РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/4623/15-ц

Пров. №2/668/1450/15

04.09.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Рєпіна К.К.,

при секретарі Бірюкову А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору, просив визнати недійсним кредитний договір № ML-0AD/011/2007 від 23 січня 2007 року, з усіма змінами та доповненнями, укладений між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк».

Позивач зазначає, що при укладенні кредитного договору Банком не дотримано вимоги цивільного законодавства, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Сторонами у договорі не передбачена відсоткова ставка та її розмір, оскільки розмір такої ставки встановлюється за формулою, яка не дає можливості визначити розмір відсотків, які повинен сплачувати споживач за кредитом. Позивач не був попереджений, що на нього покладаються валютні ризики. Умови договору є несправедливими та дискримінаційними, оскільки положення договору надають значну перевагу відповідачу, позбавляючи позивача значного обсягу прав. Крім того, вказує, що оскільки відповідач перед укладенням договору не надав йому необхідної, повної та достовірної інформації про кредит, вартість всіх сукупних послуг, такі дії відповідача містять в собі ознаки нечесної підприємницької практики, які виявилися у введені позивача в оману щодо умов договору.

Зазначені порушення норм чинного законодавства при укладенні кредитного договору, на думку позивача, є підставами для визнання кредитного договору недійсним.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просили суд позов задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача та третьої особи у судове засідання не зявилася, просила справу розглянути у її відсутність з урахуванням наданих нею письмових заперечень проти заявлених позовних вимог.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, вислухавши позивача та його представника, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23 січня 2007 року між ОСОБА_1В та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступниками якого є ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна») був укладений Кредитний договір № ML-0AD/011/2007, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит в розмірі 159 000,00 доларів США строком до 23 січня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та 23.02.2009, 13.03.2009, 14.12.2009, 29.11.2011 сторони уклали додаткові угоди до вказаного кредитного договору, якими змінювалися тип відсоткової ставки за договором, її розмірі, вносилися зміни до графіку платежів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що сторони, підписавши спірний договір, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, згідно статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У даному випадку, наявність підписаного правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішній.

Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 ЦК України).

Зокрема, відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Обставин, визначених частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У своєму позові позивач посилається на порушення відповідачем умов ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що на його думку, є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до положень зазначеного Закону, у разі ненадання даної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, а саме у виді штрафу або відшкодування шкоди.

Однак, Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачена можливість визнання кредитного договору недійсним у разі ненадання або надання неповної інформації про послуги.

Що стостосується посилань позивача на те, що сторонами у договорі не передбачена відсоткова ставка та її розмір, внаслідок того, що у договорі розмір такої ставки встановлюється за формулою, яка не дає можливості визначити розмір відсотків, слід зазначити, що у рішенні апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, яким з ОСОБА_1 частково стягнуто заборгованість за оспорюваним кредитним договором, наведеним доводам позивача надана оцінка, за якою суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог кредитора.

Також суд не може взяти до уваги доводи позивача про невиконання банком обов'язку щодо попередження його, під час укладання кредитного договору, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач, оскільки постанова Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, якою передбачено наведений обовязок банку набрала чинності 12 листопада 2007 року, тобто після укладання сторонами кредитного договору.

Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання позивача на те, що умови кредитного договору є несправедливими та дискримінаційними, не є підставою звільнення від виконання зобов'язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач сам уклав кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав його справедливим.

Згідно абзацу 2 п.6 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин вважається недійсним.

Крім того, відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п.20 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Проте, заявляючи вимоги про визнання договору недійсним як такого, що був укладений під впливом обману, позивач не надав суду достатніх доказів того, що в момент вчинення вказаного правочину представники відповідача навмисно ввели його в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд-,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_4