суд першої інстанції не врахував наступного.

Так, відповідно до п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року №51, зокрема, запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» строком на три місяці з 03 березня по 02 червня 2015 року включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5 (а.с. 63-64).

Таким чином враховуючи положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів вважає, що оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення інтереси Банку здійснюються від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, то відповідач (ПАТ «Дельта Банк») звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України) підлягає зміні в частині стягнення судового збору, шляхом виключення з нього вказівки про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судового збору в розмірі 330 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Змінити рішення Зарічного районного суду м.Суми від 17 квітня 2015 року в частині стягнення судового збору, виключивши з нього вказівку про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь держави судового збору в розмірі 330 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -