ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5020/15-ц
провадження № 2-др/753/11/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ДРАГА О.А.

сторін:

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві

заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Пат" комерційний банк "НАДРА" ; Пат" комерційний банк " ПРИВАТБАНК"; Акціонерне товариство " ОЩАДБАНК" про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна , суд

в с т а н о в и в :

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Пат" комерційний банк "НАДРА" ; Пат" комерційний банк " ПРИВАТБАНК"; Акціонерне товариство " ОЩАДБАНК" про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна

Рішенням суду від 22.09. 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ПАТ"Комерційний банк "НАДРА" ; ПАТ"Комерційний банк " ПРИВАТБАНК"; Акціонерне товариство " ОЩАДБАНК" про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна, задоволено частково.

Розділено спільне майно подружжя, а саме :

Двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 35,90 кв. метри, загальною площею 65,90 кв. метри визнано спільним сумісним майном подружжя.

Визнано право власності в порядку поділу спільного сумісного нажитого майна подружжя:

за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою у АДРЕСА_2 на 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою у АДРЕСА_3 на 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , в решті позовних та зустрічних вимог відмовлено.

11 грудня 2015 року ОСОБА_2 подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить розподілити між сторонами витрати на оплату послуг судового експерта.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 просила ухвалити додаткове рішення у цивільній справі в частиня стягнення з відповідача ОСОБА_3 вартості послуг судового експерта, які складають 5 800 грн. та просила стягнути з ОСОБА_3 витрати на оплату послуг судового експерта у розмірі 3 800 ( три тисячі вісімсот) гривень, оскільки між ними було поділено майно порівну квартиру та автомобіль рішенням Апеляційного суду м. Києва .

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 заперечили проти задоволення ухвалення додаткового рішення. надавши свої письмові заперечення, пояснивши суду, що позивачка ОСОБА_2 ні в суді першої інстанції на вимогу суду, ні в апеляційній інстанції жодного разу не надла рахунку фактури № 10/02-4 від 10.02. 2014 року щодо сплати вартості проведення авто товарознавчої експертизи, заявила про те, що вона не має чеку оплати вартості експертизи та не наполягає на прийнятті рішення за відсутності розгляду даної вимоги. Вважають, що додаткове рішення не може бути ухвалене на підставі додаткового поданих доказів про розмір та склад судових витрат. Так, не допускається подання документів, що підтверджують, наприклад, розмір витрат на правову допомогу, і їх включення до складу судових витрат після ухвалення рішення, про і зазначено в ст. 220 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи в межах розподілу судових витрат, приходить до висновку що дана заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 220 ч.1 п.4 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініциативи ухвалити додаткове рішення , якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч.3 ст. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін, їх присутність не є обов"язковою.

Відповідно до п.4 ч.З ст.79 ЦПК України до витрат пов'язаних з розглядом справи належать витрати по в'язані з проведенням судових експертиз.

Також, відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України доказами у справі є: висновки експертів.

Законодавством та ЦПК України не передбачена така форма судових витрат як : " заключення експерта" та як належний доказ у справі.

Під час розгляду справи №753/1249/13-ц по суті як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції позивачка ОСОБА_2 не надала жодного разу рахунку фактури №10/02-4 від 10 лютого 2014 року щодо сплати вартості проведення авто товарознавчої експертизи та заявила про те, що вона не має чеку оплати вартості експертизи.

Відповідно до п.41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" в якому зазначено про те, що: "...якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено" .

Разом з тим, 18.02. 2015 року колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва , рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в розмірі 35 000 грн., знятих з депозитного рахунку в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» та поділу автомобіля, скасувано та ухвалиено нове рішення, яким:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/ 2 частину коштів, знятих ним з депозитного рахунку в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» і закритому 27 березня 2012 року, в розмірі 35 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/ 2 частину вартості автомобіля Audi А6 2393 (2003), сірий, кузов № НОМЕР_3 в розмірі 83 451,36 грн.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року залишено без змін.

Про те, додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року ( т.3, а.с. 63-64) вирішено питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, яким стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3, фактично проживаючого у АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою у АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 1032 гривні 30 коп , а також підлягають стягненню судові витрати на судовий збір урозмірі 251 грн. 80 коп. за забезпечення доказів та позову, а всього на загальну суму 1 284 ( одна тисяча двісті всімдесят чотири ) гривні 10 копійок.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суд України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" в якому зазначено: "додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених ст.220 ЦПК України: воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що заява ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 209-210,215,219,220 ЦПК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Пат" комерційний банк "НАДРА" ; Пат" комерційний банк " ПРИВАТБАНК"; Акціонерне товариство " ОЩАДБАНК" про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна , відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 02 квітня 2015 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК