Ухвала

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра», звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 грудня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_4 укладено договір кредитної лінії, відповідно до умов якого банк надав останньому грошові кошти у розмірі 182 880 доларів США для придбання нерухомості, зі сплатою 12,89 % річних, з терміном користування кредитом по 19 грудня 2027 року. Також позичальнику встановлено комісію за консультацію по кредитних операціях у розмірі 1346,59 доларів США. 28 липня 2010 року до кредитного договору укладено додаткову угоду № 1. 19 грудня 2007 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручилася перед банком за належне виконання позичальником умов кредитного договору. Оскільки відповідачі взятих на себе зобов'язань належним чином не виконали, станом на 10 червня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 274 266,70 доларів США, що еквівалентно 3 243 431,09 грн. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь вказану заборгованість.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Надра», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_5, про визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2014 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2014 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2007 року станом на 10 червня 2014 року в розмірі 274 266,70 доларів США, що еквівалентно 3 243 431,09 грн., у тому числі: 179 544,21 доларів США - заборгованість по кредиту, 76 434,49 доларів США - заборгованість по процентах, 18 288 доларів США - штраф, 123 588,66 грн. - пеня. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку та правильно виходив з того, що відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом, на які нарахована пеня і штраф. Відповідачі письмово повідомлялися про порушення умов договору і виниклу заборгованість.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги на незастосування позовної давності, оскільки відповідно до роз'яснень, викладених в п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при застосуванні положення п. 7 ч. 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Докази та обставини, на які посилаються заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська