справа № 208/7322/15-ц
№ провадження 2/208/2331/15
УХВАЛА

16 вересня 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянув заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «про стягнення грошових коштів», -

встановив:

16.09.2015 року до провадження судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Івченко Т.П. передано позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «про стягнення грошових коштів», за змістом якого позивач прохає стягнути на свою користь 298656 гривень 00 копійок.

Також разом з позовною заявою, позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно, а саме житловий будинок № 92 по вул. Ціолковського у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до п. 4 Постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів поданих позивачем ОСОБА_2, на час вирішення питання про забезпечення позову не є можливим встановити на яку частину майна відповідача заявлено вимогу про забезпечення позову, яка вартість майна за яким ставиться питання, а насамперед, не наведено, що у разі не накладення арешту на будинок існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, також не доведено що саме такий вид забезпечення позову є доцільним та таким що відповідає інтересам позивача і не порушує права відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами Постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, ст. 151-153 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня її отримання апеляційної скарги.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Івченко Т. П.