Справа № 1328/8857/12 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/2135/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота&nbsp; Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року 30 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Тропак О.В. Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 5 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення коштів ,-

в с т а н о в и л а:

9 липня 2010 року ОСОБА_2 і ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом, з врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про стягнення з відповідачів боргу в сумі 13 065,50 доларів США, 8 055 євро, 3% річних від простроченої суми, пені та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що в серпні 2009 року позичили відповідачам 22 562 доларів США та 8 055 євро, які останні зобов'язалися повернути до 10 жовтня 2009 року, про що склали розписку, за якою борг не повернули. Сума, яку просять стягнути, визначена із врахуванням часткового повернення позичених коштів відповідачами. Просять позов задовольнити.

20 жовтня 2010 року відповідачі звернулися із зустрічним позовом про визнання недійсним усного безстрокового договору безпроцентної позики грошових коштів, посилаючись на те, що відповідно до розписки кошти не отримували, розписка написана під тиском, проти первісного позову заперечили, просили задовольнити зустрічний позов.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 4 квітня 2011 року первісний позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь позивачів 194 712, 27 грн. - суму основного боргу, 11 060,22 грн. - 3% річних за прострочення грошового зобов'язання та 36 278 грн. інфляційних витрат, в решті позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2011 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 4 квітня 2011 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення на їх користь солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4 суми інфляційних втрат в розмірі 36 278 грн. - скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат відмовлено. Ухвалено зменшити загальну суму, яка підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_5 з 242 050,49 грн. до 205 772,49 грн. У решті судове рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2012 року рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 4 квітня 2011 року та Апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2011 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 5 грудня 2014 року позов задоволено. Ухвалено стягнути із ОСОБА_6, ОСОБА_4 солідарно в користь ОСОБА_2, ОСОБА_5 суму боргу в розмірі 431 470,85 грн., яка складається: 367 839,35 грн. - сума заборгованості та 3 відсотки річних в розмірі 63 631,50 грн. Проведено розподіл судових витрат (стягнуто солідарно із відповідачів 1820 грн. в користь позивачів та 1954 грн.- в дохід держави).

Рішення оскаржив ОСОБА_4 У своїй апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить таке скасувати в частині стягнення з нього (апелянта) солідарно присуджених сум з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову до нього. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом не враховано висновків судової почеркознавчої експертизи та інших обставин справи, якими доведено, що він не позичав кошти у позивачів.

Позивач ОСОБА_2 та його представник, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просять відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскільки суд першої інстанції в частині задоволення позову до ОСОБА_4 зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог та наданих на їх обґрунтування доказів; висновки суду у зазначеній частині не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому повністю з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення у зазначеній частині цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що відповідно до наданої суду розписки ОСОБА_6 і ОСОБА_4 позичили у ОСОБА_2 і ОСОБА_5 22 562 доларів США і 8 055 євро із зобов'язанням повернути ці кошти 10 жовтня 2009 року (т.2 а.с.2).

Судом встановлено, що 17 січня 2011 року позивачам повернуто із позиченої суми кошти в розмірі 75 500 грн. і борг зменшився до 13 065,50 доларів США і 8 055 євро з врахування конвертації на час повернення коштів. Ці обставини сторонами не заперечуються.

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 6/372 від 2 вересня 2013 року (т.3 а.с.3-9) підпис, який знаходиться в нижній частині документа, що починається словами: «Розписка Я, ОСОБА_6»....та закінчується словами .... «10 жовтня 2009 р.» - вище - виконано не громадянином ОСОБА_4, а іншою особою; підпис, який знаходиться в нижній частині вказаного документа - нижче - виконано не громадянином ОСОБА_4, а іншою особою; рукописний текст в документі який починається словами: «Розписка Я, ОСОБА_6»....та закінчується словами .... «10 жовтня 2009 р.» - виконано не ОСОБА_4, а іншою особою.

Статтею 1046 та ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів вважає, що з висновками суду першої інстанції, що до стягнення в користь позивачів підлягає сума заборгованості, яка складається з основного боргу і 3% річних від простроченої суми, належить погодитись.

На підставі аналізу наведених вище доказів у їх сукупності та кожного окремо, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_4 не є позичальником коштів у позивачів; відтак, відсутні правові підстави для стягнення із нього коштів за договором позики.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності; колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині стягнення коштів із ОСОБА_4 не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції у зазначеній частині, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Тому оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 в користь позивачів боргу в розмірі 431 470,85 грн., а також судових витрат, які не підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України; підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові до ОСОБА_4 В решті рішення належить залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.п.1, 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 5 грудня 2014 року в частині стягнення із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_1, солідарно в користь ОСОБА_2, ОСОБА_5 суми боргу в розмірі 431 470,85 грн., з яких: 367 839,35 грн. - заборгованість, 63 631,50 грн. - 3 % річних; стягнення із ОСОБА_4 солідарно в користь ОСОБА_2, ОСОБА_5 судових витрат в сумі 1 820 грн. (1 700 грн. судового збору і 120 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи); стягнення із ОСОБА_4 солідарно в дохід держави судового збору в сумі 1 954 грн., - скасувати.

У задоволенні позову до ОСОБА_4 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: