Справа № 161/3881/15-ц
Провадження № 2/161/1852/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2015 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Ковтуненка В.В.,
при секретарі Соколовій К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 20 квітня 2011 року між ним та відповідачем, ОСОБА_2, було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Губик З.В., зареєстрованим у реєстрі за №526. У відповідності до укладеного між ними правочину позикодавець передає у власність позичальнику (грошові кошти у сумі 259 120,00 гривень, з яких 87 670,00 гривень за погодженням сторін на день посвідчення даного договору становить еквівалент в доларах США її 11 000, а 171 450 гривень за погодженням сторін на день посвідчення договору становить еквівалент в ЄВРО - 15 000. У відповідності до п.2 укладеного між ним та відповідачем договору грошові кошти, які є предметом договору, передані позикодавцем та одержані позичальником під час оформлення даного договору. Підписання сторонами даного договору свідчить про те, що позикодавець передав, а позичальник отримав кошти. Пунктом 3 укладеного між ними договору встановлено строк повернення позики до 01 липня 2011 року в сумі 259 120 гривень з яких 87 670,00 гривень за погодженням сторін на день посвідчення даного договору становить еквівалент в доларах США її 11 000, а 171 450 гривень за погодженням сторін на день посвідчення договору становить еквівалент в євро - 15 000. Однак, ні у встановлені договором позики строки, ні до моменту звернення до суду з даним позовом відповідачем не виконано взяті на себе зобов'язання щодо повернення грошових коштів за укладеним між нами договором позики, що є грубим порушенням як умов укладеного між нами договору, так і вищевказаних норм чинного законодавства в частині невиконання взятих на себе зобов'язань. 17 квітня 2014 року з метою врегулювання спору у досудовому порядку ним на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення заборгованості за договором позики від 20 квітня 2011 року у розмірі 259 120 гривень та нарахованих штрафних санкцій. Як вбачається з вимоги про повернення позики ним було встановлено семиденний термін для виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за укладеним між ними договором позики. Однак, ні відповіді на вимогу, ні виконання грошових зобов'язань з боку відповідача не було. Направлення відповідачу вимоги про повернення грошових коштів підтверджується квитанцією поштового відправлення. Згідно проведених розрахунків розмір інфляційних нарахувань за період з 01.07.2011 року до 16.04.2011 року становить 3 886,80 гривень. Згідно проведених розрахунків розмір нарахованих річних за період з 01.07.2011 року до 16.04.2011 року становить 21 744,78 гривень. У відповідності до п.6 укладеного між ним та відповідачем договору позики в разі, коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцю позики, згідно визначеного договором строку, позикодавець має право пред'явити цей договір до стягнення в порядку і строки, передбачені чинним законодавством України. З огляду на ті обставини, що строк повернення позики настав 01 липня 2011 року, а у досудовому порядку вирішити спір не вдалося вражає, що єдино можливим способом захисту своїх порушених прав є звернення до суду з даним позовом.
Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 11 квітня 2011року у розмірі 259 120 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні нарахування за договором позики від 11 квітня 2011 року у розмірі 3 886,80 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нараховані річні за договором позики від її квітня 2011 року у розмірі 21 744,78 гривень. Стягнути з відповідача понесені судові витрати у даній справі.
Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявсь належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить додатково стягнути судові витрати в розмірі 3 500,00 гривень. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача ОСОБА_4 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю бути присутнім в якості представника в судовому засіданні в Тернопільському міськрайонному суді. На підтвердження зазначених обставин до заяви долучив копію повістки на ім'я ТОВ "Кей-колект". При цьому додана до заяви повістка про виклик до Тернопільського міськрайонного суду взагалі не містить підпису головуючого судді або працівника апарату суду. А також до заяви про відкладення розгляду справи не додано доказів неможливості явки до Тернопільського міськрайонного суду інших представників ТОВ "Кей-колект". А тому за таких обставин, суд приходить до висновку, що сторона відповідача будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася не з поважних причин, а причини неявки на, які вказується стороною відповідача судом визнаються неповажними. Так як в матеріалах справи наявні довіреності на інших осіб, які є чинними і не скасовані самим довірителем.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:
1) договори та інші правочини;
2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;
3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
4) інші юридичні факти.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом при розгляді справи встановлено, що 20 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів № б/н (а.с. 6-7). Відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики позивач зобов'язався надати у власність відповідачу грошові кошти у сумі 259 120 гривень, з яких 87 670 гривень становить еквівалент у доларах США - 11 000 доларів США, 171 450 гривень становить еквівалент у євро - 15 000 євро. Відповідач зобов'язався повернути позивачу суму грошових коштів до 01 липня 2011 року.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 належних чином взяті на себе зобов'язання з повернення грошових коштів ОСОБА_1 не виконав. В результаті чого в нього мається заборгованість перед ОСОБА_1 в сумі 259 120 гривень. Оскільки договір є обов'язковим до виконання, а тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача виниклої суми боргу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 в обумовлений між сторонами строк до 01.07.2011 року не сплатив ОСОБА_1 грошові кошти. Таким чином ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобов'язання перед ОСОБА_1 А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, що становить 21 744,78 гривень та інфляційних нарахувань в сумі 3 886,80 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.
Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем понесено та документально підтверджено судові витрати, пов'язані з розглядом судової справи в сумі 3 500,00 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат, пов'язаних з розглядом судової справи в сумі 3 500,00 гривень.
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VІ передбачено, що при зверненні до суду із позовною заявою майнового характеру, сплачується ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить 243,60 - 3 654 гривень.
Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 847,52 гривень (а.с. 1). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2 847,52 гривень.
Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що відповідач належних чином взяті на себе зобов'язання з повернення грошових коштів позивачу не виконав. В результаті чого в нього мається заборгованість перед позивачем в сумі 259 120 гривень, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, що становить 21 744,78 гривень та інфляційні нарахування в сумі 3 886,80 гривень. А також враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору та витрати, пов'язані з розглядом судової справи. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 232 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" повторне заочне рішення, в тому числі ухвалене тим же складом суду, оскаржується в загальному порядку, встановленому ЦПК, про що має бути зазначено в резолютивній частині рішення (частина третя статті 232 ЦПК).
Судом встановлено, що 20 червня 2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області вже ухвалювалося заочне рішення у справі тим же складом суду, а тому повторне ухвалене заочне рішення у справі оскаржується в загальному порядку.
Керуючись ст. ст. 11, 509, 526, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 57, 60, 79, 88, 212 - 215, 224, 232 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою АДРЕСА_1, як позичальника на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошових коштів № б/н від 20 квітня 2011 року в сумі 259 120 гривень, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, що становить 21 744,78 гривень та інфляційні нарахування в сумі 3 886,80 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 понесених і документально підтверджених судових витрат зі сплати судового збору в сумі 2 847,52 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 понесених і документально підтверджених судових витрат пов'язаних з розглядом судової справи в сумі 3 500,00 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.В. Ковтуненко