БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/502/15
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2015 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді:Петришин Н.М.,
за участю секретаря: Масловської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів дарування недійсними та скасування права власності, -

в с т а н о в и в :

До суду звернулась ОСОБА_3 із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 23 серпня 1984 року, між нею та ОСОБА_4 укладений шлюб, зареєстрований у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених у м. Києві. На даний час шлюб не розірвано. За час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя збудований житловий будинок, разом з господарськими будівлями та спорудами (гараж-баня-сарай, альтанка, навіс), що розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 173 кв. м., житлова площа 102.3 кв. м.

Починаючи з 2008 року позивачка разом з чоловіком переїхали до вказаного будинку та почали постійно проживати в ньому. Однак, останнім часом між сторонами почали постійно виникати суперечки, під час однієї із таких сварок відповідач вигнав дружину зі спільного будинку, змінив замки вхідних дверей до будинку, чим перешкодив доступу до приміщення та до подвір'я, а також порушив її права щодо користування житловим приміщенням.

Позивачу стало відомо, що 18 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та його матір'ю ОСОБА_5 укладено договори дарування земельних ділянок.

За умовами вказаних договорів Дарувальник (ОСОБА_4) зобов'язується передати у власність, а Обдарована (ОСОБА_5) зобов'язується прийняти відповідно до вимог договору належні Дарувальникові на праві власності земельні ділянки загальною площею 0,0058 га та 0,1462 га відповідно, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Вважає, що укладені договори дарування земельних ділянок між відповідачами є фіктивним правочином, який вчинено без наміру створення правових наслідків, в тому числі і таких, що спрямовані на набуття чи відчуження прав власності на майно та укладені з метою уникнення розподілу майна подружжя, набутого під час спільного проживання.

Земельний масив, на якому розташований вищевказаний житловий будинок, складається з трьох окремих земельних ділянок, що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3. Земельні ділянки, площею 0,1462га та 0,0058га, були подаровані ОСОБА_4 батьком та братом позивача. Земельна ділянка, площею 0,0445 га, була придбана подружжям під час спільного проживання та належить ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.10.2006 року № НОМЕР_4.

Таким чином, оскільки спірний житловий будинок побудований за спільні кошти подружжя та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому не може бути оформлений на матір ОСОБА_4 - ОСОБА_5

Посилаючись на те, що оспорювані правочини укладені з метою уникнення розподілу спільного майна подружжя, тому є фіктивними, а договір дарування земельної ділянки, придбаної на підставі договору купівлі-продажу, вчинений без згоди позивача, що є порушенням вимог закону, тому позивач просила визнати договори дарування земельних ділянок недійсними та визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок, так як вказаний будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та не може бути зареєстрований за ОСОБА_5

Позивач та її представник ОСОБА_6 у судовому засіданні доводи позову підтримали та просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4, який також представляв інтереси відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні, заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що вважає, що при укладенні договорів дарування земельних ділянок жодних порушень з його сторони не допущено, оскільки ці земельні ділянки є його приватною власністю. Житловий будинок будувався за кошти його батьків, тому правомірно після дарування земельних ділянок, був оформлений на матір ОСОБА_5 Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Третя особа, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А., у судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, а також повідомила, що при укладенні оспорюваних договорів дарувальником заявлено про те, що земельні ділянки є особистою приватною власністю, що підтверджується витягами з державного земельного кадастру.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 23 серпня 1984 року між сторонами зареєстрований шлюб у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених у м. Києві.

До матеріалів справи додано наступні державні акти, оригінали яких досліджувались у судовому засіданні:

-Держаний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданий ОСОБА_9 на підставі рішення Літківської сільської ради №1465 від 27.08.2009 року, на земельну ділянку, площею 0, 1462 га, за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд;

-Держаний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданий ОСОБА_9 на підставі рішення Літківської сільської ради №1465 від 27.08.2009 року, на земельну ділянку, площею 0, 0058 га, за адресою: АДРЕСА_2, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства;

-Держаний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, виданий ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.10.2006 року, на земельну ділянку, площею 0, 0445 га, за адресою: АДРЕСА_3, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд.

Із листа Літківської сільської ради Броварського району Київської області від 27.05.2015 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,0614 га належить ОСОБА_4 згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки від 07.10.2006 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 ( договір посвідчено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Базир В.Г.). Цільове призначення земельної ділянки : для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель -0,0445 га, землі сільськогосподарського призначення -0,0169 га.

Рішенням Літківської сільської ради Броварського району Київської області від 27.08.2009 р. №1465 затверджено проекту землеустрою по зміні цільового призначення та вирішено змінити гр.ОСОБА_4 цільове призначення земельних суміжних ділянок загальною площею 0, 1462 га «з ведення особистого селянського господарства» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» в АДРЕСА_1.

Із пояснень відповідача ОСОБА_4 вбачається, що він втратив вищезазначені правовстановлюючі документи, тому звернувся до реєстраційної служби Броварського районного управління юстиції для отримання правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки.

17 вересня 2014 року ОСОБА_4 видано: Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_5 на земельну ділянку, площею 0, 0445 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд; Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_6 на земельну ділянку, площею 0, 1462 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_4, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка); Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_7 на земельну ділянку, площею 0, 0058 га, розташовану за адресою: Київська область, Броварський район, с. Літки, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки, укладеного 18 вересня 2014 року, посвідченого Гамзатовою А.А., нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за №1970, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0, 0445 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка).

Відповідно до договору дарування земельної ділянки, укладеного 18 вересня 2014 року, посвідченого Гамзатовою А.А., нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за №1975, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0, 1462 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка).

Відповідно до договору дарування земельної ділянки, укладеного 18 вересня 2014 року, посвідченого Гамзатовою А.А., нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за №1981, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0, 00568 га, розташовану за адресою: Київська область, Броварський район, с. Літки, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства.

Згідно свідоцтва про право власності, яке видане 12.11.2014 року Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, за ОСОБА_5 зареєстроване нерухоме майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_12, який є сином сторін по справі, у судовому засіданні пояснив, що його батько ОСОБА_4, з 2001 року став керівником заводу у Львові, сім'я проживала у Львові, але у 2006 році почали будувати будинок у с. Літках, тоді мати жила по 2 тижні у Львові та Києві, займаючись при цьому будівництвом будинку, їй також допомагав дідо, інколи допомагав свідок. У 2009 році будинок уже був збудований, батьки переїхали проживати у Літки. Однак, з часом стосунки між подружжям почали погіршуватись, батько вигнав матір із будинку та у липні 2014 року поміняв разом із своєю сестрою замки у всьому будинку та воротах. Також пояснив, що бабуся ОСОБА_5 ніколи не давала йому ніяких грошей, а тим більше ніколи не брала участі у будівництві спірного будинку, натомість його батько дуже добре заробляв, за рахунок чого здійснювалось будівництво будинку.

Свідок ОСОБА_13, сестра ОСОБА_4, у судовому засіданні пояснила, що вони домовились, що мати будує будинок у Літках, де буде проживати разом із сином, а свідку залишиться хата у Бориспільському районі. Також пояснила, що будинок почали будувати у 2004 році, вона возила матір придбавати будівельні матеріали в магазин «Епіцентр», мама завжди розраховувалась сама.

Свідок ОСОБА_14, пояснив, що товаришує із ОСОБА_4, надав покази про те, що у 2004-2008 роках ОСОБА_4 просив його привозити будівельні матеріали із різних гіпермаркетів, мати завжди розраховувалась сама, на будівництві працювала будівельна бригада.

Посилаючись на те, що два правочини дарування спірних земельних ділянок вчинені з метою ухилення від поділу спільного майна подружжя, а договір дарування земельної ділянки, площею 0, 0445 га, вчинений без згоди дружини, позивач просила визнати недійсними вищевказані договори дарування.

Такі вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2006 року була придбана земельної ділянки, площею 0, 0445 га, за адресою: АДРЕСА_3, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, та виготовлений державний акт на ім'я ОСОБА_4

Дані обставини підтверджуються також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 05.09.2014 року кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Броварському районі Київської області. ( т. 2 а.с. 3,4).

На підтвердження правомірності укладення договору дарування, нотаріусом Гамзатовою А.А. направлено до суду належним чином засвідчені копії документів, які були надані при укладені договорів дарування, серед яких міститься витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформований 17.09.2014 року кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Броварському районі Київської області, де зазначена підстава набуття земельної ділянки площею 0, 0445 га - рішення органу місцевого самоврядування. ( т.1 а.с. 169 ). Однак, така інформація не відповідає дійсності, що підтверджено вищевказаними обставин.

Таким чином, земельна ділянка площею 0, 0445 га, є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а договір дарування, який укладений 18 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вчинено без згоди другого подружжя, що суперечить вимогам чинного законодавства, тому такий договір слід визнати недійсним.

Позовні вимоги про визнання фіктивними договорів дарування земельних ділянок площею 0, 1462 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, та, площею 0, 0058 га, для ведення особистого селянського господарства, задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Необхідно оцінювати докази та враховувати те, чи обговорювали сторони істотні умови, чи здійснювались нотаріальне посвідчення та державна реєстрація правочину тощо.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалась досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Матеріалами справи встановлено, що згідно оспорюваних правочинів, які укладені 18 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та його матір'ю ОСОБА_5, останній подаровано земельні ділянки, які належали ОСОБА_4 на підставі договорів дарування, що підтверджується матеріалами справи та листом Літківської сільської ради Броварського району Київської області від 27.05.2015 року ( т. 1 а.с. 228).

Як вбачається із матеріалів справи, 12 листопада 2014 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований на земельній ділянці, що складається із трьох ділянок, отриманих ОСОБА_5 згідно договорів дарування.

Виходячи з викладеного, стороною позивача у судовому засіданні не доведено, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення договору дарування, тому суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про визнання договорів дарування фіктивними.

Також заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про визнання недійсним та скасування Свідоцтва про право власності, яке видане 12.11.2014 року Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області на ім'я ОСОБА_5, на нерухоме майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначене свідоцтво видане на підставі технічного паспорту, виготовленого 02.10.2014 року ТОВ «Енергобудтехсервіс» та Декларації про готовність до експлуатації об'єкта,

зареєстрованого Департаменом ДАБІ у Київській області 06.11.2014 року, при цьому право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, підтверджується Договорами дарування земельних ділянок від 18.09.2015 року, зареєстровані за №№1970, 1975, 1980.

Згідно довідки Літківської сільської ради Броварського району Київської області від 10.11.2014 року №1095 житловому будинку ОСОБА_5 присвоєна адреса: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач пояснила, що спірний житловий будинок сторони будували разом перебуваючи у шлюбі. На підтвердження таких обставин стороною позивача надано рішення виконавчого комітету Літківської сільської ради Броварського району Київської області від 27 серпня 2008 року №171 «Про надання дозволу на виготовлення технічного документації на будівництво нового житлового будинку в АДРЕСА_1», яке прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_4; технічний паспорт, датований 2011 роком та виготовлений КП КОР «Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації», де власником зазначений ОСОБА_4, проект «Садиби по АДРЕСА_1», де замовником зазначений ОСОБА_4

Натомість покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 про те, що будівництвом будинку займалась мати відповідача, яка оплачувала всі витрати по будівництву, суперечать показам свідка ОСОБА_12 те не узгоджуються з іншими матеріалами справи, тому оцінюються судом критично.

Доводи відповідача ОСОБА_4 про неправди покази свідка ОСОБА_12 є безпідставними та нічим не доведені.

Жодних доказів про те, що відповідач ОСОБА_4 надавав згоду відповідачу ОСОБА_5 на будівництво будинку на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, у судовому засіданні не надано. Доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що спірний будинок побудований за кошти його батьків, жодними доказами не підтверджені, зокрема стороною відповідача не доведено наявність джерела доходів у ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які б давали можливість здійснювати будівництво.

Крім того, надані у судовому засіданні копії видаткових накладних, де зазначено прізвище отримувача ОСОБА_5, та фіскальних чеків на підтвердження обставин будівництва батьками спірного будинку, не можуть бути належними та допустимими доказами таких обставин, оскільки, із даних чеків неможливо встановити джерело придбання товар, та хто саме його придбав, а також використання цих будівельних матеріалів для будівництва спірного будинку.

За змістом статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

З огляду на викладені обставини вбачається, що одна із земельних ділянок, на якій побудований спірний житловий будинок, набута відповідачем ОСОБА_5 із порушенням чинного законодавства, що має наслідком визнання договору недійсним, а сам будинок збудований подружжям ОСОБА_5 під час перебування у шлюбі на земельній ділянці, яка на праві власності належала ОСОБА_4, за таких обставин, оформлення права власності на вказаний будинок за іншою особою відбулось із порушенням чинного законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 202, 203, 215, 234, 330 ЦК України, ст. ст. 60, 65 СК України, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, який укладений 18 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений Гамзатовою А.А., нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за №1981.

Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності, яке видане 12.11.2014 року Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області на ім'я ОСОБА_5 на нерухоме майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у розмірі по 121, 80 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин