У х в а л а

іменем україни

09 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В., Попович О.В., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, про тлумачення змісту правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Сумської області від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду із заявою про тлумачення змісту правочину.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 листопада 2014 року заяву ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, задоволено.

Розтлумачено зміст правочину - договору дарування 93/150 частини житлового будинку від 26 серпня 2003 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Чернишенко В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1666, таким чином:

- Даритель передав Обдарованому тільки частину житлового будинку, а саме 93/150 частини житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1. Право власності чи користування земельною ділянкою за даним договором дарування не передавалось. Зміст ст. ст. 93, 95, 96, 103-109, 116, 120, 125 Земельного кодексу України та п. 6 Перехідних положень цього ж кодексу сторонам договору були роз'яснені.

- Перехід прав та/чи обов'язків стосовно встановленого порядку користування земельною ділянкою у відповідності до рішення від 15 лютого 2002 року у справі №2-30/02, договором дарування 93/150 частини житлового будинку від 26 серпня 2003 року не відбувся.

- У договорі дарування 93/150 частини житлового будинку від 26 серпня 2003 року будь-які обмеження на використання майном, земельною ділянкою не зазначені, даровані 93/150 частини житлового будинку на момент укладення договору нікому іншому не були продані, не були подаровані, не були в заставі, в спорі та під забороною не перебували.

- Будь-яка незгода чи заперечення інших співвласників житлового будинку з умовами договору дарування 93/150 частини житлового будинку від 26 серпня 2003 року в договорі не зазначена.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3, вважаючи, що суд вирішив питання про його права та обов'язки, оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою судді апеляційного суду Сумської області від 30 квітня 2015 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу апеляційного суду скасувати провадження у справі закрити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не є особою, яка брала участь у справі, ухваленим рішенням суд не вирішував питання про його права та обов'язки, а тому права на апеляційне оскарження відповідно до вимог ч. 1 ст. 292 ЦПК України заявник не має.

Однак погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила, за якими має здійснюватися тлумачення правочину, закріплені у частинах 3, 4 ст. 213 ЦК України. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з'ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Встановлений ст. 213 ЦК України перелік обставин, які мають значення для тлумачення змісту правочину, не є вичерпним.

За змістом вказаних норм тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов'язком за умови наявності спору.

Із матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, земельною ділянкою, зобов'язання знести загорожу, прибрати надбудову та водозливну трубу, насипати шар ґрунту.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 28 серпня 2014 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 знести самочинно збудовану на земельній ділянці загального користування по АДРЕСА_1 огорожу (паркан) № 7; демонтувати водозливну трубу, яка знаходиться біля дверей і ганку належної ОСОБА_3 частини будинку по АДРЕСА_1; обладнати водовідвід з даху надбудови над погребом літ. «Д» таким чином, щоб вода з даху не стікала у двір загального користування по АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Посилаючись на ті обставини, що судом першої інстанції при тлумаченні змісту правочину не було надано належної оцінки зазначеним судовим рішенням, якими вирішено питання про його права та обов'язки, ОСОБА_3 оскаржив ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Апеляційний суд не дав належної оцінки цим обставинам та їх не перевірив та зробив передчасний висновок про те, що постановлена ухвала суду першої інстанції не зачіпає прав та інтересів ОСОБА_3 та відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою, постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права.

Крім того, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників (ст. 213 ЦК України, ст. 37 ЦПК України) в порядку позовного провадження. Тобто лише при наявності спору суд може вирішувати питання про тлумачення правочину.

На порушення вимог чинного законодавства справу було розглянуто судом першої інстанції не в позовному провадженні, чим було порушено порядок її розгляду та постановлено за результатами її розгляду ухвалу замість рішення суду.

З урахуванням наведеного ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Керуючись статтями 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 30 квітня 2015 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Попович

І.К. Парінова