Справа № 223/443/15-ц
Провадження № 2/223/183/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі:

судді Луньової О.Г.

секретар Швиденко О.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Яковлевої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: служба у справах дітей Вугледароської міської ради, служба у справах дітей Селидівської міської ради, про відібрання малолітньої дитини, повернення матері, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини, повернення матері, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 08.09.2012 року перебуває в шлюбі з відповідачем. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 року у сторін народився син - ОСОБА_6. Сімейне життя не склалося, з квітня 2015 року шлюбні відносини з відповідачем фактично припинено. З вказаного часу позивач з сином проживали окремо від відповідача в м. Мар'їнка Донецької області. 28.05.2015 року позивач з сином ОСОБА_7 перебували в АДРЕСА_5 куди приблизно о 16:00 годині на власному автомобілі під'їхав відповідач з метою побачити сина. Після чого ОСОБА_3 поїхав та забрав сина ОСОБА_7. Пізніше відповідач пояснив, що сина їй не віддасть. 02.06.2015 року нею в УПЗСН Селидівської міської ради отримано довідку № , за якою вона з малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, перемістилися з району проведення антитерористичної операції до АДРЕСА_1. На довідці відділом міграційної служби м. Селидове поставлено штамп про тимчасову реєстрацію. 02.06.2015 року позивач звернулась до Вугледарського МВ ГУМВС України в Донецькій області, пред'явивши довідку № від 02.06.2015 року, та подала заяву про прийняття мір до ОСОБА_3 з зобов'язанням його до повернення їй малолітньої дитини. Відповідач відмовився повернути сина. Позивач просить суд: постановити рішення про відібрання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у ОСОБА_3, який самочинно змінив місце проживання дитини, та повернути матері - ОСОБА_1, з якою дитина проживала; допустити, в порядку п. 5 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, негайне виконання рішення в частині відібрання дитини та повернення її позивачу; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги та їх обґрунтування зазначені у позовній заяві підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що його колишня дружина та син ОСОБА_7 проживали у м. Марїнка Донецької області, у зв'язку з обстрілами, розуміючи загрозу життю та здоров'ю дитини, він 28.05.2015 року самочинно забрав дитину до місця свого проживання в м. Вугледар Донецької області. На теперішній час він відмовляється віддати дитину матері у м. Селидово Донецької області, оскільки має побоювання, що позивач знову змінить місце проживання та поїде до м. Мар'їнка або в інше місце та він не побачить більше дитину.

Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначила, що в провадженні Селидівського міського суду Донецької області перебуває на розгляді справа про визначення місце проживання дитини, на теперішній час місце проживання дитини не визначено ні судом ні органом опіки та піклування.

Представник служби у справах дітей Вугледароської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в частині відібрання дитини та повернення матері, оскільки вважає що дитина повинна проживати з матір'ю, просила їх задовольнити.

Представник служби у справах дітей Селидівської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що сторонами по справі не оспорюється.

Відповідно до копії домової книги про реєстрацію за адресою: Донецька область, Донецька область, м. Мар'їнка, АДРЕСА_5 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_6 (а.с.15).

28.05.2015 року ОСОБА_3 самочинно змінив місце проживання дитини, забравши сина з будинку АДРЕСА_5 у м. Мар'їнка Донецька область до місця свого проживання за адресою: Донецька область, АДРЕСА_6, що сторонами по справі не оспорюється.

Відповідно до довідки № від 02.06.2015 року ОСОБА_1 та її син ОСОБА_6 взяті на облік, як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.8).

03.06.2015 року позивач звернулася до Вугледарського МВ ГУМВС України в Донецькій області з заявами щодо прийняття мір до ОСОБА_3 який забрав їх спільного сина та не повертає та щодо ОСОБА_13 який застосовуючи фізичну силу утримує дитину, на що отримала відповідь про відношення правовідносин до цивільно- правового спору (а.с. 9-12).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 08.06.2015 року, виданого Службою у справах дітей Селидівської міської ради, ОСОБА_1 винаймає однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3. В житловому приміщенні є все необхідне для проживання з дитиною, санітарно-гігієнічні умови відповідають встановленим нормам (а.с.14).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 24.06.2015 року, виданого Службою у справах дітей Вугледарської міської ради, ОСОБА_3 винаймає чотирикімнатну квартиру за адресою: Донецька область, АДРЕСА_6. В житловому приміщенні є все необхідне для проживання з дитиною, санітарно-гігієнічні умови відповідають встановленим нормам, є окрема обладнана кімната для дитини. ОСОБА_3 проживає в зазначеній квартирі разом з сином ОСОБА_6 та батьками ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (а.с.25).

Відповідно до копії витягу з протоколу № 6 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Вугледарської міської ради від 11.06.2015 року вирішено доцільним встановити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з матір'ю, визначити спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні дитини, шляхом спілкування з ним з 9.30 годин п'ятниці по 11.00 годин неділі в м. Вугледарі Донецької області та протягом 2 годин один день на тиждень (понеділок-четвер) в м. Селидове Донецької області, за попередньою домовленістю батьків (а.с.13).

Даючи оцінку зазначеній копії витягу суд зазначає, що відповідно до ст. 19 СК України, вирішуючи питання про встановлення місце проживання дитини орган опіки та піклування надає письмовий висновок.

Відповідно до ПКМУ № 866 Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини, від 24.09.2008 року, якою затверджений порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, а відповідно головою є голова відповідної ради.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації», військово-цивільні адміністрації населених пунктів - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження сільських, селищних, міських рад та/або виконавчих органів відповідних рад та інші повноваження, визначені цим Законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» військово-цивільні адміністрації населених пунктів очолює керівник. 03.06.2015 до виконання обов'язків приступив керівник військово- цивільної адміністрації м. Вугледар Донецької області - Сілич Андрій Юрійович.

Витяг з протоколу № 6 засідання комісії з питань захисту прав дитини підписано заступником голови комісії з питань захисту прав дитини Єрьоменко Л.В., яка не є особою уповноваженою на право підпису документів щодо встановлення місця проживання дитини, крім того зазначена копія не завірена належним чином.

Суд не бере до уваги цей доказ, оскільки він не відповідає вимог ст. 59 ЦПК України щодо допустимості доказів.

Таким чином суду не надано доказів на підтвердження факту встановлення, у визначеному законом порядку, місця проживання дитини з матір'ю чи батьком на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

Оцінюючи усні пояснення, які в судовому засіданні надавав представник служби у справах дітей Вугледароської міської ради, стосовно того, що дитина має проживати разом з матір'ю. Суд, беручи до уваги положення принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 pоку, вважає, що надання висновків про визначення місця проживання дитини є передчасним та не стосується суті розгляду справи про відібрання дитини, оскільки висновок про доцільність проживання дитини з матір'ю чи батьком має бути наданий судом, який розглядає спір батьків про визначення місця проживання дитини.

Суд вважає, що на час розгляду справи відповідним органом опіки та піклування питання про встановлення місця проживання дитини з матір'ю чи з батьком, у встановленому порядку не вирішено.

Рішення у справі про визначення місця проживання дитини не ухвалено, що сторонами не оспорюється.

Розглядаючи, вимогу позивача про повернення дитини матері, суд вважає, що вимога про повернення дитини матері не ґрунтується на вимогах сімейного законодавства, оскільки ст. 162 СК України передбачає, у разі відібрання дитини, повернення її за попереднім місцем проживання.

Даючи оцінку довідці про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 02.06.2015 року, суд приймає до уваги, що позивач звернулась з заявою про взяття її та дитини на облік, як осіб, що перемістилися з тимчасово окупованої території в м. Селидове Донецької області після 28.05.2015 року, тобто коли місце проживання дитини вже було змінене на м. Вугледар Донецької області. Місце перебування зареєстровано Селидівським МВ ГУМВС України в Донецькій області за адресою: АДРЕСА_4 лише 02.06.2015 року (а.с. 8). Таким чином, суд вважає, що вказана довідка не свідчить про факт проживання дитини до 28.05.2015 року разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_4. Інших доказів на підтвердження проживання позивача з дитиною за адресою: АДРЕСА_4 суду не надано.

Крім того, позивач здійснюючи 02.06.2015 року реєстрацію дитини за адресою: АДРЕСА_4, не отримала згоду батька дитини на зміну місцем проживання дитини, діючи таким чином самочинно.

Суд приходить до висновку, що останнім місцем проживання дитини, станом на 28.05.2015 року, було: Донецька область, м. Мар'їнка, АДРЕСА_5.

Відповідно до наказу Антитерористичного центру СБУ № 33/6/а від 07.10.2014 року «Про визначення районів проведення АТО та термінів її проведення» та розпорядження КМУ № 1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» м. Мар'їнка Донецької області знаходиться на території проведення АТО та розташована на лінії зіткнення.

Таким чином, повернення дитини за попереднім місцем проживання, створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я, що відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 162 СК України, унеможливлює повернення дитини за попереднім місцем проживання.

Питання щодо встановлення місця проживання дитини судом не встановлювалось, оскільки є предметом розгляду іншого судового провадження.

Суд, керуючись найвищими інтересами дитини, вважає, що вимоги позивача про відібрання дитини та повернення матері, стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам ст. 162 СК України, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. 162 СК України, ст. 10, 15, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини, повернення матері, відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене сторонами, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, до апеляційної інстанції через Вугледарський міський суд Донецької області.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області О.Г.Луньова