Провадження №2/522/2168/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - судді Кравчук Т.С.,
при секретарі - Антонецькому С.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Одеської міської ради про встановлення фактів, визнання права власності, -
ВСТАНОВИВ :
Позивачі звернулися до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення фактів, визнання права власності, посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 набули у приватну спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,6 кв.м., на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.06.1993 року. Але з не обов`язковістю реєстрації права власності на той час, реєстрацію права приватної спільної сумісної власності на своє ім`я не виконували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина, яку фактично прийняли рідний син померлої ОСОБА_1 та чоловік померлої ОСОБА_3 , які проживали сумісно із померлою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина. Позивачі своєчасно звернулися до Другої одеської державної нотаріальної контори, проте оскільки квартира АДРЕСА_1 не зареєстрована і правовстановлюючі документи про належність цієї квартири у спадкодавців відсутні, отримати свідоцтва про право на спадщину не змогли. Згідно з роз`ясненнями державного нотаріуса Другої одеської державної нотаріальної контори Маслової М.В., яка відкрила спадкові справи після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, позивачі звернулися до суду.
У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 квартири АДРЕСА_1 в порядку приватизації та в порядку спадкування за законом після померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 . Позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги положеннями ст.ст. 5, 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.92 №2482-XII, ст. ст. 548, ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, ст. ст. 392, 1221, 1261, 1268, 1269, 1270, 1274 Цивільного кодексу України та іншим.
Представник відповідача Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його присутності, надав до суду письмові заперечення проти задоволення позову, мотивуючи свої заперечення тим, що не має спору між спадкоємцями стосовно спадщини, тим що Одеська міська рад не є належним відповідачем по справі, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми ніж судовий, а також тим що не має законом чи за заповітом, яка не оформлена постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій.
Суд, вивчивши матеріли справи та письмові пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню з наступних підстав:
Судом встановлено, що на підставі розпорядження органу приватизації № 228 від 02.06.1993 року у приватну спільну сумісну власність було передано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 57,6 кв.м. На виконання розпорядження № 228 від 02.06.1993 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було видано Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.06.1993 року. Органом, що здійснив реєстрацію вищевказаної квартири на праві приватної спільної сумісної власності було Адвокатська контора Одеської обласної колегії адвокатів Міністерства юстиції УРСР.
Згідно статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Згідно статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), кімнату у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року не пов`язує момент виникнення права власності на приватизовану квартиру з реєстрацією права власності.
Саме такої правової позиції додержується і Верховний Суд України, який у Висновках, що викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 Цивільного процесуального кодексу, за перше півріччя 2013 р. у ч. 1 Спорів про право власності та інші речові права стверджує, що «Відповідно до ст.1, ч.1 ст.5, ст.8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.92 №2482-XII наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації».
Згідно ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (з 16.03.2010 року) «Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень».
Згідно п.1.6. Інструкції, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року № 121, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 року за № 399/2839 всі права власності на об`єкти нерухомого майна, що були придбані після 06.08.1998 року підлягали реєстрації.
Суд встановлено, що оскільки Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.06.1993 року на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,6 кв.м. було отримано раніше, то на той час чинне законодавство не передбачало його обов`язкової реєстрації.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть від 26 липня 2001 року (бланк серії НОМЕР_2 ), видане Відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/3 квартири АДРЕСА_1 , що належала померлій на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.06.1993 року.
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом актів громадського стану Народного комісаріату внутрішніх справ СРСР Похвістневської селищної ради Куйбишевської області (бланк серії НОМЕР_3 ), про що в книзі запису актів громадського стану про народження за 1941 рік 11 грудня було зроблено запис № 241.
Спадкоємцями померлої, що проживали сумісно із померлою та фактично прийняли в спадщину спадкове майно після померлої є: син померлої ОСОБА_1 та чоловік померлої ОСОБА_3 . Факт сумісного проживання і фактичного прийняття спадщини після померлої підтверджується довідкою (випискою із домової книги про склад сім`ї та прописки) від 08.12.2005 року, що складено ділянкою № 3 ПП «Ремонтно-експлуатаційні послуги» 3 Приморського району м. Одеси.
Відповідно ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Спадкоємець ОСОБА_1 звернувся до Другої одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини та отримати його не зміг, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 і рекомендовано звернутись до суду, що підтверджується роз`ясненням державного нотаріуса Другої одеської державної нотаріальної контори Маслової М.В. (№ 691/02-14 від 08.11.2013 року). Додатково також державний нотаріус Другої одеської державної нотаріальної контори Маслова М.В. склала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 березня 2015 року про відмову ОСОБА_5 видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 до вирішення справи судом.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть від 19 квітня 2013 року (бланк серії НОМЕР_4 ), видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/3 квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.06.1993 року та на 1/6 квартири АДРЕСА_1 , що померлий фактично прийняв у спадщину після померлої ОСОБА_4 .
Судовим розглядом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 (дівича фамілія ОСОБА_6 ) є дочкою померлих ОСОБА_4 (дівича фамілія Щербицька) та ОСОБА_3 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження, виданим Територіальним відділом агентства запису актів громадського стану Красноярського краю по Центральному району м. Красноярська Російської Федерації та свідоцтвом про одруження із ОСОБА_7 від 15.04.1969 року, виданим міським ЗАГС м. Одеси (серія НОМЕР_5 ), про що в книзі запису актів громадського стану про одруження 15 квітня 1969 року було зроблено відповідний запис №463.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).
Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
За приписами ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Спадкоємцями померлого, що звернулися до Другої одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 є: син померлого ОСОБА_1 та донька померлого ОСОБА_2 та отримати його не змогли, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 і рекомендовано звернутись до суду, що підтверджується роз`ясненням державного нотаріуса Другої одеської державної нотаріальної контори Маслової М.В. (№ 692/02-14 від 08.11.2013 року). Додатково також державний нотаріус Другої одеської державної нотаріальної контори Маслова М.В. склала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 березня 2015 року про відмову ОСОБА_5 та ОСОБА_2 видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 до вирішення справи судом.
З досліджених судом копій спадкових справ вбачається, що позивачі у встановлений законом строк виконали усі необхідні дії щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, інших спадкоємців немає.
Листом №430095.69.13 від 04.11.2013 року КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» повідомило, що право власності квартиру АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 не зареєстровано.
Листом Державної реєстраційної служби від 22.01.2013 р. N 23-06-15-13 визнано технічну не можливість зареєструвати свідоцтво про право власності на праві приватної спільної сумісної власності, без визначення часток кожного співвласника.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зважаючи, що судовим розглядом встановлено факт порушення прав позивачів на спадкування, слід визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 квартири АДРЕСА_2 в порядку приватизації та в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Та визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 квартири АДРЕСА_2 в порядку приватизації та в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Крім того, за роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.23) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.
Враховуючи встановлене, питання про право на спадщину за законом не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому воно повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в порядку приватизації та в порядку спадкування за законом.
Керуючись ст. ст. 3, 6, 10, 60, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Одеської міської ради про встановлення фактів, визнання права власності - задовольнити.
Встановити факт управління та володіння спадковим майном померлої ОСОБА_4 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини за померлою ОСОБА_4 .
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини за померлим ОСОБА_3 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 квартири АДРЕСА_2 в порядку приватизації та в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя 12.05.2015