Номер провадження 2/754/3339/15
Справа №754/6695/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дудаш Маріанна Мирославівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смірнов Іван Вікторович, про визнання правочинів недійсним, витребування майна та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними та стягнення матеріальних збитків, мотивуючи свої вимоги тим, що у неї тяжко хворіє батько, для чого потрібні значні кошти. У травні 2014 року вона намагалася отримати кредит у Банку, але не змогла, тому для отримання коштів вирішила продати свою квартиру. Її знайомий ОСОБА_2 повідомив, що його працівниця ОСОБА_3 займається продажем нерухомості, а під гарантію повернення позики погодилась надати позивачці позику у розмірі 7000, 00 доларів США. При зустрічі з позивачкою ОСОБА_3 запропонувала свою допомогу при підготовці документів для продажу квартири. Під розписку позивачка отримала від ОСОБА_3 грошові кошти, при цьому ОСОБА_2 виступив поручителем повернення коштів. 11.07.2014 року позивачка видала відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 довіреності, якими уповноважила їх представляти свої інтереси з питань вчинення підготовчих дій для відчуження об"єкту нерухомості та підготовки правовстановлюючих документів на квартиру для її відчуження відповідно. 25.07.2014 року позивачка передала ОСОБА_3 оригінали правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1. У подальшому через те, що до середини грудня 2014 року ОСОБА_3 не привела жодного покупця на квартиру і одночасно уникала зустрічей з позивачкою, на вимогу позивачки відмовлялася повернути оригінали документів на квартиру, 23.12.2014 року позивачка скасувала видані нею довіреності на ім"я відповідачів. 28.03.2015 року невстановлені особи самовільно із застосуванням фізичного впливу на позивачку проникли до квартири АДРЕСА_1 повідомивши позивачку, що вони є представниками нового власника квартири, виставили позивачу на вулицю і змінили вхідні двері. Позивачка звернулася до міліції із заявою про вчинення злочину, у зв"язку з чим було порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України. Як стало відомо позивачці, відповідачі вступили у злочинну змову, в результаті чого 01.08.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 24.03.2015 року ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_4 Після цього ОСОБА_4 передала спірну квартиру в іпотеку ОСОБА_8 Але позивачка вважає укладені договори такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки були укладені всупереч її волі, без згоди та дозволу, зловживаючи її довірою, не сплативши їй жодних коштів. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд:

1) визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 01.08.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

2) стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь завдані матеріальні збитки у розмірі 900000, 00 грн.

В судовому засіданні позивачка та її представник уточнили позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі, а саме:

1) визнати недійсними односторонні правочини (довіреності), вчинені позивачкою ОСОБА_1 щодо уповноваження відповідача ОСОБА_2 та уповноваження відповідачки ОСОБА_3 від її імені вчиняти дії та представляти її інтереси, посвідчені 11.07.2014 року приватним нотаріусом КМНО Дудаш М.М., як такі, що вчинені позивачкою під впливом тяжких обставин;

2) визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 01.08.2014 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якої на підставі довіреності від 11.07.2014 року діяв ОСОБА_2, та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Смирновим І.В.;

3) стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивачки завдані їй матеріальні збитки в розмірі 900000, 00 грн.;

4) витребувати у ОСОБА_4 на користь позивачки квартиру АДРЕСА_1;

5) судові витрати та витрати на правову допомогу стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивачки.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_11 - у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що її знайомий ОСОБА_2 повідомив, що у нього є знайома ОСОБА_1, яка терміново продає свою квартиру. Коли вони зустрілися з ОСОБА_1, то остання повідомила, що бажає терміново прождати свою квартиру для погашення боргу у Банку та ЖЕКу. Тоді ОСОБА_3 погодилася їй допомогти і придбати квартиру ОСОБА_1 Після досягнення всіх домовленостей ОСОБА_3 сплатила всі борги, що мала ОСОБА_1, в ЖЕКу, ДВС особисто, оскільки для неї було важливо, щоб квартира була безпроблемною. У подальшому були оформлені довіреності на ім"я ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зокрема, із повноваженнями на продаж квартири та на вчинення необхідних дій для продажу квартиру відповідно. Під час видачі довіреностей нотаріус декілька разів роз"яснювала їх зміст. Перед укладанням договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 декілька разів з"ясовував у ОСОБА_1 щодо можливості продажу квартири, на що ОСОБА_1 відповіла згодою, пояснила, що ОСОБА_3 з нею розрахувалася. З того моменту ОСОБА_1 знала про продаж своєї квартири, але просила деякий час пожити у квартирі. У січні 2015 року ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_3, що скасувала довіреності і не має наміру виїзджати з квартири. Відповідачка вважає, що договори були укладені з дотриманням вимог діючого законодавства, розрахунок був проведений у повному обсязі, а тому підстав для визнання їх недійсними немає. На підставі викладеного представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_12 - у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що ОСОБА_4 придбала спірну квартиру у ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, договір повністю відповідає всім вимогам, а тому підстав для задоволення позову немає. На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Третя особа - приватний нотаріус Дудаш М.М. у судове засідання не з"явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в своєму листі просить розглядати справу у її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Третя особа - приватний нотаріус Смірнов І.В. - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, представників третіх осіб, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 що належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування.

11.07.2014 року позивачка ОСОБА_1 видала нотаріально посвідчену довіреність на ім"я ОСОБА_2 на представництво її інтересів з питань відкриття на її ім"я, а також закриття поточного рахунку, необхідного для отримання відповідної належної їй грошової суми від продажу належної їй на праві договору дарування квартири АДРЕСА_1 Для виконання цих повноважень ОСОБА_2 було надано право підписувати від її імені заяви, клопотання, що стосуються виконання довіреності, отримувати документи, необхідні для укладання договору купівлі-продажу…, визначати терміни, а також ціну та інші істотні умови попереднього договору та договору купівлі-продажу, укладати попередні договори…, у тому числі підписувати заяви, договір купівлі-продажу, попередній договір тощо…, а також вчиняти інші дії, необхідні для виконання цієї довіреності (а.с.8-9).

Також 11.07.2014 року позивачка ОСОБА_1 видала нотаріально посвідчену довіреність на ім"я ОСОБА_3 на представлення її інтересів у різних установах та організаціях з усіх без винятку питань, що її стосуватимуться, у тому числі пов"язаних з питаннями збору документів на відчуження нерухомого майна, зокрема, належної їй квартири АДРЕСА_1

12.07.2014 року позивачка ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 7000, 00 доларів США у рахунок передплати за продаж квартири АДРЕСА_1 що підтверджується відповідною розпискою (а.с.107).

25.07.2014 року позивачка ОСОБА_1 передала, а відповідачка ОСОБА_3 отримала договір дарування на квартиру АДРЕСА_1 для отримання у БТІ технічного паспорту, інформаційної довідки, експертної оцінки, форми № 3, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.106). Також у розписці було зазначено про те, що договір дарування отримано до оформлення договору купівлі-продажу даної квартири та в якості гарантії отримання ОСОБА_3 грошових коштів, витрачених на сплату квитанцій, оформлення документів та грошей, переданих під розписку.

01.08.2014 року між ОСОБА_1, від імені якої діяв ОСОБА_2, та ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с.52).

Згідно п. 4 Договору продаж було вчинено за 658425, 00 грн., які покупець сплатив продавцю шляхом перерахування коштів на рахунок продавця до підписання цього Договору.

23.12.2014 року позивачка ОСОБА_1 скасувала довіреності, видані нею 11.07.2014 року на ім"я ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується її заявою (а.с.88).

В подальшому 24.03.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з реєстру.

В своїх позовних вимогах позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що видані нею довіреності були під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, так як на той час вона терміново потребувала коштів для лікування батька.

В своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що вона, дійсно, отримала від ОСОБА_3 кошти, як попередню оплату в рахунок продажу її квартири. Довіреності були оформлені, як гарантія повернення коштів до грудня 2014 року. В разі неповернення коштів ОСОБА_2 міг укласти з ОСОБА_3 або з іншою особою договір купівлі-продажу квартири. За користування грошима, наданими позивачці, ОСОБА_3 повинна була користуватися квартирою, але самостійно оплачувати комунальні послуги.

З урахуванням того, що продаж квартири був здійснений ОСОБА_2 через 7 днів після отримання ОСОБА_3 правовстановлюючих документів, позивачка вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вступили у злочинну змову з метою заволодіння нерухомим майном, користуючись тяжкими обставинами ОСОБА_1, та відсутністю її у м. Києві, тобто вчинили правочин, що не відповідає її інтересам.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним, незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов"язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв"язку з вчиненням цього правочину.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім"ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Як зазначила при розгляді справи позивачка, їй терміново потрібні були кошти для лікування її батька ОСОБА_9, у зв"язку з чим нею і були видані оспорювані довіреності.

На підтвердження хвороби батька нею були надані суду медичні документи, зокрема, виписки з медичних карток. Але при цьому слід зазначити, що надані позивачкою медичні документи підтверджують хворобу ОСОБА_9 протягом тривалого часу, а саме у період з 1986 по 2014 рік включно, тобто майже 30 років. Крім того, документів, що підтверджували б загострення хвороби батька позивачки чи погіршення його стану здоров"я у 2014 році позивачкою надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням викладених вище обставин суд вважає, що позивачкою не було надано належних доказів того, що видачі нею довіреності були під впливом тяжких обставин, а тому підстав для визнання цих правочинів (довіреностей) від 11.07.2014 року недійсними немає, у зв"язку з чим у задоволенні позову повинно бути відмовлено.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, то судом встановлено наступне.

Згідно із ст.. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов"язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов"язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов"язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, як це передбачено ч. 1 ст. 691 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов"язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно із ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Як вбачається з довіреності від 11.07.2014 року, виданої ОСОБА_1 на ім"я ОСОБА_2, вона уповноважила відповідача представляти інтереси у різних органах, організаціях, установах з питань відкриття на її ім"я, а також закриття поточного рахунку, необхідного для отримання відповідної належної їй грошової суми від продажу належної їй на праві договору дарування квартири АДРЕСА_1. Для виконання цих повноважень відповідачу ОСОБА_2, у тому числі, були надані повноваження визначати терміни, а також ціну та інші істотні умови попереднього договору та договору купівлі-продажу, укладати попередні договори, розписуватися від її імені на документах, у тому числі підписувати заяви, договір купівлі-продажу, попередній договір тощо.

Тобто дана довіреність, на підставі якої ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу квартири, була видана, у тому числі, і на право укладати договір купівлі-продажу, узгоджуючи всі істотні умови, що свідчить про те, що позивачка визначила ОСОБА_2 довіреною особою при вирішенні питання про укладення договору купівлі-продажу її квартири.

Частиною 1 статті 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Статтею 239 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов"язки особи, яку він представляє.

Виходячи з вищевказаних норм діючого законодавства, ОСОБА_2 у повному обсязі здійснив представництво інтересів ОСОБА_1 при оформленні договору від 01.08.2014 року, жодним чином не вийшов за межі наданих йому повноважень, визначених у довіреності, а тому жодні права позивачки ОСОБА_2 порушені не були, оскільки він діяв виключно в межах наданих йому повноважень.

Згідно із ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Пунктом 22 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Але при розгляді справи позивачкою не було надано жодних належних доказів того, що ОСОБА_2 мав на меті завдання збитків позивачці, а також наявності будь-якої домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_3., направленої на завдання позивачці будь-якої шкоди після укладення договору купівлі-продажу її квартири.

Порушення кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, зазначених нею у позовній заяві.

Також позивачкою не було надано жодних належних доказів того, що з нею не був здійснений розрахунок за продаж квартири АДРЕСА_1.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2014 року немає, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання односторонніх правочинів та договору купівлі-продажу недійсними, то і позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків та витребування майна також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 203, 215, 225, 232, 237, 238, 330, 388, 655 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дудаш Маріанна Мирославівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смірнов Іван Вікторович, про визнання правочинів недійсним, витребування майна та стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: