Номер провадження: 22-ц/785/1821/15
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої Н.В., Журавльова О.Г.,

при секретарі: Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ "Укрсоцбанк" на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Висотбуд», Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеса Володимирівна, комунальне підприємство «Міське капітальне будівництво», про визнання майнових прав на об'єкт інвестування та визнання частково недійсним іпотечного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним майнові права на об'єкт інвестування - 1-но кімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною проектною площею 41,84 м2, розташовану на 2-му поверсі у житловому будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , згідно умов Договору резервування приміщення №116Р/27 від 26 січня 2009 року та Договору комісії № Б-3/2009 щодо купівлі цінних паперів від 26 січня 2009 року, визнати недійсними п.п.1.1 Іпотечних Договорів №51-07/204 від 01 липня 2008 року, №02-10/2628 від 02 липня 2008 року, та № 02-10/2999 від 16 липня 2008 року, укладених між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс-Висотбуд» у частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру НОМЕР_1 у 16-поверховому 1-но секційному житловому будинку НОМЕР_1 , що споруджується у АДРЕСА_1, а також зняти заборону відчуження на квартиру НОМЕР_1 у 16- поверховому 1-но секційному житловому будинку НОМЕР_2, що споруджується у АДРЕСА_1 та виключити з Державного реєстру іпотек записи про обтяження її іпотекою.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 січня 2009 року між нею з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс-Висотбуд» з другої, були укладені Договір резервування приміщення №116Р/27 від 26 січня 2009 року та Договір комісії № Б-3/2009 щодо купівлі цінних паперів від 26 січня 2009 року. Основною метою укладення цих Договорів, було фінансування позивачем будівництва квартири, шляхом купівлі пакету облігацій, що надавало власнику пакету облігацій право на отримання у приватну власність цієї квартири у майбутньому, оскільки в умовах договору зазначено, що після закінчення будівництва продавець ТОВ «Альянс-Висотбуд» зобов'язаний передати позивачу квартиру, вказану в даному договорі. Термін закінчення будівельно-монтажних робіт на об'єкті будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та введення його в експлуатацію - 3-й квартал 2009 року, вартість пакету облігацій на квартиру складає 209 200,00 гривень.

Позивач свої зобов'язання щодо оплати вартості майнових прав на квартиру виконав належним чином та в повному обсязі, однак ТОВ «Альянс-Висотбуд» свої зобов'язання не виконав, порушив та недотримався умов Договору, укладеного з позивачем, оскільки на момент подачі позову будинок не добудований та в експлуатацію не введений, квартира в натурі позивачу не передана.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач ТОВ «Альянс-Висотбуд» здійснив дії, що можуть призвести до втрати ним права власності на проінвестовану нерухомість, оскільки в 2008 році між ТОВ «Альянс-Висотбуд» та ПАТ «Укрсоцбанк» були укладені Іпотечні договори за умовами яких передано в іпотеку Банку в забезпечення своїх зобов'язань по кредиту, майнові права на у тому числі й незакінчену будівництвом квартиру НОМЕР_1, що знаходиться зокрема в 16-ти поверховому житловому будинку НОМЕР_2, що споруджується у АДРЕСА_1, про існування яких позивач не знав, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи за її відсутності та наполягала на задоволенні позову в повному обсязі

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" на адресу суду надіслало заперечення, вимоги вважали безпідставними та просили у позові відмовити.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Висотбуд» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі не висловили.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеса Володимирівна у судове засідання не з'явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа - комунальне підприємство «Міське капітальне будівництво» в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі не висловили.

Рішенням суду позов задоволено.

На дане рішення ПАТ «Укрсоцбанк» принесло апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати , постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання учасники процесу не з`явилися, про час та місце розгляду справи в апеляційному порядку повідомлялися належним чином, про що свідчать розписки про одержання судової повістки.

За змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення з ухваленням нового з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, постановляючи рішення, суд першої інстанції цих вимог закону не врахував, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні встановлено наступне.

17 березня 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс-Висотбуд» та Управлінням капітального будівництва Одеської міської Ради заключено Контракт № 23-05 на будівництво житлового будинку НОМЕР_2 з інженерними мережами в АДРЕСА_1 , за умовами якого ТОВ «Альянс-Висотбуд» зобов'язується своїми та залученими силами і коштами виконати будівництво односекційного 16-ти поверхового НОМЕР_2 з інженерними мережами в АДРЕСА_1 , орієнтованою загальною площею квартир 7527,1 кв.м., здати у встановлені цим контрактом строки об'єкт в експлуатацію відповідно до проектно-кошторисної документації, а Управління капітального будівництва Одеської міської Ради (замовник) зобов'язується надати підряднику будівельний майданчик, затверджену проектно-кошторисну документацію та сумісно з підрядником передати об'єкт на баланс експлуатуючої організації.

Оскільки власних коштів для виконання підрядних робіт у ТОВ «Альянс-Висотбуд» не мало, ними було прийнято рішення про залучення грошових коштів інвесторів будівництва. З цією метою ТОВ «Альянс-Висотбуд» були укладені договори з фізичними особами-інвесторами.

Зокрема, 26 січня 2009 року між ОСОБА_2 (Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс-Висотбуд» був укладений Договір резервування приміщення №116Р/27 від 26 січня 2009 року.

26 січня 2009 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс-Трейд» було укладено Договір Комісії №Б-3/2009 щодо купівлі цінних паперів.

Метою укладення цих Договір було фінансування позивачем будівництва квартири, шляхом купівлі пакету облігацій, що надавало власнику пакету облігацій право на отримання у приватну власність цієї квартири у майбутньому.

Згідно п. 2.1 Договору №116Р/27 резервування приміщення, на підставі купівлі пакету облігацій, кількість яких відповідає площі квартири, Виконавець - ТОВ «Альянс-Висотбуд (Відповідач №1) зобов'язується здійснити резервування за Замовником (позивач) 1-но кімнатної квартири НОМЕР_1, загальною площею 41,84 кв. м. на 2-му поверсі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а Замовник оплатити вартість резервування у сумі 6 гривень.

У відповідності до ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільного права у відповідності до статті 16 ЦК України є визнання права.

Як передбачено в статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч. 2 ст. ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір - це домовленість щодо встановлення, зміни або припинення зобов'язання як правовідношення. Предметом договору є зобов'язання, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

26 січня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Альянс-Висотбуд» укладено Договір резервування приміщення №116Р/27.

26 січня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Альянс-Трейд» було укладено Договір комісії №Б-3/2009 щодо купівлі цінних паперів.

Згідно вищезазначеного договору резервування приміщення Позивач здійснив резервування 1-но кімнатної квартири НОМЕР_1, загальною площею 41,84 кв.м., розташовану на 2-му поверсі житлового будинку, що знаходяться за будівельною адресою: АДРЕСА_1.

Свої зобов'язання щодо сплати вартості повного пакету облігацій ОСОБА_2 виконала повністю.

При таких обставинах, Договір резервування приміщення №116Р/27 від 26.01.2009 року та Договір комісії №Б-3/2009 від 26.01.2009 року є основними правовими документами, які регулюють взаємовідносини між Позивачем та ТОВ «Альянс-Висотбуд», умови яких зберігають свою чинність на весь строк дії договорів.

Згідно з приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як встановлено ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ст. 655 ЦК України визначає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 ПК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 177 ЦК України встановлено, що до об'єктів цивільних прав відносять речі, майнові права та інше, статтею 190 ЦК України встановлено, що майном як особливим об'єктом вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, майнові права є не споживною річчю; майнові права визнаються речовими правами, а статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлюється, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги.

Таким чином об'єктом цивільного права за інвестиційним договором є закріплене за Позивачем майнове право, отримане в результаті інвестицій на конкретно визначену площу та яким Позивач вправі володіти, користуватися і розпоряджатися.

Як вбачається з укладеного договору, між сторонами виникли договірні відносини щодо інвестування будівництва квартири, тим самим позивач, будучи інвестором, вклав у будівництво об'єкту нерухомості власні кошти, а тому позивач до введення об'єкту нерухомості в експлуатацію є власником майнових прав на об'єкт інвестування.

Згідно із ст..1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Статтею 2 Закону встановлено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Відповідно до ст. 5 вищевказаного Закону інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування.

Статтею 7 цього Закону встановлено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Статтею 9 Закону передбачено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-який інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Ці майнові права є відмінні від права власності на майно, вони не потребують державної реєстрації і охороняються законом.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-50-2309 від 22.06.2007 року квартира є об'єктом інвестування в об'єкті будівництва, який після завершення будівництва стає окремим майном. До завершення будівництва проінвестованого об'єкта нерухомого майна (Квартири) та прийняття його до експлуатації Інвестору належать майнові права на нього.

Статтею З ЦПК України встановлено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ст.ст. 328. 392 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно 4.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Однак, судом не прийнято до уваги те, що право на майнові права Позивача підтверджується Договором резервування приміщення №116Р/27 від 26.01.2009 року та Договором комісії №Б-3/2009 від 26.01.2009 року, на сьогоднішній день ніким не оскаржується та визнається ТОВ "Альянс-Висотбуд", а отже позивач відповідно до вищевказаних договорів вже є власником майнових прав об'єкту інвестування, а від так відсутній спір з даного приводу.

Крім того, задовольняючи позов, суд прийшов до помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог, оскільки такий спосіб захисту, як визнання майнових прав на об'єкт інвестування не передбачений законодавством.

Не заслуговують уваги доводи суду першої інстанції щодо визнання частково недійсними іпотечних договорів, укладених між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд».

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦK України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Задовольняючи позов, судом не встановлено, що позивач не є стороною іпотечних договорів, крім того, на час їх укладення не порушувалися права та інтереси позивача.

Судом не прийнято до уваги черговість укладання договорів, а саме те, що на момент укладання Договору резервування приміщення №116Р/27 від 26.01.2009 року та Договору комісії №Б-3/2009 від 26.01.2009 року вже існували іпотечні договори між АКБ СР "Укрсоцбанк" та ТОВ "Альянс-Висотбуд" та нотаріусом КМНО Кравченко І.В. було внесено до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна іпотекою та накладено на нього заборону.

Водночас, при укладенні іпотечних договорів між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд», майнові права на квартири передано в іпотеку Банку в установленому законом порядку, в тому числі, встановлено факт відсутності обтяжень на такі майнові права з боку третіх осіб.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги норми Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Судовою практикою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного суду України, підтверджено, що при вирішенні справи в частині визнання недійсним іпотечного договору необхідно прийняти до уваги положення Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», як спеціального закону, що регулює спірні правовідносини та містить спеціальні норми щодо умов укладення договору іпотеки, предметом якого є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Зокрема, преамбулою та ст. 1 Закону України «Про іпотечне кредитування, з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» передбачено, що він встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, під яким слід розуміти правовідносини, що виникають з приводу набуття права вимоги іпотечного боргу за правочинами та іншими документами. При цьому, іпотечний борг - це основне зобов'язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» у редакції, чинній на час укладення договору, іпотека виникає щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Спірні іпотечні договори було укладено для забезпечення виконання зобов'язання, що виникло на підставі укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд» кредитного договору, тобто у даному випадку наявний іпотечний борг.

Виходячи з вищевикладеного, саме цей Закон підлягає застосуванню.

Однак, суд прийняв до уваги тільки доводи позивача, який посилається на судову практику Верховного суду України від 17.04.2013 д. у справі №6-8пс13 , яка не може застосовуватися в даній справі, оскільки ситуації не є аналогічними.

В Постанові Верховного суду України від 17.04.2013 року оспорюванний іпотечний договір було укладено між Банком та Фізичною особою, яка отримувала кредитні кошти на придбання майнових прав на квартиру. Відповідно у даному випадку застосовується ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» (на момент укладення іпотечного договору майнові права не могли бути предметом іпотеки). Крім того, стороною оскарження іпотечного договору є іпотекодавець.

Оспорюванні іпотечні договори було укладено між Банком та Забудовником на виконання кредитного договору, кошти, на підставі якого, були спрямовані на будівництво будинків. Відповідно у даному випадку наявний іпотечний борг та підлягає застосуванню ЗУ "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" (ст. 1, 5 ЗУ "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати").

Більш того, в даному випадку, стороною оскарження іпотечного договору є третя особа. Спірний договір іпотеки було укладено до виникнення між Позивачем та ТОВ «Альянс-Висотбуд» правовідносин щодо укладення договору - купівлі продажу майнових прав на квартиру.

Отже, Постанова Верховного суду України від 30.10.13 року у справі №6-110цс13, на яку посилається ПАТ "Укрсоцбанк", є аналогічною по відношенню до справи №523/1132/14-ц, в якій Суворовським районним судом м. Одеси винесено рішення.

Крім того, згідно з п. З, 5, 6 ч. 1 статті З ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість та розумність.

Ч.7. Статті 5 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» передбачено, що Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість.

Іпотекодавцем за таким іпотечним договором може бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва.

Обтяження майнових прав іпотекодавця на такий предмет іпотеки підлягає реєстрації у встановленому законом порядку.

На дану обставину суд уваги не звернув, а також не дослідив матеріали нотаріальної справи, яка підтверджує факт укладення та дійсності іпотечних договорів.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності на справедливості.

Договір є погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частини 1, 2, 4 статті 202 ПК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Про те, що на момент укладення договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору та бажали настання цивільних прав та обов'язків, свідчать підписи сторін на спірному договорі.

Позивач в даному випадку обрав не належний спосіб захисту своїх порушених прав.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Усі вищенаведені вимоги статті 203 ПК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були дотримані сторонами під час укладання Іпотечних договорів.

Тому, є помилковим висновок суду про те, що іпотечні договори підлягають визнанню недійсними у силу ст. 203, 215 ЦК України як такі, що укладені з порушенням вимог статті 5 ЗУ «Про іпотеку».

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена колегією суддів та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п. 2, ч.1,307, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ « Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Висотбуд», Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеса Володимирівна, комунальне підприємство «Міське капітальне будівництво» - про визнання майнових прав на об'єкт інвестування та визнання частково недійсним іпотечного договору - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В.Ісаєва

Судді : О.Г Журавльов

О.С.Комлева