Справа № 372/1843/15 Головуючий у І інстанції Проць Т.В.
Провадження № 22-ц/780/4855/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 22 10.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв'язку з пошкодженням майна за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року,

встановила:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди за договором оренди транспортного засобу, посилаючись на те, що 22 жовтня 2014 року вони з відповідачем уклали договір оренди автомобіля НОМЕР_1. Згідно вказаного договору орендна плата становить 1000 грн. за кожний тиждень використання автомобіля. Автомобіль передано відповідачу 22 жовтня 2014 року. В грудні останній затримував орендну плату та у визначений в договорі строк автомобіль не повернув. 18 січня 2015 року орендар повідомив про факт займання двигуна орендованого транспортного засобу, часткове вигорання деталей та пошкодження капоту. Оскільки автомобіль знаходився в неробочому стані останній залишив його на станції техобслуговування. Через такі дії він змушений був добиратися до місця знаходження автомобіля, оплачувати ремонт та його зберігання, транспортування. Просив в судовому порядку стягнути з відповідача вартість відновлення автомобіля 20017 грн., витрати за його зберігання 3845 грн. 47 коп., неоплачену оренду 1500 грн., пеню за несвоєчасну орендну плату 2785 грн. 77 коп., упущену вигоду 6000 грн. 12 коп., оформлення дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 312 грн. 83 коп. та моральну шкоду 8000 грн., а всього 42461 грн. 19 коп.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що о 22 жовтня 2014 року між сторонами укладено у простій письмовій формі договір оренди автомобіля НОМЕР_1 строком до 31 грудня 2014 року та відповідно до акту приймання - передачі автомобіля орендодавець передав орендарю у тимчасове користування вказаний автомобіль. Орендна плата за договором становила 1000 грн.

Відповідно п.2.1 цього договору орендує мий автомобіль повинен використовуватись орендарем виключно для особистих і службових поїздок, перевезення пасажирів та вантажу в кількості і вагою, що не перевищує техніну характеристику автомобілі, а п.7.1.визначені обов'язки орендаря, зокрема, використовувати автомобіль виключно за його призначенням, бережно ставитися до нього, повернути орендодавцю в такому стані,в якому він був прийнятий, зберегти пропорцію зносу коліс, деталей, механізмів, вузлів, агрегатів, підтримувати належний стан транспортного засобу, невідкладно повідомляти про виявлені дефекти, зберігати в безпечному місці, повернути у строки визначені в договорі.

Згідно ч. 1, ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Статтею 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення.

Частиною 1 ст.220 ЦПК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як вбачається з матеріалів справи, укладений між сторонами договір оренди транспортного засобу від 22.10.2014 року не був нотаріально посвідчений, позивач вимог про визнання такого договору дійсним не заявляв, а тому встановивши вказані обставини, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову позивачу у задоволені позовних вимог.

Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки питання визнання дійсним договору оренди не було предметом розгляду в суді першої інстанції.

У зв'язку з цим, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо інших доводів апеляційної скарги відповідача, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його оголошення.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.