АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

09 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г.,Саліхова В.В.

при секретарі: Івановій А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Мінистерства доходів і зборів України про стягнення коштів та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2015 року даний позов задоволено частково. Стягнуто з Мінистерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_1 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення її позовних вимог у повному обсязі. Апелянт посилається на помилковість висновків суду та їх необґрунтованість. Вважає, що суд не урахував у повному обсязі вказівки суду касаційної інстанції щодо наявності в неї права на отримання відшкодування моральної шкоди та витрат на лікування, що вона є інвалідом другої групи та хворіє на цукровий діабет й потребувала лікування в санаторіях, що її захворювання виникло внаслідок виконання нею трудових обов'язків й те, що вона не зазначила норму права згідно з якою понесені нею витрати на оздоровлення мають бути відшкодовані відповідачем, не може бути підставою для відмови у задоволенні цих вимог. Зазначає також, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд не урахував усіх обставин справи.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник Міністерства доходів і зборів України Лимар Л.Б. просила апеляційну скаргу відхилити. Пояснила, що не проведення страховї виплати позивачці при її звільненні з роботи відбулося в наслідок відсутності у відповідача можливості укласти договір із страховою компанією без проведення тендора. Після проведення якого та укладення договору із страховою компанією ОСОБА_1 було виплачено страхове відшкодування у повному обсязі. Вважає, що рішення суду постановлено з урахуванням усіх обставин справи та відповідає закону.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що невчасним здійсненням страхової виплати позивачці з вини відповідача, їй заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням обставин справи у розмірі 3000 грн.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом позивачка перебувала у трудових відносинах з ДПІ Франківського району м. Львова, працюючи на посаді начальника відділу адміністрування податку на додану вартість управління оподаткування.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 495145 ОСОБА_1 з 11.01.2011 року встановлена друга группа інвалідності з загального захворювання бестроково.

10.03.2011 року позивачка була звільнена з роботи за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності за ст. 38 КЗпП України.

Станом на час її звільнення відповідачем не був укладений договір обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб податкової інспекції і з цих підстав у виплаті страхового відшкодування позивачці було відмовлено.

На виконання Постанови КМУ № 349 ДПА України 03.08.2011 року уклала із ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» договір № 7475854 про закупівлю послуг обов'язкового соціального страхування посадових осіб органів ДПС України.

23.02.2012 року та 28.03.2012 року страховик двома платежами у розмірі 29 591.46 грн. та 27 189.54 грн., відповідно, сплатив позивачці страхове відшкодування.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтями 10,60 ЦПК України обов'язок доказування покладено на сторони.

Позивач обґрунтовувала позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень тим, що в результаті неправомірної бездіяльності відповідача щодо укладення відповідного договору страхування, вона не змогла своєчасно отримати страхове відшкодування та змушена була здійснювати зусилля, направлені на відновлення порушених прав, що призвело до необхідності отримання юридичних консультацій, до душевних страждань, позбавлення можливості відновити здоров'я за ці кошти в санаторії і змушену витрату особистих коштів на оплату путівок.

Виходячи з того, що відповідачем не було вирішено своєчасно питання про укладення договору обов'язкового державного особистого страхування позивачки, як посадової особи органу податкової інспекції, внаслідок чого остання безпосередньо при звільненні з роботи не отримала страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення її прав та спричинення їй бездіяльністю відповідача моральної шкоди.

При визначенні розміру суми на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 суд першої інстанції в повній мірі врахував наведені позивачкою обставини, які стосуються характеру і ступеню її моральних страждань й виходячи з засад розумності та справедливості обґрунтовано визначив грошовий еквівалент компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо недостатності такої суми не можуть бути прийняті до уваги.

Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами необхідність її лікування у Сакському військовому клінічному санаторії у період з 01.08.2011 року по 12.08.2011 року та у санаторії Лаванда в м. Моршин - у період з 09.12.2011 року по 29.12.2011 року й того що це лікування покликано бездіяльністю відповідача щодо укладання договору страхування та перебуває у причинному зв'язку із таким.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для відшкодування відповідачем вартості санаторних путівок.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/5337/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 9902/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.