Справа №489/9028/14-ц 31.03.2015 31.03.2015 31.03.2015
Справа № 22-ц/784/887/15 Головуючий першої інстанції: Спінчевська Н.А.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання: Харитоновій І.В.,

за участі позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансові ініціативи» про повернення банківського вкладу, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 р. ОСОБА_3 звернувся до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансові ініціативи» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Фінансові ініціативи») з позовом про повернення банківського вкладу, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 26 серпня 2014 р. уклав з відповідачем договір банківського вкладу № 339467 (вклад «Інтернаціональний»), за умовами якого передав Банку грошові кошти в сумі 14 470 доларів США на строк з 26 серпня 2014 р. по 31 серпня 2015 р. з виплатою 11,75%.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором та не повернув кошти, просив суд стягнути з відповідача 267 773 грн. 99 коп., з яких: 14 470 доларів США - сума вкладу, 532 грн. 02 коп. - сума нарахованих процентів за користування вкладом по момент звернення до суду, 39 225 грн. 30 коп. - пеня у відповідності до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», 107 грн. 47 коп. - 3 % річних на підставі положень ст. 625 ЦК України та 10 000 грн. моральної шкоди.

Оскільки з 17 грудня 2014 р. по 19 січня 2015 р. відповідач повернув суму грошового вкладу, позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь 12 613,41 доларів США, з яких: 156,37 доларів США - проценти за користування вкладом по момент звернення до суду, 11 724,90 доларів США - пеня та три проценти річних за той же період - 32,14 доларів США, а також 700 доларів США моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2015 р. позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ПАТ «Комерційний банк «Фінансові ініціативи» на користь позивача проценти за користування банківським вкладом за договором строкового банківського вкладу № 339467 від 26 серпня 2014 р. в розмірі 156,37 доларів США, три проценти річних в розмірі 32,14 доларів США, всього 188,51 доларів США.

В іншій частини позову відмовлено.

Додатковим рішенням того ж суду від 20 лютого 2015 р. розподілені судові витрати, а саме - стягнуто з відповідача на користь держави 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині незадоволення вимог про стягнення пені та моральної шкоди й просить рішення суду скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 26 серпня 2014 р. ОСОБА_3 уклав з відповідачем договір банківського вкладу № 339467 (вклад «Інтернаціональний»), за умовами якого передав Банку грошові кошти в сумі 14 470 доларів США на строк 370 днів: з 26 серпня 2014 р. по 31 серпня 2015 р. з виплатою 11,75% річних.

Пунктами 2, 3.3.3 договору, укладеному сторонами 26 серпня 2014 р., передбачено, що вкладник при необхідності має право достроково розірвати договір, повідомивши Банк письмово про таке заявою, поданою не менш як за 21 календарний день.

Згідно п. 4.2 договору банківського вкладу остаточний розрахунок Банку з вкладником (повернення суми вкладу) проводиться у дату повернення шляхом перерахування на власний поточний (з використанням платіжної картки) рахунок вкладника, відкритий у Банку на підставі письмової заяви вкладника.

29 жовтня 2014 р. ОСОБА_3 подав заяву про дострокове повернення депозиту (вкладу) 26 листопада 2014 р.

Таким чином датою повернення вкладу мало бути 26 листопада 2014 р.

Незважаючи на заяву позивача Банк свої зобов'язання одразу не виконав, а здійснював повернення депозиту частинами та остаточно повернув кошти лише 19 січня 2015 р., що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 19).

Згідно із ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За правилами ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

З наведеного вбачається, що проценти за договором банківського вкладу нараховуються у розмірі, передбаченому договором, по день фактичного їх повернення, у разі, коли такі не були повернуті вкладнику на його вимогу у встановлений договором строк.

Така правова позиція закріплена і у постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-39 цс 13.

Отже, суд дійшов вірного висновку про стягнення з банку процентів за весь час користування банківським вкладом та трьох процентів річних відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішення в цій частині не оскаржувалось і не було предметом апеляційного перегляду.

Стосовно стягнення пені та відшкодування моральної шкоди, то судом правильно відмовлено у задоволенні таких вимог.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з положеннями ч.ч. 2 і 5 ст. 653 ЦК у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

У ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку у розмірі 3 % загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Відповідно до ст. 622 ЦК боржник, який сплатив неустойку і відшкодував збитки, завдані порушенням зобов'язання, не звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що стягнення неустойки можливе лише під час дії договору.

Оскільки за заявою позивача про дострокове повернення вкладу (депозиту) договір фактично було розірвано, підстав для стягнення неустойки у такому випадку не має, а тому доводи апеляційної скарги щодо невірного висновку суду в цій частині ґрунтуються на помилковому тлумачення положень закону, який регулює спірні правовідносини, і не заслуговують на увагу.

Також слід взяти до уваги, що постановами Національного Банку України № 540 від 29 серпня 2014 р. «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» та № 758 від 01 грудня 2014 р. «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» було запроваджено обмеження щодо видачі готівкових коштів з поточних та депозитних коштів, які є обов'язковими для відповідача, та у зв'язку з чим останній не мав можливості вчасно повернути депозит позивачеві.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити таке.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

У ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект .

Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Оскільки допущені відповідачем порушення умов договору щодо повернення вкладу не призвели до таких наслідків, підстави для відшкодування позивачеві шкоди за нормами Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні.

Також укладений сторонами договір не передбачає такої відповідальності.

За такого суд вірно дійшов висновку, що вимога про задоволення моральної шкоди не підлягає задоволенню, а тому посилання апелянта на наявність підстав для відшкодування моральної шкоди суперечать як загальним положенням закону, що регулюють підстави відшкодування шкоди, так й умов укладеного сторонами договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: