У х в а л а

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В., Парінової І.К., Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про виселення з гуртожитку із наданням іншого жилого приміщення, за касаційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці на рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року заступник військового прокурора Вінницького гарнізону (далі - прокурор) в інтересах держави в особі квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Міністерства оборони України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення з гуртожитку із наданням іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що відповідачка ОСОБА_1, як військовослужбовець, на підставі рішення засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 та спеціального ордеру № 157 від 27 листопада 1999 року на сім'ю в складі її та сина ОСОБА_2 отримала право проживання в кімнатах №№ 703-704 гуртожитку по АДРЕСА_1. ОСОБА_2 був зареєстрований у даному житловому приміщенні з 29 листопада 2000 року по 08 червня 2005 року, в даний час є військовослужбовцем у військовій частині № НОМЕР_2 Національної гвардії України, проживає та зареєстрований із сім'єю по АДРЕСА_2

Вказуючи, що відповідачка на квартирному обліку не перебуває, одна займає дві кімнати №№ 703-704 гуртожитку по АДРЕСА_1 загальною житловою площею 25,28 кв. м. та зі звільненням її 15 вересня 2005 року з військової частини з переведенням за згодою в Управління МНС України у Вінницькій області, втратила право користування службовим приміщенням гуртожитку, на підставі ст. ст. 47, 48, 114, 124 ЖК України прокурор, уточнивши позовні вимоги, просив виселити відповідачку з кімнати № 704, залишивши в користуванні кімнату № 703 вказаного гуртожитку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2015 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_1 з кімнати № 704 гуртожитку по АДРЕСА_1 із залишенням у користуванні іншого жилого приміщення - кімнати № 703 гуртожитку за вказаною адресою.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 16 квітня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для виселення відповідачки з кімнати № 704 гуртожитку по АДРЕСА_1 із залишенням в користуванні кімнати № 703 гуртожитку за вказаною адресою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності доказів щодо статусу та власника будівлі по АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 вселилась у кімнати гуртожитку №№ 703-704, площами 12,64 кв. м. і 12,32 кв.м. по АДРЕСА_1 на підставі спеціального ордера № 157 від 27.11.1999 року, виданого на сім'ю в складі неї та сина - ОСОБА_2 Останній був зареєстрований в даному житловому приміщенні з 29.11.2000 року по 08 червня 2005 року, в даний час є військовослужбовцем військової частини № НОМЕР_2 Національної гвардії України, проживає та зареєстрований із сім'єю по АДРЕСА_2 Відповідачку наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 192 від 15 вересня 2005 року звільнено з військової частини з переведенням за згодою в Управління МНС України в Вінницькій області, тобто з цього часу вона не є військовослужбовцем. З 11 грудня 2006 року ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку при Управлінні державної служби з надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будівлі - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; а власник приміщення - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не було належним чином підтверджено хто є власником спірного житлового приміщення та не підтверджено статус цього житлового приміщення.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції відповідає обставинам справи та узгоджується з наданими доказами.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Cтупак