Справа № 755/4685/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Таврика", третя особа: ОСОБА_2 про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором, визнання припиненим договору іпотеки, зобов'язання провести взаєморозрахунок,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 21.07.2006 року між нею (позивачем) та ПАТ "Банк "Таврика" (відповідачем) було укладено кредитний договір №454-Ф. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ними було укладено і договір іпотеки від 21.06.2006 року, згідно якого вона передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Між нею (позивачем) та ОСОБА_2 (третя особа) 17.11.2012 року був підписаний договір відступлення права вимоги, згідно з яким вона (позивач) набула права вимоги, належне ОСОБА_2, і стала кредитором за договором банківського строкового вкладу "Таврійський" (366-390) №ТД (366) 446, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ "Банк "Таврика" 31.07.2012 року. 25.03.2013 року між нею (позивачем) та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду до Договору про відступлення права вимоги, згідно з якою вона (позивач) відступає ОСОБА_2, а той в свою чергу набуває права вимоги повернення банківського вкладу, який належить їй (позивачу). ОСОБА_2 зобов'язується повернути їй (позивачу) банківський вклад за основним договором в строк до 31.01.2015 року. Строк дії додаткової угоди визначений з 25.03.2013 року до 31.01.2015 року. Крім цього, вказаною додатковою угодою передбачено, що з 01.02.2015 року дія додаткової угоди втрачає чинність і вона (позивач) автоматично набуває всі права ОСОБА_2, набуті ним за Договором банківського строкового вкладу "Таврійський" від 31.07.2012 року, в тому числі права вимоги банківського вкладу і стає кредитором за вказаним договором. на умовах, передбачених Основним договором та цією додатковою угодою. Так як до 01.02.2015 року банк не повернув вказаний банківський вклад ОСОБА_2, вона (позивач), в лютому 2015 року, як законний кредитор за Договором банківського вкладу особисто почала звертатися до банку з вимогою провести взаєморозрахунок та повністю погасити кредит та проценти за користування ним за рахунок банківського вкладу, але банк до цього часу ігнорує її вимоги і відмовляється достроково погашати кредит. В результаті, вона (позивач) має заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 821,97 євро (еквівалент 287 582,79 грн.) станом на 29.04.2015 року. А згідно договору відступлення права вимоги та Договору банківського вкладу вона (позивач) являється власником банківського вкладу в розмірі 50 000,00 доларів США (еквівалент 1 113 000 грн.) станом на 29.04.2015 року. Вона (позивач) є по відношенню до банку і боржником і кредитором, відбулося поєднання боржника та кредитора в одній особі, і відповідно до ст.606 ЦК України в такому випадку зобов'язання припиняються. У зв'язку з цим звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просила суд, у зв'язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі, визнати припиненими її зобов'язання за кредитним договором та додатковими угодами до нього; визнати припиненими її зобов'язання за договором іпотеки; визнати відсутніми у банку прав на стягнення з неї за кредитним договором та додатковими угодами до нього, визнати відсутніми у банку права на предмет іпотеки; зобов'язати банк провести взаєморозрахунок за кредитним договором та договором банківського вкладу, з урахуванням процентів, які повинні були бути нараховані згідно з договором банківського вкладу; зобов'язати банк після повного взаєморозрахунку за кредитним договором та договором банківського вкладу залишок грошових коштів повернути їй (позивачу) та зобов'язати банк надати інформацію про погашення нею (позивачем) кредиту в Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства України для вилучення з Реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна предмету іпотеки (квартири). В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити та врахувати викладені в позовній заяві, в уточненій заяві та в додаткових письмових поясненнях обгрунтування.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог та просив врахувати надані ними письмові заперечення на позов. Зазначив, що в даному випадку не було поєднання боржника та кредитора в одній особі. По всіх документах та документах, які має Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, кредитором за банківським вкладом є ОСОБА_2 Як до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії, ліквідації банку, так і під час ліквідаційної процедури, банку не надавалися будь-які договори про відступлення права вимоги ОСОБА_2 Останній, за його заявами, був включений до реєстру кредиторів, до 4-ї черги. Ці заяви ОСОБА_2 подав в період, коли діяв договір відступлення його права вимоги, як вбачається з наданих документів. Зазначив, що сторона позивача безпідставно посилається на ст.606 ЦК України.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні 08.09.2015 року позовні вимоги позивача підтримав, просив врахувати надані ним письмові пояснення. В судове засідання 14.09.2015 року не з'явився, про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином під розписку, заяв про неможливість з'явитися до суду чи про подальший розгляд справи у його відсутності суду не подавав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що 21.07.2006 року між Акціонерним банком "Таврика" (правонаступник ПАТ "Банк "Таврика") та позивачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №454-Ф, згідно з умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит в сумі 54 500,00 Євро терміном з 21.07.2006 року по 20.07.2016 року включно зі сплатою 13,5% річних для інвестування житла. В цей же день, 21.07.2006 року в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між банком (іпотекодержателем) та ОСОБА_1 (іпотекодавцем) був укладений договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 передала банку в іпотеку майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме: квартири АДРЕСА_1.

З розрахунку заборгованості, наданого до справи, слідує, що ОСОБА_1 станом на 29.04.2015 року має заборгованість за кредитним договором №454-Ф від 21.07.2006 року в розмірі 11 821,97 євро (еквівалент 287 582,79 грн.).

31.07.2012 року між АТ "Банк "Таврика" (правонаступник ПАТ "Банк "Таврика") та ОСОБА_2 було укладено договір банківського строкового вкладу "Таврійський" (366-390) №ТД (366) 446, згідно якого та додаткових угод до цього договору, вкладник (ОСОБА_2) розмістив на депозитному рахунку грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США строком до 02.08.2013 року з нарахуванням на суму вкладу 9% річних.

В суді встановлено та підтверджено наданими до справи документами, що 20.03.2013 року Правлінням НБУ було винесено постанову №97 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Таврика" (АТ "Банк "Таврика"). В цей же день, 20.03.2013 року, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №17 "Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Таврика" (АТ "Банк "Таврика").

29.03.2013 року та 05.04.2013 року ОСОБА_2 звертався до ПАТ "Банк "Таврика" (АТ "Банк "Таврика") з заявами про визнання його кредитором, про акцептування його вимоги, про внесення його до реєстру кредиторів.

Встановлено, що вимога ОСОБА_2 включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів до 4-ї черги та підлягає задоволенню в сумі 5 077 851,48 грн.

Таким чином, в суді встановлено, підтверджено сторонами та документами, що ПАТ "Банк "Таврика" є стягувачем за кредитним договором з боржника ОСОБА_1 та є боржником за договором банківського вкладу перед ОСОБА_2

17.11.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_2 відступив ОСОБА_1 право вимоги до банку за договором банківського строкового вкладу "Таврійський" (366-390) №ТД (366) 446, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору. Даний договір зазначений позивачем ОСОБА_1 підставою до її позовних вимог.

Через три місяці після подачі позову до суду та після прийняття до справи письмових заперечень сторони відповідача (де повідомляється про наявність заяв ОСОБА_2 щодо повернення вкладу та про включення вимог ОСОБА_2 до реєстру кредиторів, до четвертої черги) та після ознайомлення з ними стороною позивача, останніми було долучено до справи Додаткову угоду від 25.03.2013 року до договору про відступлення права вимоги, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, відповідно до якої ОСОБА_1 відступила ОСОБА_2 право вимоги повернення банківського вкладу і ОСОБА_2 стає кредитором за договором банківського вкладу, зобов'язується повернути ОСОБА_1 банківський вклад за основним договором в строк до 31.01.2015 року. Строк дії даної Додаткової угоди визначено в п.3 - з 25.03.2013 року по 31.01.2015 року. В пункті 4 цієї Додаткової угоди зазначено, що з 01.02.2015 року дія даної Додаткової угоди втрачає чинність і ОСОБА_1 автоматично набуває всі права ОСОБА_2 набуті за договором строкового банківського вкладу і стає кредитором по даному договору. В даній додатковій угоді зазначено і те, що у разі, якщо в період дії цієї додаткової угоди банк поверне ОСОБА_2 банківський вклад, ОСОБА_2 зобов'язується його повернути ОСОБА_1

Сторона позивача, враховуючи вказані договір про відступлення права вимоги та Додаткову угоду до нього, просить, здійснивши взаєморозрахунок по заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором та по заборгованості банку за договором банківського вкладу, визнати припиненими договори кредитний та іпотеки та відсутнім у банку права на стягнення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором та на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.606 ЦК України, на яку посилається сторона позивача, зобов'язання припиняються поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Сторона відповідача в своїх запереченнях не погоджується з вказаними позивачем вимогами законодавства до даних правовідносин, зазначаючи, що припинення зобов'язання при наявності спірного договору відступлення права вимоги, може регулюватися ст.601 ЦК України.

Відповідно до ст.601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Аналізуючи вимоги законодавства та обставини справи, суд приходить до того, що в даному випадку можливо говорити про зустрічні однорідні вимоги (ст.601 ЦК України), а не про поєднання боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК України).

Щодо предмету спору з урахуванням викладених вище обставин, фактів, суд приходить до наступного.

Як встановлено, 20.03.2013 року Правлінням НБУ було винесено Постанову №97 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Банк "Таврика". Цього ж дня виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №17 "Про початок здійснення процедури ліквідації АТ "Банк "Таврика". Відповідно до вимог законодавства, після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, про ліквідацію банку, Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів. Встановлено та підтверджено, що ОСОБА_2 у визначений законодавством тридцятиденний термін звернувся до Фонду з вимогою повернення його вкладу і був включений до реєстру кредиторів, до 4-ї черги.

Суд звертає увагу на те, що подача вимоги ОСОБА_2 до Фонду було в період дії договору про відступлення його права вимоги на користь ОСОБА_1 Будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 відмовився від своєї вимоги по поверненню йому банківського вкладу, чи щодо надання до банку чи до Фонду документів у визначений законом строк щодо відступлення права вимоги - суду не надано.

Викладене вище свідчить про те, що ОСОБА_2 має право отримати від Фонду свій вклад і позивач ОСОБА_1 просить зарахувати цей же вклад в рахунок її заборгованості по кредитному договору.

Крім цього, додаткова угода до договору про відступлення права вимоги є невідповідна вимогам законодавства, оскільки, відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_2 не повідомляв ні банк, ні Фонд про договір відступлення права вимоги, про нового кредитора за договором банківського вкладу. ОСОБА_1 повідомила банк про укладений договір відступлення права вимоги, про те, що вона є по цьому договору новим кредитором, в лютому місяці 2015 року, що випливає з доданої до справи копії заяви та з пояснень сторони позивача в суді. Тобто - за кілька днів до подачі позовної заяви до суду. Це все при тому, що договір про відступлення права вимоги був укладений 17.11.2012 року, процедура ліквідації банку була розпочата в березні 2013 року, ОСОБА_2 був включений до реєстру кредиторів до 4-ї черги також на початку 2013 року.

Зі змісту додаткової угоди слідує, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була домовленість, згідно якої право вимоги до банку належало в одні періоди ОСОБА_2, в інші - ОСОБА_1, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки договір про відступлення права вимоги є договором, згідно якого одна особа передає своє право вимоги іншій особі, у зв'язку з чим право вимоги першої особи припиняється. У разі передачі в подальшому права вимоги новому кредитору чи попередньому - має бути новий договір відступлення права вимоги.

Викладене вище свідчить про те, що в суді встановлено та підтверджено належними, відповідними документами, та діями ОСОБА_2 (поданими ним до Фонду в 2013 році заявами про повернення вкладу), що станом на цей час кредитором за договором банківського строкового вкладу "Таврійський" (366-390) №ТД (366) 446 є саме ОСОБА_2

Враховуючи це, позивач ОСОБА_1 не є кредитором за вказаним банківським вкладом, є лише боржником банку, і посилання сторони позивача на вимоги ст.606 ЦК України, п.8 ст.46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є безпідставні.

Один і той же грошовий вклад, який згідно вимог законодавства та вимог вкладника, має бути повернутий Фондом кредитору - вкладнику ОСОБА_2, не може бути одночасно зарахований в рахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.512, 516, 598, 601, 606 ЦК України, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст.ст.60, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Таврика", третя особа: ОСОБА_2 про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором, визнання припиненим договору іпотеки, зобов'язання провести взаєморозрахунок - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: