Справа № 367/4308/14ц Головуючий у І інстанції Мікулін А.В.
Провадження № 22-ц/780/2931/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 березня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення суду,

В С Т А Н О В И Л А:

14 серпня 2014 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області частково задоволено позовну заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, виселено його з житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

У лютому 2015 року ОСОБА_2, посилаючись на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду від 14 серпня 2014 року до втрати чинності вказаного закону. Заявник вважав, що його примусове виселення не можливе, оскільки він отримав кредит в іноземній валюті, житловий будинок, у якому проживає, має загальну площу 240,6 кв.м., житловою площею 76,70 кв.м., іншого житла у нього не має, що зумовлює розповсюдження на нього положень вищевказаного закону, який забороняє проведення примусового виселення боржників з наданого в забезпечення кредиту житла.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20 березня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, заяву задовольнити. Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що судом невірно надано оцінку наданим доказам, допущено невідповідність його висновків обставинам справи та не взято до уваги доводів його заяви. Вважає, що є усі правові підстави для відстрочення виконання рішення суду від 14 серпня 2014 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до положень ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. В той же час в даному випадку будь-які підстави для відстрочення виконання рішення суду відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, банком ще 17.04.2013 року, тобто майже за 14 місяців до вступу в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», було отримано спірну квартиру у власність за результатами проведення прилюдних торгів, про що було оформлене відповідне свідоцтво (а.с. 5). За таких умов обмеження, встановлені згаданим законом, не можуть розповсюджуватися на правовідносини, що виникли задовго до прийняття закону.

Крім того, зазначений закон встановлює тимчасову заборону на звернення стягнення на майно громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Предметом же розгляду даної справи є виселення особи з квартири, що належить іншій особі (банку), що не відноситься до сфери дії вказаного закону. Таким чином вказаний нормативний акт не може обґрунтовувати наявність підстав для відстрочення виконання рішення по даній справі.

Ще одним аргументом проти посилань заявника є те, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлені обмеження щодо дій кредиторів по відношенню до власників нерухомого житлового майна, які отримали кредити в іноземній валюті та передали таке майно на їх забезпечення в заставу/іпотеку. В даному ж випадку апелянт не є такою особою, кредит він не отримував, власником нерухомого майна не був, в заставу/іпотеку його не передавав. Фактично він лише проживав у спірному нерухомому майні. Таким чином заявник не є суб'єктом, захист інтересів яких здійснює вказаний закон.

Вказані вище обставини були належним чином досліджені судом першої інстанції, який прийшов до висновку про безпідставність вимог заявника. З висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими. Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

У відповідності до положень ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено її з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 березня 2015року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді