Єдиний унікальний номер №243/4267/14
Номер провадження №2/243/23/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

«31» березня 2015 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Чемодурової Н.О.,

при секретарях - Бондаренко О.В., Ляшко О.О., Морозовій Н.С.

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, про позбавлення права користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, про стягнення вартості покращень,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона є власником 5/6 часток будинку АДРЕСА_1. Іншим співвласником будинку (1/6 частки) є неповнолітня дитина ОСОБА_6, 2000 року народження. В даному будинку з 08.12.2013 р. зареєстрований племінник позивача ОСОБА_3, який не мешкає в будинку більше року, його місцезнаходження позивачеві невідоме. Добровільно знятися з реєстрації в будинку відповідач не бажає, у зв'язку з чим здійснює позивачеві перепони в користуванні та розпорядженні будинком, оскільки вона несе додаткові витрати по утриманню будинку, та не може оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Просить суд позбавити ОСОБА_3 права користування житловим будинком АДРЕСА_1.

30 вересня 2014 року відповідачем ОСОБА_3 надано суду, уточнену в ході судового розгляду, зустрічну позову заяву, на обґрунтування якої він зазначив наступне. ОСОБА_1 є його тіткою. В 2010 році вона запропонувала йому оселитись в належному їй будинку АДРЕСА_1 і за свої кошти капітально його відремонтувати, щоб разом жити у ньому та залишити йому цей будинок після смерті у спадщину. Разом з дружиною ОСОБА_3 погодились на цю пропозицію. 15 листопада 2010 року у Райгородській селищній раді зробила на нього заповіт. 08 грудня 2010 року, за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_3 було зареєстровано у цьому будинку. 21 березня 2011 року ОСОБА_1 надала ОСОБА_3 довіреність, згідно якої уповноважила його на облаштуванню будинку АДРЕСА_1. Щоб це не було незаконним переобладнанням будинку, ОСОБА_3 звернувся до Райгородської селищної ради, яка своїм рішенням № 51 від 30.03.2011 року надала дозвіл на облаштування будинку. Після цього ОСОБА_3 почав переобладнання будинку. Був найнятий транспорт та вивезено кілька лафетів сміття; викорчовувався чагарник; робився насипав, щоб вирівняти земельну ділянку, було завезено декілька машин ґрунту. Навколо будинку був залитий фундамент з бетону. Для цього ОСОБА_3 закупав будматеріали та наймав людей, яким платив свої гроші. Будинок був обкладений цеглою; замінена стеля, яка була у аварійному стані; замінені двері. У будинок було проведено водопровід, була викопана та обкладена цеглою зливна яма. Крім того, були розібрані дерев'яні сараї, які знаходились у аварійному стані, було відремонтована огорожа та її було покрашено. За товарними чеками, які збереглись, ОСОБА_3 було придбано цементу, щебеню, та інших будматеріалів на 2330 грн. Крім того, ОСОБА_3 придбав будматеріали у мешканців селища, та платив гроші людям, які допомагали йому у роботі і про що в нього не збереглося ніяких відомостей. На це ним було витрачено 17 335 грн. За його розрахунками на обладнання будинку було витрачено більш ніж 25 000 грн. Остаточна сума позову була уточнена позивачем після проведення по справі судової експертизи, відповідно до якої загальна вартість покращень по АДРЕСА_1 становить 32 279 грн. Просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5, з урахуванням розміру їх часток, вартість здійснених покращень, в частковому порядку 26 889 грн. та 5 379 грн. 80 коп. відповідно.

Будучи присутньою в судовому засіданні 31 березня 2015 року позивач ОСОБА_1 пояснила, що останні десять років вона проживала у АДРЕСА_2 сумісно з ОСОБА_7 у належному йому будинку. Останнім часом і вона, і її співмешканець, як люди похилого віку, почали потребувати сторонньої допомоги. Догляд за ОСОБА_7 почали здійснювати його діти, а вона вирішила піти з його будинку і почати жити зі своїм племінником, ОСОБА_3 Племіннику вона запропонувала відремонтувати за спільні кошти належний їй будинок (обкласти його цеглою), а потім почати жити там разом, оскільки вона вже не могла забезпечувати свою життєдіяльність самостійно. У 2010 році ОСОБА_3 почав проводити у дворі належного їй будинку АДРЕСА_1 демонтажні роботи, роботи з проведення водоводи. В період з 2010-2012 роки вона надала племіннику близько 8 000 грн., з яких 4000 грн. вона отримала, як «Дитина війни», 3 000 грн. вона зберігала на своє поховання. Однак, восени 2012 року роботи з ремонту будинку так і не були завершені, будь-яке інше житло на праві власності в неї відсутнє. Такі безвідповідальні дії племінники змусили її звернутись за допомогою до хрещениці ОСОБА_5, яка за власні кошти з 2014 року почала проводити ремонтні роботи в будинку. На теперішній час вона мешкає вдвох з ОСОБА_5 в належному їм на праві часткової власності будинку АДРЕСА_1. Свою частку будинку вона заповіла ОСОБА_5

Просила свій позов задовольнити, оскільки подальша реєстрація ОСОБА_3 у належному їй будинку перешкоджає їй в отриманні субсидії.

Зустрічний позов вважає необґрунтованим, оскільки в період з 2010 по 2012 рік усі ремонтні роботи в будинку АДРЕСА_1 проводились за їх з ОСОБА_3 спільні кошти.

Після надання суду пояснень залу суду залишила за станом здоров'я, надала суду заяву про завершення розгляду справи у її відсутності (а.с. 139).

Представник позивача, ОСОБА_2, діючий на підставі договору від 17.09.2014р. (а.с. 14), в судовому засіданні просив позов ОСОБА_1 задовольнити, на його обґрунтування навів доводи, аналогічні викладеним у позові. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 просив відмовити у зв'язку з його безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні показав наступне. У 2010 році тітка ОСОБА_1 звернулась до нього з пропозицією відремонтувати належний їй будинок, щоб на подальше жити у ньому разом та залишити йому цей будинок після смерті у спадщину. ОСОБА_1 було складено саме заповіт, оскільки в неї не було грошей для оплати договору дарування. Чому він сам не оплатив такий договір - пояснити не може. Ремонтні роботи він розпочав у 2010 році. Всі роботи він проводив за власні кошти, на той час в нього були заощадження, еквівалентні близько 2 000 доларів США. Домом він користувався лише у теплу пору року, оскільки в будинку було відсутнє опалення. Восени 2012 року він мешкав у своєї колишньої дружини в буд. АДРЕСА_3. Туди до нього прийшов дільничній інспектор та запропонував віддати ключі ОСОБА_1, оскільки вона постійно скаржиться на нього у міліцію, він так і зробив. В будинку він мешкати не бажає, оскільки не уявляє собі сумісного проживання з власниками будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_5. Ніхто ніяких перешкод в користуванні будинком йому не чинив. Однак, добровільно знятись з реєстрації у спірному будинку не бажає, доки йому не будуть відшкодовані витрати, які він поніс у зв'язку з його ремонтом. Представник відповідача, ОСОБА_4, який діє на підставі договору від 30.09.2014р. та ордеру серії ДН №ООО, 20082 (а.с. 16а,17), в судовому засіданні просив позов ОСОБА_3 задовольнити, на його обґрунтування навів доводи, аналогічні викладеним у позові. В задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити у зв'язку з його безпідставністю.

ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 в залі суду показала, що позов ОСОБА_1 вона вважає обґрунтованим, і таким, що підлягає задоволенню. В задоволенні позову ОСОБА_3 просила відмовити. На обґрунтування своїх доводів зазначила наступне. У 2009 році вона подарувала своїй неповнолітній донці ОСОБА_6 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1. Донька є співвласником будинку до цього часу. У 2013 році до неї звернулась її хрещена ОСОБА_1 з проханням доглядати за нею. Оскільки ОСОБА_1 потребує постійного стороннього догляду і з нею потрібно мешкати, вона вирішила переїхати з будинку своєї старшої доньки, та здійснювати догляд за ОСОБА_1 у належному їй будинку. Станом на 2013 рік будинок АДРЕСА_1 був занедбаний та непридатний для проживання. З квітня 2014 року вона за власні кошти провела в будинку цілу низку внутрішніх робіт, і вони почали там проживати вдвох к ОСОБА_1

Їй відомо, що в період з 2010 по 2011 роки в домі дійсно проводились якісь будівельні роботи, але за чиї кошти вони здійснювались їй не відомо, оскільки будинок належне її доньці і вона їм не цікавилась.

Первісний позов вважає обґрунтованим, оскільки реєстрація ОСОБА_8 у будинку унеможливлює отримання ОСОБА_1 пільг з оплати комунальних послуг.

Заявлені ОСОБА_8 до неї вимоги вважає необґрунтованими, оскільки ніякого узгодження щодо обсягу та характеру ремонтних робіт з нею не проводилось.

Свідок ОСОБА_9 в залі суду показала, що є колишньою дружиною ОСОБА_3, приблизно останні два роки вони проживають разом в належному їй будинку. Їй відомо, що в період з 2010 по 2012 рік ОСОБА_3 за власні кошти проводив ремонтні роботи будинку АДРЕСА_1 Він сподівався, що ОСОБА_1 залишить йому цей будинок, однак тітка не виправдала очікувань і залишила його і без грошей, і без нерухомості.

Свідок ОСОБА_10 в залі суду показав, що декілька років тому він допомагав ОСОБА_3 проводити ремонт будинку АДРЕСА_1 За це він отримував 50 грн. на день. Після закінчення певного обсягу робіт він власноручно складав розписки, в яких засвідчував, які роботи він виконав, і що за це отримав. Гроші йому завжди платив тільки ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_11 в залі суду показав, що декілька років тому він продав ОСОБА_3 2, 5 тис.шт. цегли, за які отримав 3 000 грн. Дана цегла була використана ОСОБА_8 при обкладенні будинку АДРЕСА_1 Крім того, він допомагав ОСОБА_3 у проведенні ремонту цього будинку, за що отримав особисто від нього 3 000 грн. Також ОСОБА_3 сплатив йому 2000 грн. за ручне замішування бетону та заливку фундаменту. Отримуючи гроші, він кожного разу надавав ОСОБА_8 власноручну розписку.

Допитані в залі суду свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 показали, що навесні 2014 року на замовлення ОСОБА_5 вони проводили ремонтні роботи в будинку АДРЕСА_1

Вислухавши пояснення представників сторін та їх представників, третьої особи, свідків, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у вітчизняному законодавстві України. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч. 2 ст. 5 Господарського кодексу України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності і под.

Відповідно до інформації Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 03 жовтня 2014 року житловий будинок АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 (5/6 часток) та ОСОБА_6 (1/ частка) (а.с. 57-59).

Відповідно до довідки Райгородської селищної ради Слов'янського району Донецької області від 08.09.2014р. №91284, разом з ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 є зареєстрованими: племінник ОСОБА_3, 1963 р.н.; ОСОБА_5, 1964 р.н.; ОСОБА_6, 2000 р.н. (а.с. 12).

З копії домової книги для прописки громадян в будинку 20 (в подальшому 18) по АДРЕСА_1, вбачається, що ОСОБА_3 був зареєстрований у даному будинку з 08 грудня 2010 року, у зв'язку з перереєстрацією з будинку АДРЕСА_3 (а.с. 9-11).

Відповідно до пункту 34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р.№ 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Звертаючись до суду з дійсним позовом позивач просить суд визнати відповідача втратившим право користування спірним будинком, оскільки він там був зареєстрований, як член сім'ї власника, однак, понад рік спірним житлом не користується без поважних причин, а його подальша реєстрація в будинку перешкоджає позивачеві у розпорядженні належною їй власністю та спричиняє їй додаткові витрати. Суд вважає такі вимоги позивача цілком обґрунтованими.

При цьому суд бере до уваги, що відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до акту обстеження соціально-побутових умов від 14.04.2014 року, складеного членами Райгородського виконкому, ОСОБА_1 одинока пенсіонерка, проживає в будинку АДРЕСА_1 За цією ж адресою зареєстрований її племінник ОСОБА_3, який не проживає в даному будинку з червня 2013 року. В даному будинку його особисті речі відсутні. Зареєстрований у домоволодінні племінник ОСОБА_3 не дає можливості ОСОБА_1 оформити в Управлінні соціального захисту населення субсидію на електроенергію і тверде паливо (а.с. 140).

З акту від 21.07.2014р., складеного комісією у складі членів Райгородського виконкому та сусідів, вбачається, що були опитані сусіди, які підтверджують, що ОСОБА_3 ніколи не проживав у домоволодінні АДРЕСА_1, а лише на прохання ОСОБА_1 виконував деякі роботи, за які ОСОБА_1 проводила йому оплату зі своєї мізерної пенсії (а.с. 141).

Суд приймає до уваги наведені акти від 14.04.2014 року та від 21.07.2014р., оскільки вони в цілому узгоджуються між собою, так і поясненнями самого відповідача ОСОБА_3, який в залі суду не заперечував, що спірним будинком він дійсно декілька років не цікавиться та не користується, його особисті речі там відсутні, постійно в будинку він ніколи не мешкав, а лише інколи користувався ним у теплу пору року.

В той же час не може бути прийняти судом до уваги, акт обстеження соціально-побутових умов, копія якого була додана позивачем до позову (а.с. 8,46), з якого вбачається, що ОСОБА_3 не мешкає в будинку АДРЕСА_1 понад шість місяців, оскільки акт не містить дати його складання, і визначитись з терміном не проживання ОСОБА_3 у спірному будинку, виходячи зі змісту даного акту - неможливо.

З акту обстеження соціально-побутових умов мешкання ОСОБА_1 від 07.04.2014р., складеного комісією у складі членів Райгородського виконкому та сусідів, вбачається, що в результаті огляду домоволодіння АДРЕСА_1 виявлені суттєві недоліки будинку всередині і зовні. Дерев'яний будинок частково обкладений червоною цеглою. Вхідні двері дуже старі, замок відсутній, віконні рами згнили, засклені частково. Паркан з вулиці і від сусідив старий, не пофарбований. Земельна ділянка усіяна бур'янами, засмічений. У дворі закинутий старий дощатий сарай, кухня літня у аварійному стані. Проведене обстеження в середині будинку: відсутня плита лита на кухні, на кухні відсутнє вікно, стеля у кухні в аварійному стані, видніються тільки три балки. Зруйнований камінний проріз. У залі стіна відійшла на 7-10 см. В будинку стіни з тріщинами та старими шпалерами. Комісія вважає, що на момент огляду будинок АДРЕСА_1 перебуває в аварійному стані (а.с. 142).

З огляду на викладене, суд вважає, що в ході судового розгляду було належним чином встановлено, та підтверджується актами комісії, та не заперечувалось самим відповідачем, що з вересня 2012 р. ОСОБА_3 припинив користуватись будинком АДРЕСА_1 Також було встановлено, що даним будинком для постійного проживання ОСОБА_3 ніколи не користувався, оскільки будинок був не придатним для проживання (відсутні: вхідний замок, вікна, стеля; будинок в аварійному стані); особисті речі його в будинку відсутні; будь-які перешкоди у користуванні будинком ОСОБА_3 ніхто не чинив. З огляду на викладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з наступного.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На обґрунтування розміру своїх витрат, понесених під час проведення ремонту будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 надані наступні докази.

Відповідно до розписки ОСОБА_10 від 20.08.2011р. він отримав від ОСОБА_3 за демонтаж трьох дерев'яних сараїв 310 грн. (а.с. 27).

Відповідно до розписки ОСОБА_10 без дати складання, за період з 05 травня по 15 серпня 2010 (виправлення на 2011) року під час ремонту будинку АДРЕСА_1 він, як підсобний робітник отримував по 50 грн. на добу. Отримав 5 150 грн.(а.с. 28).

Згідно розписки ОСОБА_10 без дати складання, він працював за домовленістю з ОСОБА_3, обслуговував будинок його тітки, за що в період з 01 квітня по 25 червня 2012 року отримав 3 850 грн. (а.с. 29) .

Допитаний в залі суду свідок ОСОБА_10 неточності та неповноту наведених розписок усунути не зміг, оскільки в залі суду зазначив, що не пам'ятає в якому саме році проводились ним роботи у будинку АДРЕСА_1, в які дати складались розписки і яка загалом сума грошей була ним отримана. Однак, аналізуючи в сукупності зміст наведених розписок, та пояснення самого свідка ОСОБА_10 суд вважає, доведеним, що дана особа дійсно проводила в період 2011-2012 р.р. певні будівельні роботи в будинку АДРЕСА_1, за що отримала певну суму грошей від ОСОБА_3

Зі змісту розписки ОСОБА_11 від 25.08.2011р. вбачається, що він продав ОСОБА_3 2 500 шт. цегли за 3000 грн. За кладку цегли у будинку АДРЕСА_1 він отримав від ОСОБА_3 3000 грн. (а.с. 30).

Згідно розписки ОСОБА_11 від 01.07.2011р. за заливку 4 м3 фундаменту він отримав від ОСОБА_3 2 000 грн.(а.с. 31).

Зміст наведених розписок повністю узгоджується з пояснення свідка ОСОБА_11, наданими в залі суду.

Копіями товарних чеків за 2011 рік підтверджується придбання цементу та інших промислових товарів на загальну суму 2 573 грн. (а.с. 32-35).

Відповідно до даних висновку судової будівельно-технічної експертизи №162/6 від 27 лютого 2015 року загальна вартість земельних покращень, які були виконані ОСОБА_3 в період 2010-2011 р.р. по АДРЕСА_1, з урахуванням діючого на теперішній час порядку формування договірної ціни на роботи та послуги в будівництві, складає 32 279 грн. на момент проведення експертизи, в тому числі 30 763 грн. вартість покращень житлового будинку і господарських споруд; 1 516 грн. - вартість покращень з благоустрою земельної ділянки (а.с. 94-124).

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Як нормативне обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 зазначив ст.156 ЖК України , посилаючись на те, що спірним домоволодінням він користувався в період 2010-2012 р.р. В цей період спірне домоволодіння було ним реконструйоване за власні кошти і вартість цього покращення за висновком експертизи склала 32 279 грн.

Відповідно ч.3 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

Дана стаття визначає права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири), які не є його співвласниками. Члени сім'ї власника, які проживають у житловому приміщенні, зобов'язані дбайливо ставитись до житла і можуть використовувати його винятково за призначенням (ст. 6 ЖК, ч. 1 ст. 383 ЦК). Повнолітні члени сім'ї, крім того, зобов'язані нести витрати щодо утримання житла та прибудинкової території. Конкретний розмір їхніх витрат встановлюється на підставі договору, укладеного між ними та власником.

Згідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України ,кожна сторона повинна довести у суді ті обставини на які вона посилається,як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 59 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З копії довіреності від 01 березня 2011 року вбачається, що ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 бути її представником в усіх установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх форм власності та галузевої незалежності, зокрема в органах державної влади, бюро технічної інвентаризації з питання облаштування житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 а також вносити необхідні платежі, подавати від її імені заяви, одержувати необхідні довідки та документи, розписуватися за неї, сплачувати за неї належне мито (збори), здійснювати необхідні розрахунки, а також виконувати всі дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень. Для цього ОСОБА_1 надала право ОСОБА_3 подавати від її імені заяви та інші документи, одержувати довідки та будь-які документи, що стосуються виконання довіреності, розписуватись за неї, сплачувати державне мито та робити інші платежі (а.с. 26).

Рішенням Райгородської селищної ради Слов'янського району Донецької області №51 від 30.03.2011р. за результатами розгляду заяви ОСОБА_3, діючого на підставі доручення ОСОБА_1, був наданий дозвіл ОСОБА_1 на облаштування (обкладення цеглою зовнішніх стін будинку, проведення водоводу) будинку АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Таким чином, в ході судового розгляду було належним чином встановлено, що ОСОБА_1 з метою облаштування належного їй будинку надала своєму племіннику ОСОБА_3 відповідну довіреність, уповноваживши його при цьому здійснювати від її імені будь-які платежі. Діючи в межах даної довіреності, ОСОБА_3 звернувся з відповідною заявою про облаштування будинку, і за результатами розгляду даної заяви дозвіл на облаштування був наданий радою саме ОСОБА_1

Надані суду розписки та квитанції не свідчать про оплату цих послуг та придбання товарів саме ОСОБА_3 З перелічених доказів не вбачається, що саме ці матеріали та їх кількість була використана на облаштування спірного домоволодіння. Таким чином, позивачем ОСОБА_3 доказів того, що лише ним особисто понесені витрати на облаштування та реконструкцію спадкового будинку не надано.

Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, було надано всі можливості для подання необхідних клопотань про призначення експертиз та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи.

Обома сторонами в заді суду наводились доводи щодо існування в них реальної можливості проведення коштовних ремонтних робіт, однак, беззаперечних доказів цього сторонами суду не надано, клопотань про їх витребування сторони також заявляти не побажали і просили суд розглянути справу на підставі наявних в ній доказів. З огляду на це, суд прийшов до висновку про рівну вірогідність участі обох сторін у проведенні ремонтних робіт в період 2010-2011 р.р., а тому позов ОСОБА_3 є таким, що не підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження його доводи, що виключно ним були понесені усі витрати на ремонт будинку.

Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене, суд вважає за потрібне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, позов якої задоволений судом повністю, понесені нею судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп.

Оскільки у позовних вимогах ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені ним судові витрати не можуть бути відшкодовані.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на оплату судового збору у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, про стягнення вартості покращень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Запорізької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено «03» квітня 2015 року.

Суддя Н.О. Чемодурова