АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Левцунові І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на частку спадкового майна та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, який потім уточнила, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті її батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою приватного нотаріуса ДМНО Лозенко В.В. від 17.07.2013 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_5 до встановлення повного кола спадкоємців. Про заповіт на користь відповідачки позивачці стало відомо лише під час звернення до нотаріуса. Однак, позивачка вказує, що ОСОБА_5 під час складання заповіту був в поганому стані, та не міг керувати своїми діями, чим могла скористатись відповідачка.

З урахуванням викладеного, позивачка просила суд визнати частково недійсним заповіт від 10.10.2008р. в частині заповідання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири за вказаною адресою або стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачки компенсацію за 1/3 частину квартири в сумі 1 66 113,00 грн.

В свою чергу ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є спадкоємицею квартири загальною площею 65,06 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за заповітом після смерті дідуся ОСОБА_5

З урахуванням викладеного, просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 63,8 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічна позовна заява ОСОБА_3 задоволена. Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 63,8 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.05.2013 року, виданого Індустріальним ВДРАЦ Реєстраційної служби ДМУЮ, актовий запис № 612.

При житті ОСОБА_5 склав заповіт, що посвідчений державним нотаріусом Шостої ДДНК Черненко І.М. від 10 жовтня 2008 року. Відповідно до заповіту ОСОБА_5 всю належну йому частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 заповів - ОСОБА_3; належний йому садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,058 гектарів в межах згідно з планом, що знаходиться на території с/т "Росток" Мар'ївської сільської ради Синельніковського району Дніпропетровської області, всю належну йому частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 заповів - ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд посилався на безпідставність доводів позивачки щодо перебування ОСОБА_5 в поганому стані під час написання оспорюваного заповіту, внаслідок постійного зловживання алкоголю, оскільки зазначені обставини потребують спеціальних знань та висновків фахового спеціаліста. Крім того, будь-яких клопотань щодо призначення посмертної судово-психіатричної експертизи з боку позивачки не заявлялось.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позивачкою за первісним позовом вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, як на підставу визнання часткової недійсності заповіту від 10.10.2008 року, посилається на нездатність ОСОБА_5 під час складання оспорюваного заповіту від 10.10.2008 р. керувати своїми діями.

Однак, не можна погодитися з такими доводами апелянта, з таких підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України та відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Будь-яких доказів того, що при укладенні заповіту мали місце зазначені підстави для визнання його недійсним, апелянтом не було надано.

Посилання ОСОБА_2 на те, що дії ОСОБА_5 не відповідали його дійсному волевиявленню, оскільки після смерті його дружини ОСОБА_5 став набагато частіше та більше вживати алкогольні напої та знаходився в стані, коли на нього можна було здійснювати моральний тиск, не може бути прийнято до уваги, оскільки дане твердження не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами під час розгляду справи.

Крім того, волевиявлення спадкодавця ОСОБА_5 при складанні заповіту від 10.10.2008 року підтверджується особистим підписом ОСОБА_5 в заповіті, посвідченим державним нотаріусом Шостої ДДНК Черненко І.М., згідно якого вбачається його правильне орієнтування в оточенні і особах, певній послідовності та цілеспрямованості дій, відсутність розладів свідомості чи інших порушень психічної діяльності. За життя заповідач не скористався своїм правом щодо скасування заповіту.

Також, ОСОБА_2 не використала своє право ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції на подання клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Таким чином, підстави для визнання спірного заповіту частково недійсним відсутні.

Інші доводи апеляційних скарг є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова