№ 336/986/15-ц
пр. № 2/336/993/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, у складі

головуючого судді О.І. Дацюк

при секретарі О.Б. Скибі

за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4, про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3, вказавши, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачеві ОСОБА_1 (11/25 часток) та третій особі ОСОБА_5 (14/25 часток). Також в житловому будинку мешкає відповідач ОСОБА_3, який як член родини оселився в будинку з дозволу власника та мешкає у ньому. В період проживання відповідач ОСОБА_3 поводиться неправомірно та негідно, принижує честь та гідність позивача та третьої особи, комунальні послуги не сплачує, а у грудні 2014 року також і вчинив щодо позивача по справі злочин, передбачений ст. 125 ч. 1 КК України, за що був засуджений вироком суду. Посилаючись, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 порушуються права позивача як власника будинку та створюються неможливі для проживання умови, просить виселити ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги на зазначених підставах, вказавши додатково, що відповідач ОСОБА_3 являється племінником позивача та мешкав в будинку з 1980 року, а у 1997 році з дозволу та згоди співвласників був зареєстрований за вказаною адресою. Однак, останнім часом відповідач поводиться негідно, вчиняє сварки, погрожує позивачеві та його матері ОСОБА_4, вимагаючи переоформити право власності на будинок на нього, при цьому позивачеві взагалі не дає змоги мешкати у його кімнатах, у зв'язку з чим ОСОБА_1 вимушений був мешкати у літній кухні, комунальні послуги не сплачував до грудня 2014 року, а з грудня сплатив лише частку. У грудні 2014 року ОСОБА_3 побив ОСОБА_1, за що був засуджений вироком суду. Отже, на цей час сумісне проживання позивача та третьої особи разом з відповідачем не виявляється можливим та призводить до порушення прав власників будинку, у зв'язку з чим позивач наполягав на виселенні відповідача з будинку.

Представник позивача на позовних вимогах наполягала, вказуючи, що відповідач своїми протиправними діями створив неможливі умови для проживання власникам будинку, не сплачує комунальні послуги, не пускає позивача до кімнат, тож є підстави для його виселення без надання іншого житлового приміщення.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1, вказавши, що являється власником 14/25 часток домоволодіння. Відповідач ОСОБА_3 в будинку оселився зі згоди власників та мешкав там постійно, але комунальні послуги не сплачував, неодноразово вчиняв щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_4 протиправні дії, пошкоджував майно, погрожував їм фізичною розправою, вимагаючи переоформити право власності на будинок на себе, а ОСОБА_4 також ображав нецензурною лайкою та погрожував відправити до психіатричної лікарні. У грудні 2014 року ОСОБА_3 побив її сина та намагався його задушити. Отже, третя особа вказувала на неможливість сумісного проживання з ОСОБА_3 через порушення останнім правил співжиття та спокою власників будинку, скоєння щодо них протиправних дій та просила виселити ОСОБА_3 з будинку.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував, вказуючи, що дійсно з дитинства мешкав в будинку, а у 1997 році був зареєстрований за вказаною адресою. Деякий час мешкав у найманому житлі, але кілька місяців назад разом зі своєю подругою ОСОБА_6 оселився в будинку, зайнявши дві з чотирьох кімнат. Інші дві кімнати в будинку займає ОСОБА_4 В ході проживання в будинку у нього з позивачем та третьою особою постійно виникають конфлікти та сварки з різних приводів. Зокрема, з приводу оплати комунальних послуг, за які відповідач почав частково сплачувати лише у грудні 2014 року, оскільки раніше мешкав в найманій квартирі. Також у грудні 2014 року він побив свого дядьку ОСОБА_1 - позивача по справі, за що був засуджений вироком суду. Будь-яких вимог з приводу отримання права власності на будинок не пред'являв, просив у позові відмовити.

Також в ході розгляду справи судом за клопотанням позивача та відповідача були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є сусідкою сторін, мешкає у будинку АДРЕСА_2 знає, що між сусідами виникають конфлікти з різних причин, про які вона знає як зі слів ОСОБА_4, так і будучи очевидицею них. Так, деякий час тому, почувши шум, свідок пішла до будинку НОМЕР_1, де побачила, що ОСОБА_3 не пускає до будинку ОСОБА_1 Також їй відомо, що ОСОБА_3 не сплачував за комунальні послуги, оскільки саме свідок на прохання ОСОБА_8 здійснює такі оплати та лише у січні 2015 року ОСОБА_3 надав 200 гривень на оплату спожитого газу.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що мешкає в будинку АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_3 В будинку оселилась без дозволу позивача та третьої особи та не цікавлячись їх думкою з цього приводу, оскільки її запросив відповідач ОСОБА_3 Позивач ОСОБА_1 мешкав у тимчасовій будівлі, де відсутні водопостачання та туалет, але перешкод у проживанні в будинку йому не створювалось. 23.12.2014 року від ОСОБА_3 дізналась, що він побився з ОСОБА_1

При вивченні матеріалів справи судом встановлено наступне.

Відповідно д копії технічного паспорту та свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок (а.с. 4-6, 7-8) домоволодіння АДРЕСА_1 належить на парві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Частки співвласників складають відповідно 11/25 та 14/25 часток. Як вбачається з плану житлового будинку та пояснень учасників провадження в судовому засіданні в будинку наявні чотири кімнати, дві з яких займає ОСОБА_4 (а останнім часом і ОСОБА_1.)., а в інших двох мешкає ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Згідно з висновком дільничного інспектора міліції Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізької області від 20.04.2013 року 20.04.2013 року до міліції звернулись ОСОБА_4 зі скаргою на ОСОБА_3 та ОСОБА_3 зі скаргою на ОСОБА_4, вказуючи скандал, який виник з приводу проживання в одному будинку. За результатами розгляду скарг з ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду про недопущення повторного скоєння правопорушення.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2015 року, який набрав законної сили 21.03.2015 року, ОСОБА_3 був засуджений за скоєння злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, щодо потерпілого ОСОБА_1 за обставин, вказаних у вироку суду.

Відповідно до ст. 61 ч. 1, 4 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Оцінюючи пояснення позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що твердження позивача та третьої особи на стороні позивача щодо систематичного виникнення між ними та відповідачем скандалів та конфліктів з різних приводів, пов'язаних з проживання в будинку, позивачем не оспорювались та такі обставини визнані ним в судовому засіданні.

Також вироком суду, який набрав законної сили, встановлено факт скоєння ОСОБА_3 умисного насильницького злочину щодо ОСОБА_1

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 157 Житлового Кодексу України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 116 ч. 1 Житлового Кодексу України вказує, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи вищезазначені висновки суду, пояснення сторін, третьої особи та свідків в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 систематично порушуються правила співжиття, що робить неможливим проживання його в будинку, належному позивачеві та третій особі, разом з ними.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 без згоди та дозволу власників будинку вселив до нього ОСОБА_6, а також тривалий час не сплачував комунальні послуги, пов'язані з користуванням будинком, що визнано сторонами в судовому засіданні.

Крім того, на думку суду, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та третя особа ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є літніми особами, тож відносяться до найбільш вразливої категорії громадян, підлягають особливому захисту та мають право на спокійне життя, що є неможливим внаслідок образ та протиправних дій з боку відповідача.

Зважаючи на викладене, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4, про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з будинку АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 гривень (двісті сорок три гривні 60 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк