Провадження № 2/521/497/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Мазун І.А.,
при секретарі - Торжинської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності, -
До Малиновського районного суду м.Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності.
Як вказувала позивачка, у 1993р. вона придбала квартиру АДРЕСА_1 виключно за свої кошти, які дісталися їй від покійних батьків, а також на підставі того, що вона більше 13 останніх років особисто володіє цією квартирою, оскільки відповідач наприкінці 2000 року виїхав на постійне місце мешкання у Латвію і з того часу у м.Одесу не повертався, у квартирі ніколи не мешкав і ніякої участі в утриманні квартири не приймав. Вказану квартиру позивачка придбала за договором купівлі-продажу від 09.02.1993р. в період знаходження у шлюбі зі ОСОБА_2, але фактично ще до купівлі квартири між ними було узгоджено що ця квартира фактично є подарунком її батьків і призначається її сину ОСОБА_16, оскільки відповідач не був його біологічним батьком. У вказаній квартирі були прописані тільки позивачка з сином, вона сама сплачувала усі комунальні послуги в період користування нею, у тому часі як відповідач був зареєстрований по АДРЕСА_2 і не мав ніяких претензій щодо кв. АДРЕСА_1.
Позивачка зазначила, що відповідач ігноруючи наведені обставини 28.03.2000р. подав у Малиновський районний суд м.Одеси позов про розірвання шлюбу, а 29.03.2000р. про розподіл майна, при цьому всупереч їх домовленості, заявив вимоги про виділ її квартири, призначеної для сина, у його власність. 13.02.2002р. позов відповідача був задоволений, рішенням виділено у власність ОСОБА_2 її квартиру, у якій вона проживали з сином і були в ній зареєстровані. 13.02.2002р. ухвалою Апеляційного суду Одеської області вказане рішення Малиновського районного суду м.Одеси було скасовано. В подальшому при новому розгляді позов ОСОБА_2 про розподіл майна ухвалою суду від 10.11.2003р. залишено без розгляду у зв'язку з неявкою позивача. Таким чином, позивачка зазначила, що відповідач законного права власності на її квартиру не набув, але його представники в період тривалого розгляду апеляції позивачки зуміли 27.02.2003р. зареєструвати її квартиру в КП «ОМБТІ» на праві власності ОСОБА_2
Крім того, таємно від позивачки була укладена мирова угода між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, згідно якої ОСОБА_2 передав вказану квартиру ОСОБА_4 на погашення боргу ОСОБА_2 у сумі 20 тис. дол.США. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси вказана мирова угода була затверджена і на її підставі квартира була зареєстрована у КП «ОМБТІ та РОН» на праві власності на ім.»я ОСОБА_4 Отримавши право власності на вказану квартиру ОСОБА_4 таємно від позивачки продав її по договору від 22.11.2003р. у власність ОСОБА_5, а останній скориставшись короткочасною відсутністю ОСОБА_1 захопив квартиру, зламавши замки і двері, а потім встановив свої. Згодом ОСОБА_5 за договором від 26.02.2004р. продав квартиру ОСОБА_6, який з того часу вселився в квартиру і володів нею та мешкав у ній без реєстрації разом з дружиною до 30.09.2013р., коли були виселені держвиконавчою службою за позовом позивачки, а належна їй квартира витребувана із незаконного володіння ОСОБА_6 та повернута у її володіння та користування, згідно до рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18.03.2011р. щодо витребування квартири з незаконного володіння ОСОБА_6 у власність ОСОБА_1
За поданням заступника прокурора Малиновського району Малиновським судом за новими обставинами скасовано ухвалу від 24.04.2003р. про затвердження мирової угоди між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та передачу квартири у власність ОСОБА_4 з урахуванням того, що рішення суду від 13.02.2002р. не набуло законної сили та скасоване. Таким чином ОСОБА_4 не набув прав законного власника квартири, яка насправді належала ОСОБА_1 на праві особисто (приватної) власності і вибула з її володіння без її відома і волевиявлення.
Позивачка зазначає, що заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 18.03.2011р. також задоволені її позовні вимоги щодо визнання недійсним угод, за якими була незаконно відчужена у власність ОСОБА_4, потім ОСОБА_5 і ОСОБА_6 належна їй 3-кімнтана квартира АДРЕСА_1, про витребування цієї квартири з незаконного володіння ОСОБА_6 та передачу (повернення) у її власність, про виселення ОСОБА_6 і ОСОБА_9 з даної квартири та про її вселення в неї. Вказане рішення залишено в силі Апеляційним судом Одеської області та було передано до виконання у держвиконавчу службу, але із-зі ухилення подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_9 від виселення та звільнення квартири виконання рішення затягнулося і фактично виконане тільки 30.09.2013р., що підтверджено відповідним актом державної виконавчої служби.
Крім того, Малиновський районний суд рішенням суду від 11.09.2013р. відмовив в задоволенні позову представника ОСОБА_2 - ОСОБА_10 про розподіл домашнього майна, визначеного у позові загальною вартістю 81 450 грн., яке нібито було у спільній власності в період шлюбних відносин, а саме про виділ у його власність 3-кімнтаної квартира АДРЕСА_1. Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 залишена без задоволення.
Посилаючись на викладене позивачка зазначила, що її колишній чоловік не має право власності на вказану квартиру, тобто доведено, що квартира належить їй.
Позивачка зазначає, що відповідач фактично припинив шлюбні відносини з серпня 1999 року, а у грудні 2000р. виїхав на постійне проживання у Латвію, де перебуває і на даний час. У житлі у м.Одесі відповідач взагалі не має потреби з часу виїзду у Латвію, ніякої участі у утриманні квартири не приймав біля 14 років. Весь цей час відстоюванням прав на квартиру вона займалася одна, а відповідач протидіяв її діям щодо відновлення прав на володіння і користування квартирою, на її витребування із незаконного володіння ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6
Позивачка неодноразово подавала заяви про відновлення записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо її права власності на вказану квартиру, а також про анулювання запису щодо належності права власності на цю квартиру ОСОБА_5, але Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції уже в тертій раз ухиляється від здійснення таких реєстраційних дій, посилаючись на різні формальні причини.
Посилаючись на викладене після уточнення позовних вимог, позивачка просила визнати за нею право приватної власності на трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визначити, що це рішення є підставою для реєстрації квартири на праві її приватної власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
В судове засідання позивачка не з`явилася, сповіщена належним чином, підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи про що надала письмову заяву.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином.
За таких обставин суд, зі згоди представника позивача ухвалює заочне рішення, згідно до ст. 224 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 03.11.2000р. заява ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 була задоволена та шлюб між ними розірвано. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19.12.2000р. це рішення було скасоване, і новим рішенням від 26.02.2001р. шлюб розірвано остаточно.
З матеріалів справи вбачається, що згідно до договору купівлі-продажу, укладеного 09.02.1993р. між ОСОБА_12 з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку, ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_1 купила ізольовану квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчений старшим державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. за реєстровим № 2-1195, та зареєстрованим 11.02.1993р. в КП «ОМБТІ та РОН». Згідно даного договору продаж квартири вчинений за 80 тис. карбованців.
У 1993р. ОСОБА_1 та її син ОСОБА_16 зареєструвалися за цією адресою.
Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім»ю України, що діяв до введення в дію прийнятого Законом України від 10.01.2002р. Сімейного кодексу України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або у порядку спадкування, є власністю кожного з них. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду №12 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю» від 12.06.1998р., якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу у дар, у порядку спадкування, придбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС).
11.02.2002р. рішенням Малиновського районного суду м.Одеси при розподілі майна подружжя право власності на квартиру АДРЕСА_1 визнано за колишнім чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_2
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, яке було постановлено у її відсутність, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. У зв'язку з поновленням ОСОБА_1 строків на апеляційне оскарження, ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 13.03.2003р. виконання рішення суду від 13.02.2002р. було зупинено до розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 в апеляційному суді.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.06.2003р. рішення Малиновського районного суду від 13.02.2002р. скасовано, справу направлено на новий розгляд. При новому розгляді ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 10.11.2003р. позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя залишений без розгляду.
Таким чином, у зв'язку з скасуванням рішення суду від 13.02.2002р. з направленням його на новий розгляд з послідуючим залишенням позову без розгляду ухвалою суду, яка набрала законної сили, суд вважає, що право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 було поновлено.
В процесі розгляду справи про розподіл майна подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, останній уклав мирову угоду з ОСОБА_4 при розгляді цивільної справи про стягнення суми боргу. За мировою угодою право власності на спірну квартиру переходить до ОСОБА_4 Зазначена мирова угода була затверджена ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 24.04.2003р., за ОСОБА_4 визнається право власності на квартиру АДРЕСА_1.
22.11.2003р. ОСОБА_4 продав спірну квартиру ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу посвідченим нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим № 3893 та зареєстрованим в КП «ОМБТІ та РОН» 02.12.2003р.
26.02.2004р. ОСОБА_5 продав спірну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Савіною К.П. за реєстровим № 3-272.
22.09.2008р. рішенням Малиновського районного суду м.Одеси позов прокурора Малиновського району м.Одеси був задоволений частково. Визнаний недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 22.11.2003р. У задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири від 26.02.2004р. відмовлено. ОСОБА_1 повернута квартира АДРЕСА_1, яка належить їй на праві особистої власності, на підставі договору купівлі-продажу від 09.02.1993р. Усунуті перешкоди в здійсненні права власності вказаної квартири, вселена ОСОБА_1 її син ОСОБА_16 у вказану квартиру Виселений ОСОБА_6 з усіма мешкаючими з ним особами з вказаної квартири.
18.03.2011р. рішенням Малиновського районного суду м.Одеси позов ОСОБА_1, ОСОБА_16 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, укладений 22.11.2003р. згідно з рішенням вказана квартира витребувана із незаконного володіння ОСОБА_6, ОСОБА_9 та підлягає передачі (поверненню) у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_16
23.01.2013р. ухвалою Апеляційного суду Одеської області заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18.03.2011р. залишено без змін.
11.09.2013р. рішенням Малиновського районного суду м.Одеси відмовлено ОСОБА_2 у задоволені позову до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя.
29.11.2013р. ухвалою апеляційного суду Одеської області рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11.09.2013р. по справі за позовом ОСОБА_2 у задоволені позову до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя залишено без змін.
Допитані в судовому засіданні свідки позивачки ОСОБА_14 та ОСОБА_21 пояснили, що їм відомо про те, що спірна квартира була придбана позивачкою за кошти , отримані від продажу належного їй будинку, що знаходиться в селі Іваньки, Маньківського району, Черкаської області і саме за ці кошти було вирішено купити вказану квартиру для сина позивачки. Крім того пояснили, що ніяких домовленостей з приводу придбання цієї квартири для сумісного проживання у сторін не було
Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність.
Згідно з ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, майно, набуте одним із подружжя до шлюбу, набуте під час шлюбу на підставі дарування чи успадкування, а також набуте під час шлюбу за кошти, які належали йому особисто, є особистою приватною власністю цього подружжя. Як Сімейний кодекс України та і Закон України від 10.01.2002р., яким цей Кодекс прийнято, не містять припису, що дія Сімейного кодексу України розповсюджується тільки на ті шлюбні та сімейні відносини, що виникли після введення в дію Сімейного кодексу України, або що дія ч.1 ст. 58 Сімейного кодексу України не розповсюджується на об'єкти майна, придбаного одним із подружжя за власні кошти під час шлюбу до введення в дію Сімейного кодексу України. Безумовно, що у даному випадку квартира, придбана позивачкою у 1993р. на її власні кошти під час шлюбу, має статус особистої приватної власності.
Враховуючи зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, що суд вважає можливим задовольнити позов в повному обсязі.
Керуючись 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 24, 25, 28, 57 Кодексу про шлюб та сім»ю України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Встановити порядок виконання рішення суду, яке, після набрання ним законної сили, є підставою для реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції для реєстрації права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 на праві її приватної власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення, позивачем - в загальному порядку.
ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН