НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/779/15
№ 2/183/1330/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі: головуючої судді Березюк В.В.,

секретаря Гузоватого О.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, набутого в шлюбі та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна набутого в шлюбі,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля, марки «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_1 в сумі 38 249,00 гривень.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначила, що перебуваючи з 27.08.2011 року по 13.12.2014 року в шлюбі з ОСОБА_3, вони в лютому 2012 року придбали автомобіль, марки «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Після розірвання шлюбу автомобіль лишився у чоловіка. На даний момент він одноособово ним користується. Вважаючи, що зазначене майно є їх спільною сумісною власністю, а також враховуючи ту обставину, що вона не має водійського посвідчення, позивач звернулась із зазначеним позовом до суду, яким просить стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля, марки «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_1 в сумі 38 249,00 гривень.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, яким просив розділити між ним та ОСОБА_1 холодильник «Samsung RL-44 ECPS1», серійний номер А 41641АВ 500081Е, визнавши за сторонами право власності по ? частині зазначеного холодильника.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_3 зазначив, що перебуваючи з 27.08.2011 року по 13.12.2014 року в шлюбі з ОСОБА_1, вони в серпні 2011 року придбали холодильник «Samsung RL-44 ECPS1», серійний номер А 41641АВ 500081Е, який після розлучення залишився у ОСОБА_1 Вважаючи, що зазначене майно є їх спільною сумісною власністю, просив розподілити спільне майно, визнавши за сторонами право власності по ? частині зазначеного холодильника.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, вважаючи його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 зустрічний позов підтримав, просив суд його задовольнити, проти первісного позову заперечував, зазначивши, що визнає ту обставину, що автомобіль придбано в період шлюбу і не заперечує проти спільного користування спірним автомобілем, наприклад день через день, але проти стягнення з нього компенсації заперечує, а тому просив в задоволені первісного позову відмовити.

Суд, вислухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 знаходились у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2011 року по 13.12.2014 року (а.с.6-7).

Сторони, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, в лютому 2012 року придбали автомобіль, марки «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який було зареєстровано за відповідачем 04.06.2013 року. Дані обставини не заперечувались сторонами та підтверджуються матеріалами справи (а.с.10, 23-24).

У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

У зв'язку з цим, незалежно від того, чий дохід був основним в сім'ї, майно, придбане ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період зареєстрованого шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і вони обидва мають рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати автомобіль, марки «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Однак, щодо стягнення компенсації з відповідача на корись позивача, а саме 1/2 частини вартості спірного автомобіля, то в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 69, 79 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Судом встановлено, що автомобіль, марки «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Наявність будь-якої домовленості або шлюбного договору між сторонами в судовому засіданні не встановлено.

Тому суд вважає, що даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, їх частки слід визнати рівними, і за кожним з них слід визнати право власності на ? частину зазначеного автомобіля.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Щодо зустрічного позову, то він задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, яким просив розділити між ним та ОСОБА_1 холодильник «Samsung RL-44 ECPS1», серійний номер А 41641АВ 500081Е, визнавши за сторонами право власності по ? частині зазначеного холодильника.

Факт того, що зазначений холодильник сторони придбали в період зареєстрованого шлюбу, не заперечувався сторонами в судовому засіданні, а відтак не підлягає доведенню на підставі ст.61 ЦПК України.

Однак, згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому виходячи, із положень ст. 57 ЦПК України фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (п.24), до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

В судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом не надано будь-яких доказів наявності холодильника у ОСОБА_1, не зважаючи на той факт, що вона заперечувала його наявність.

Судом приймається до уваги наданий ОСОБА_4 торгівельний чек від 31.08.2011 року, який враховується судом, як доказ купівлі певного холодильника в певний час, однак, враховуючи той факт, що суду не доведена наявність зазначеного майна у відповідача за зустрічним позовом на час розгляду справи, суд позбавлений можливості здійснити його розподіл.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до переконання, що зустрічний позов задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, свідчення яких не спростовують обставин, встановлених в судовому засіданні.

Судом враховуються посилання позивача за первісним позовом ОСОБА_5 на той факт, що вже після розлучення вона продовжує сплачувати кредитну заборгованість за авто (а.с.64-76), однак позовних вимог з цього приводу, нею заявлено не було. Суд же, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, розглядає справи виключно в межах позовних вимог.

Суду також надано ряд оціночних актів та висновків експертів щодо вартості спірного автомобіля (а.с.8-9, 36, 78-80, 109-122, 123-139), а також з цього ж питання в судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_7, свідчення якого приймаються судом до уваги, однак враховуючи той факт, що в частині стягнення компенсації в розмірі ? частини вартості автомобіля, суд вважає за необхідне відмовити, його свідчення щодо вартості автомобіля, як і ОСОБА_5 оцінки та висновки експертів, не можуть бути використані у якості доказів під час вирішення даної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне первісний позов задовольнити частково, у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Крім того, згідно з вимогам ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 повинні бути стягнуті судові витрати по справі, пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 250,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 60, 69-70, 71 Сімейного кодексу України, ст.367 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 61, 81, 88, 212, 215 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, набутого в шлюбі задовольнити частково.

Визнати автомобіль «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

В іншій частині первісних позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна набутого в шлюб відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 250,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний термін після його проголошення, а особи, що не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Березюк