Справа №592/492/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Литовченко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/674/15 Суддя-доповідач - Білецький О. М.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Шевченка В. А. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 25 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и л а :

21 січня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом.

Зазначав, що за рішенням суду 2006 року сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини доходу на користь відповідачки на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 28 липня 2014 року на нього покладено обов'язок і по сплаті аліментів на користь нинішньої дружини - ОСОБА_6 у розмірі 1/5 частини від усіх видів доходу на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що поряд із значним підвищенням цін на продукти та комунальні послуги, призвело до погіршення його майнового стану, тому просив зменшити розмір стягуваних з нього на користь ОСОБА_5 аліментів до 1/5 частини від заробітку (доходу) щомісячно.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 25 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповноту з'ясування обставин, невідповідність висновків фактичним обставинам і порушення судом норм матеріального права, просить це рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказує, що обов'язок утримання дитини лежить на обох батьках, тому якщо прожитковий мінімум на дитину відповідного віку становить 1286 грн., то відповідно кожен з них повинен надавати 643 грн., позивач же сплачує щомісяця аліменти у сумі, що перевищує 1000 грн., при встановленому законом мінімальному розмірі аліментів 310 грн. (30% від прожиткового мінімуму на дитину).

Вважає, що судом не враховано погіршення матеріального становища позивача через наявність на його утриманні малолітнього сина, значне зростання у країні цін на продукти та комунальні послуги, а також його стан здоров'я внаслідок інвалідності з дитинства 3-ї групи, з ураженням опорно-рухового апарату, та витрат на своє профілактичне лікування і на лікування батьків.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, заперечення відповідача, дослідивши матеріали та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони з 05 березня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 07 грудня 2006 року (а.с.80 зв.).

Мають спільну дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 12 квітня 2006 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, на утримання дочки ОСОБА_7 до її повноліття, починаючи з 21 березня 2006 року (а.с.5).

З 16 березня 2013 року ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого мають спільного сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 28 липня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 у розмірі 1/5 частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 13 червня 2014 року (а.с.4).

Позивач ОСОБА_3 працює інженером у Відокремленому підрозділі «Сумська дистанція сигналізації та зв'язку» ДП «Південна Залізниця», його нарахована заробітна плата з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2015 року становила 303378 грн. 35 коп., тобто близько 5063 грн. у місяць (а.с.34).

Згідно з довідкою ВП «Сумська дистанція сигналізації та зв'язку», із заробітку позивача на підставі виконавчих листів, виданих за вищеназваними судовими рішеннями, утримуються аліменти на користь ОСОБА_5 на дочку ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини та на користь ОСОБА_6 на сина ОСОБА_8 у розмірі 1/5 частини (а.с.64, 69, 77).

ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства 3-ї групи, з ураженням опорно-рухового апарату, у зв'язку з чим перебуває на обліку в УПФУ в м.Сумах, отримуючи щомісячно пенсію по інвалідності, за вирахуванням аліментів, в розмірі 511 грн. 25 коп. (а.с.36, 37).

Відповідачка у повторному шлюбі не перебуває та має другу дитину - сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, який також, поряд з дочкою, проживає з нею і знаходиться на її утриманні (а.с.75, 79).

За таких правильно і з достатньою повнотою встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що усупереч вимог ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України позивач не надав належних і переконливих доказів такого погіршення його матеріального становища, яке б унеможливило сплату аліментів на утримання дочки від першого шлюбу у визначеному рішенням суду від 12 квітня 2006 року розмірі, тому врахувавши усі істотні обставини, на законних визначених ст.ст.182, 183, ч.1 ст.192 СК України підставах відмовив йому у зменшенні розміру аліментів.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з роз'ясненнями, наданими у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Не спростовують цих висновків і інші документи, що надані до суду апеляційної інстанції.

Так, за інформацією Сумського міського центру зайнятості від 24 березня 2015 року, дружина позивача ОСОБА_6 не зареєстрована як безробітна і не отримує допомогу по безробіттю, проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.50).

Згідно з довідкою ТОВ «Жилищник» зареєстрованим місцем проживання його сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, значиться адреса проживання самого позивача - АДРЕСА_1, що його суперечить доводам про перебування цієї дитини на утриманні її матері (а.с.49).

Встановлені апеляційним судом з витягів із Державного Реєстру речових прав (а.с.66, 67), довідок органів УДАІ (а.с.68) і ДПІ (а.с.69) факти відсутності у позивача нерухомого майна, транспортних засобів, та інших доходів, крім заробітної плати і пенсії, не оспорювались сторонами в суді першої інстанції і були враховані місцевим судом при оцінці його майнового стану.

Середньомісячний заробіток ОСОБА_5 становить 3064 грн., отже він значно менший від заробітної плати позивача (а.с.78).

На другу дитину вона отримує від держави щомісячно соціальні виплати в розмірі 1012 грн. 50 коп. (а.с.76). Ці кошти надаються виключно на сина. Тому їх не можна враховувати, як дохід відповідачки, який впливає на матеріальний стан дочки сторін.

У зв'язку з народженням других дітей та додатковими витратами на них як у позивача, так і у відповідачки, також погіршилось матеріальне становище, а відповідно і матеріальний стан дочки сторін.

Інфляційні процеси і підвищення цін на продукти, предмети першої необхідності та комунальні послуги (а.с.53, 54) в рівній мірі зумовили збільшення витрат на них і у позивача, і у ОСОБА_5

Посилання ОСОБА_3 на обов'язок утримання дочки в рівних частках обома сторонами по справі та про те, що сума стягуваних аліментів повинна становити половину від розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суперечать положенням ст.ст.180, 182 СК України, оскільки розмір витрат кожного з них залежить від майнового стану їх, дитини та інших істотних обставин. З урахуванням цього, не порушується і принцип рівності прав обох дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на матеріальне забезпечення їх батьком.

Загальний розмір відрахування з позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей становить 45% від усіх видів його доходу, що не перевищує обмежень, встановлених ст.128 КЗпП України та ч.3, ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_3 проживає разом з непрацездатними батьками-пенсіонерами (а.с.49), яких він, як і його сестра, що проживає окремо, в силу ч.1 ст.202 СК України зобов'язані утримувати у випадку потреби їх у матеріальній допомозі.

Однак жодних доказів їх скрутного майнового стану, потреби у матеріальній допомозі та фактичного надання такої, позивач не надав.

Апеляційному суду надано ряд медичних довідок, які підтверджують проходження позивачем періодичних медичних оглядів і лікування його батьків (а.с.51, 52, 70).

Проте понесення витрат на своє лікування чи на лікування батьків він не довів.

Навпаки, надані ОСОБА_3 протоколи лікування застрахованої особи (а.с.72-73) свідчать, що більшість таких витрат відшкодовується СК «Нафтогазстрах України».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307. ст.ст.308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -