Справа № 349/1580/14-ц
Провадження № 22-ц/779/813/2015
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Вакарук В.М.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», Івано-Франківського регіонального управління ПАТ КБ «Надра» про стягнення коштів за договором строкового банківського вкладу та моральної шкоди за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на рішення Рогатинського районного суду від 25 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рогатинського районного суду від 25 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», Івано-Франківського регіонального управління ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 6 019 доларів США неповерненого за договором № 1979419 строкового банківського вкладу (депозиту) від 17 липня 2014 р., 3% річних в сумі 3644, 19 грн., пеню в сумі 44 149, 83 грн. та 2 682, 02 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Апелянт подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення вважає незаконним та необґрунтованим, в зв'язку з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і просить його скасувати.

Спір між сторонами виник внаслідок невиконання банком письмової заяви позивача від 24.10.2014 року та письмової вимоги від 05.11.2014 року про видачу коштів готівкою з її поточного рахунку в іноземній валюті - в доларах США, куди були перераховані після закінчення строку депозиту кошти вкладу з нарахованими процентами згідно з умовами договору вкладу. Жодного платіжного документу від позивача на безготівковий переказ коштів, а саме платіжного доручення про перерахування грошових коштів з її поточного рахунку на інший рахунок, до банку не надходило. За умовами укладених сторонами договорів банківського вкладу та банківського рахунку, як депозитний, так і поточний рахунок був відкритий в іноземній валюті у доларах США. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів та розрахунків. Таким чином, оскільки даний закон регулює порядок здійснення безготівкових переказів коштів в межах України та виключно в національній валюті, до спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо виплати коштів з поточного рахунку в готівковій формі в іноземній валюті не застосовуються положення ст. 32 закону.

Судом внаслідок порушення ст.ст. 627, 1058 ЦК України необґрунтовано задоволено вимогу позивача про стягнення суми вкладу. Переказ банком коштів з вкладного рахунку позивача та зарахування їх на його поточний рахунок, в день закінчення строку розміщення вкладу, є підтвердженням факту дотримання банком порядку повернення вкладу та нарахованих процентів, встановленого як законодавством України, так і договором, а відтак, підтвердженням належного виконання банком зобов'язань за договором.

Апелянт вказав, що в прохальній частині серед позовних вимог вимога стягнути кошти вкладу та процентів із суми 17 019, 86 доларів США змінена на 8 219 доларів США, свідчить про надання банком реальної можливості позивачу отримати вклад. Видача коштів готівкою з поточного рахунку позивача також підтверджується поточним звітом/випискою за операціями по поточному рахунку позивача НОМЕР_1 за період з 17.10.2014 року по 28.01.2015 року, згідно з яким вбачається, що з дня повернення банком суми вкладу та процентів по вкладу з 17.10.2014 року по 28.01.2015 року позивачем фактично використано з цього рахунку 21 347, 44 доларів США і цю суму позивач отримав готівкою.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, відмовивши у позові.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 17 липня 2014 року між позивачем ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» було укладено договір № 1979419 строкового банківського вкладу (депозиту). На виконання умов договору позивач по справі внесла на депозитний рахунок кошти у розмірі 16 500 доларів США.

У вказаний у договорі строк відповідач кошти не повернув і з дня закінчення строку дії договору відповідачем не нараховувались та не сплачувались проценти за користування депозитними коштами.

Згідно із п. 2.2 договору строкового банківського вкладу, строк розміщення вкладу - 3 місяці від дати фактичного надходження вкладу на вкладний рахунок.

Згідно із п. п. 3.4.4. та 3.4.5. договору строкового банківського вкладу, банк зобов'язаний повернути вкладнику суму вкладу в кінці строку розміщення вкладу або достроково в порядку, передбаченому цим договором, шляхом перерахування кошті в на рахунок та сплатити проценти шляхом перерахування коштів на рахунок в останній день строку розміщення вкладу, а при пролонгації строку розміщення вкладу - в останній день закінчення кожного періоду розміщення вкладу.

Згідно квитанції № 5178 виданої ПАТ КБ «Надра» 17 липня 2014 року ОСОБА_2 перераховано з поточного на депозитний рахунок 16 500 доларів США (а.с.4-7).

Відповідач 01.12.2014 року виплатив позивачці 920 дол США; 03.12.2014 року 920 дол США; 04.12.2014 року 920 дол США; 05.12.2014 року 920 дол США; 08.12.2014 року 920 дол США; 09.12.2014 року 920 дол США; 23.12.2014 року 200 дол США; 25.12.2014 року 200 дол США; 29.12.2014 року 300 дол США; 30.12.2014 року 300 дол США; 31.12.2014 року 443 дол США; 06.01.2015 року 400 дол США; 17.01.2015 року 900 дол США; 19.01.2015 року 900 дол США, що підтверджується квитанціями про видачу готівки. Також позивачці кошти поверталися 20.01.2015 року в сумі 900 дол США, 21.01.2015 року в сумі 900 дол США; 22.01.2015 року в сумі 400 дол США.

Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Частиною 3 ст. 1058 ЦК України передбачено, що до відносин банку та вкладника за рахунком на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку.

Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частиною 5 ст. 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Судом встановлено, що 02.10.2014 року та 05.11.2014 року позивачка зверталася із заявами про повернення строкового банківського вкладу, однак кошти їй не були повернуті.

17 жовтня 2014 року банк перерахував кошти на поточний рахунок ОСОБА_2, проте користуватися ними вона не могла і неповернення їй коштів банківського вкладу в цей день підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах цивільної справи.

Відповідно до п.2.4 договору банківського вкладу процентна ставка по вкладу встановлена у розмірі - 12,5% річних.

Відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав та 17 жовтня 2014 року не повернув ОСОБА_2 вклад, посилаючись на фінансові труднощі, тому суд першої інстанції прийщов до обґрунтованого висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з банку процентів за користування коштами є обґрунтованими.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства) та 3 проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Статтю 625 ЦК України розміщена в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Також обґрунтованим є висновок суду про стягнення із відповідача 3 відсотків річних від простроченої суми основного боргу в сумі 3 644, 19 грн.

Статтею 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлена відповідальність банку при здійсненні переказу коштів.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону. За таких обставин судом правильно задоволено вимоги щодо стягнення пені в сумі 44 149, 83 грн.

Відмовляючи у стягненні на користь позивачки моральної шкоди, суд дійшов правильного висновку, що законодавством про договір банківського вкладу відшкодування моральної шкоди не передбачено, а п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживачів на відшкодування моральної шкоди лише у випадку завдання школи внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. При цьому право на відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням договору банківського вкладу настає лише у разі, коли її відшкодування передбачене самим договором. За умовами укладеного між сторонами договору банківського вкладу стягнення моральної шкоди не передбачено.

Доводи апелянта про те, що задоволено позовні вимоги у іноземній валюті, а слід було стягувати у гривнях, не заслуговують на увагу, оскільки предметом договору банківського вкладу була саме іноземна валюта долар США.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду від 25 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко

В.М. Вакарук