Справа № 438/678/15 Головуючий у 1 інстанції: Пещук Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/5098/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача, ОСОБА_1., представника ОСОБА_2., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_3, ОСОБА_1 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 05 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до України про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановила:

В травні 2015 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до держави Україна «Про встановлення факту, що має юридичне значення» - невиконання Міждержавної угоди 09.09.1944 року Україною не проведення взаємозаліку з переселеною родиною ОСОБА_4. з Польщі». Позивачі просять встановити майно, яке було надано Україною переселенці з Польщі ОСОБА_4. в порядку взаємозаліку за Міждержавною угоди 09.09.1944 року та зобов'язати договірну сторону Україну провести взаємозалік з ОСОБА_4. по майну, яке було залишено нею у Польщі а на яке мають право її спадкоємці.

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 05 червня 2015 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2., яка діючи в інтересах та від імені позивачів ОСОБА_3. і ОСОБА_1., просить цю ухвалу скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на безпідставне посилання в ухвалі ст.234 ЦПК України, оскільки норми цієї статті регламентують розгляд заяв в порядку окремого провадження. Зазначає, що законом не визначеного іншого порядку встановлення факту, від якого залежить зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, таким чином вважає, що суд умисно позбавив права на судовий захист гарантований ст. 19,55, 124 Конституцією України (а.с. 72, 77).

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб. Поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Встановлено, що у травні 2015 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до держави Україна «Про встановлення факту, що має юридичне значення» - невиконання Міждержавної угоди 09.09.1944 року Україною не проведення взаємозаліку з переселеною родиною ОСОБА_4. та про зобов'язання вчинити дії щодо проведення взаємозаліку майна метою його подальшого успадкування.

Вказана позовна заява подана в порядку ст.ст.234, 256-258 ЦПК України, які регламентують порядок розгляду заяв в порядку окремого провадження для встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою судді Бориславського міського суду Львівської області від 22 травня 2015 року вказана заява залишена без руху, як така, що не відповідає вимогам, які ставляться до заяв, що розглядаються в порядку окремого провадження, оскільки подана як позов, містить вимоги зобов'язального характеру до України, як відповідача та підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Окрім того, підставою для залишення зави без руху зазначено і те, що подана заява підписана лише представником ОСОБА_2., а не самими заявниками. При цьому, до заяви не додано підтверджуючі документи на право підпису ОСОБА_2. від імені ОСОБА_1.

З матеріалів справи вбачається. що на виконання цієї ухвали заявники повторно подали до суду позовну заяву щодо встановлення зазначеного вище факту, яка підписана самими заявниками і їхнім представникомОСОБА_2. з наданням відповідних копій цієї заяви та довіреностей на підтвердження представницьких функцій ОСОБА_2. в суді як в інтересах ОСОБА_3. так і ОСОБА_1.

Визнаючи позовну заяву неподаною та постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачам, суд виходив із того, що заявниками не виконано вимог ухвали про залишення заяви без руху лише в тій частині, що заява подана ними не в порядку Глави 6 розділу IV ЦПК України, тобто, процесуальних норм, що регламентують порядок розгляду судами справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Однак з такою позицією судді погодитись не можна, оскільки, як вбачається зі змісту поданої заяви, така подана в порядку встановлення факту, що має юридичне значення з посиланням на норми ст.234 та ст.ст.256,257 ЦПК України, що регулюють окремий порядок їх розгляду.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суддя дійшов висновку про те, що характер спірних правовідносин свідчить про наявність спору про право, що передбачає необхідність застосування положень ч.4 ст.256 ЦПК України, що зроблено не було.

В той же час, в ході апеляційного розгляду справи представник ОСОБА_2. пояснила, що вказана заява фактично подана позивачами як позовна, яка повинна розглядатись в порядку позовного провадження.

Не з'ясувавши належним чином характер спірних правовідносин, та не дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суддя без достатніх підстав визнав позовну заяву неподаною та повернув її позивачам.

За наведених обставин, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України з передачею позовної заяви ОСОБА_3., ОСОБА_1. та їх представника ОСОБА_2. до того ж суду першої інстанції для повторного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.303, 304 ст.307, п.3 ст.312, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 05 червня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для повторного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.