АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/2603/14-ц 22-ц/774/1457/К/15
Справа № 213/2603/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1457/К/15 суддя: Мазуренко В.В.
Категорія - 39 (І) Суддя-доповідач Чорнобук В.І.
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.,

суддів Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

при секретарі - Масловій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представників відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, П'ятої Криворізької державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування, усунення від спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом виселення, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6,

представники відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, П'ятої Криворізької державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування, усунення від спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона приблизно з грудня 2005 року фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 та доглядала за ОСОБА_8, яка була одинокою жінкою похилого віку та потребувала сторонньої допомоги. Родичі ОСОБА_8, а саме ОСОБА_7, за нею не доглядали та не надавали ОСОБА_8 за життя жодної допомоги: ні матеріальної, ні якоїсь іншої. Позивач зі своїм чоловіком здійснювали ремонт у будинку ОСОБА_8, засаджували її город та купували їй ліки та здійснювали все для забезпечення її нормального життя. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 померла і після її смерті позивач переїхала до належного померлій домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг від 22 січня 2015 року залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2.

04 лютого 2015 року уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_5 просила суд встановити факт її проживання з померлою ОСОБА_8 протягом 5 років до моменту смерті ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати за ОСОБА_5 право на спадкування як спадкоємця першої черги та усунути ОСОБА_7 від спадкування після смерті ОСОБА_8

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_9 про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом виселення.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року було визнано недійсним заповіт складений за життя ОСОБА_8 на імя ОСОБА_5 Під час розгляду даної справи ОСОБА_5 доводила, у тому числі і за допомогою показів свідків, що померла ОСОБА_8 до самої смерті була працездатною, сама ходила до магазину, позичала людям гроші, памятаючи своїх боржників і суму боргу, а також сама обробляла свою присадибну ділянку. З моменту смерті ОСОБА_8, ОСОБА_5 вселилась у будинок і нікого з родичі померлої до нього не допускала, вважаючи себе повноправною власницею. На вимоги рідної сестри ОСОБА_8 ОСОБА_7, яка була єдиною спадкоємицею за законом, про надання оригіналів правовстановлюючих документів на домоволодіння, ОСОБА_5 відмовляла. Рішенням Інгулецького районного суду від 14 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 25.10.2014 року, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та визнано за нею право власності на спадкове майно ОСОБА_8, в тому числі на жилий будинок АДРЕСА_1. На підставі даного рішення суду 15 січня 2015 року право власності на спірний житловий будинок зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2

Таким чином, ОСОБА_5 безпідставно мешкає у спірному будинку, перешкоджаючи законному власнику у користуванні цим майном. У звязку з цим, ОСОБА_2 просила суд витребувати у ОСОБА_5 на її користь жилий будинок АДРЕСА_1, шляхом виселення її та членів її сімї з вказаного будинку та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2015 року позову ОСОБА_5 задоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_8 та ОСОБА_5 протягом 5 років до моменту смерті ОСОБА_8, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнано за ОСОБА_5 право на спадкування після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, у якості спадкоємця першої черги.

Усунуто ОСОБА_7, 1928 року народження, від спадкування після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

В апеляційній скарзі представники відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні первинного позову, а зустрічний позов - задовольнити. Зокрема, судом було усунуто від спадкування ОСОБА_7 після її смерті, хоча зі смертю фізичної особи припиняється її цивільна правоздатність, тому не можливо наділити право або позбавити права особу, яка померла. Також судом першої інстанції не враховано, що у ОСОБА_5 немає підстав для її спадкоємцем четвертої черги та зміни черговості спадкування, оскільки від моменту її знайомства з ОСОБА_10 до моменту її смерті минуло всього 4 роки. Позивач не надала до суду жодних доказів того, що вони зі спадкодавицею мали спільний бюджет чи мешкали в одному приміщенні, стверджуючи при цьому, що кожна з них жила у своєму будинку. Акт від 30.05.2015 року в якому зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_11 проживали з ОСОБА_10 з грудня 2004 року суперечить іншим матеріалам справи та показанням свідків. Крім того, ст.1259 ЦК України містить перелік умов, сукупність яких дає особі право на зміну черговості спадкування, але під час розгляду справи жодна з умов не була підтверджена позивачем. Також усуваючи ОСОБА_7 від права на спадкування після смерті її сестри, суд не врахував, що ОСОБА_7 виходячи з віку та стану здоровя сама потребувала стороннього догляду. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд порушив право власності ОСОБА_2 на спірне домоволодіння.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, позивача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6, які кожен окремо заперечували проти апеляційної скарги і просили її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8, якій на праві власності належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.5-11)

30.01.2009 року ОСОБА_8 склала заповіт на позивача ОСОБА_5 (а.с.22)

З рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року (а.с.16-20), яке набрало законної сили, вбачається та в силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України факт встановлені у ньому не підлягають доказуванню під час розгляду інших справ, у яких беруть участь ті ж особи, що ОСОБА_8 з 2008 року перебувала на обліку у лікаря психіатра з приводу атеросклеротичної деменції з преходящими психотичними розладами. Зазначеним рішенням апеляційного суду було встановлено факт родинних відносин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнавши їх рідними сестрами та визнано заповіт від 30.01.2009 року складений ОСОБА_8 на ОСОБА_5 недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7 (а.с.83), спадщину після якої у вигляді 1/2 квартири по за адресою: АДРЕСА_2, отримала відповідач ОСОБА_2 (а.с.104)

Відповідно до рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 як спадкоємцем за правом представлення після смерті ОСОБА_8, визнано право власності на спадкове майно, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, на земельну ділянку за цією ж адресою, та на грошові кошти, що перебувають на депозитних рахунках. (а.с.115-120,160-161) На підставі вказаного рішення суду, відповідач ОСОБА_2 зареєструвала своє право власності у Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно за №32458701, що вбачається з Витягу про державну реєстрації речових прав від 20.01.2015 року. (а.с.164-166)

Відповідно до акту жителів вулиці Правобережна від 17.02.2015 року (а.с.170), за адресою: АДРЕСА_1, проживають без реєстрації ОСОБА_5, ОСОБА_11.

З акту жителів вулиці Правобережна від 30.02.2015 року, затвердженого головою вуличного комітету №5 (а.с.240), ОСОБА_5, ОСОБА_11 проживали разом з померлою ОСОБА_8 з грудня 2004 року та по момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3, вони за нею доглядали, здійснювали ремонтні роботи в будинку ОСОБА_8, доглядали огород, територію домоволодіння та домоволодіння по АДРЕСА_1, готували їжу для ОСОБА_8, прали речі, купували ліки. ОСОБА_5 допомагала ОСОБА_8 по господарству, оскільки ОСОБА_8 за станом здоровя не могла фізично виконувати всі ці роботи по дому. Всі процедури по похованню ОСОБА_8 здійснювала ОСОБА_5

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що за життя ОСОБА_8 потребувала стороннього догляду та допомоги, про що було відомо її сестрі ОСОБА_7 та відповідачу ОСОБА_2 Позивач ОСОБА_5 та її чоловік доглядали та надавали померлій матеріальну і іншу допомогу. За наявності можливості надавати таку допомогу ОСОБА_7 ухилялась від цього, що, на думку ОСОБА_5, є підставою для усунення її від права на спадкування після смерті ОСОБА_8 Враховуючи, що ОСОБА_5 проживала з ОСОБА_8 однією сімєю з грудня 2004 року, мали спільний побут та вели спільне господарство є підстави для встановлення факту проживання позивача з померлою ОСОБА_8 протягом 5 років до моменту смерті ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнання за ОСОБА_5 право на спадкування як спадкоємця першої черги.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог відповідач ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_5 безпідставно мешкає у спірному будинку, перешкоджаючи законному власнику у користуванні цим майном, тому вона просила суд витребувати у ОСОБА_5 на її користь жилий будинок АДРЕСА_1, шляхом виселення її та членів її сімї з вказаного будинку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції керувався ст.1224, 1259,1264 ЦК України та виходив із того, що ОСОБА_5 проживала з ОСОБА_8 однією сім'єю п'ять років до часу відкриття спадщини, ОСОБА_7 з незрозумілих причин не надавала з ОСОБА_2 допомогу ОСОБА_8, яка через свій похилий вік, потребувала допомоги та перебувала в безпорадному стані, тому ОСОБА_7 необхідно усунути від спадкування після смерті ОСОБА_8 та враховуючи, що ОСОБА_5 протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу ОСОБА_8, яка через похилий вік, хворобу була у безпорадному стані, за позивачем слід визнати право на спадкування після померлої ОСОБА_8 в якості спадкоємця першої черги.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підставою визнання за ОСОБА_2 права власності на вказаний будинок є спадкування за правом представлення за ОСОБА_7, яка померла та яку суд вважає необхідним усунути від спадкування, тому у суду відсутні правові підстави для задоволення зустрічних позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, у звязку з чим колегія суддів скасовує рішення суду на підставі п.п. 2,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України у звязку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального і процесуального права та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до розяснень викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

В обґрунтування своїх позовних вимог про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_5 зазначала, що наприкінці 2005 року початку 2006 року вона взяла опіку над своїми знайомими ОСОБА_8 та її чоловіком ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5. Позивач разом із свої чоловіком доглядали з ОСОБА_8, купували їй речі, обробляли їй город. Вони весь час фактично мешкали разом, хоча взагалі-то вони сусіди, і жили як одна родина, хіба що спали в різних будинках, так як в одному будинку це неможливо фізично. (а.с.2-3, 112-114) З тексту позовної заяви та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року вбачається та не заперечується ОСОБА_5, що позивач зареєстрована та проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_3, тоді як померла ОСОБА_8 проживала у належному їй будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Надаючи правової оцінки акту жителів вулиці Правобережна від 30.02.2015 року, затвердженого головою вуличного комітету №5 про те, що ОСОБА_5, ОСОБА_11 проживали разом з померлою ОСОБА_8 з грудня 2004 року та по момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 у її домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, в порядку ст. 212 ЦК України, колегія суддів не може вважати його належним та допустимим доказом по справі, оскільки він суперечить поясненням позивача викладених у позовній заяві та іншим письмовим матеріалам справи.

Проаналізувавши обставини справи і наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представників відповідача про те, що позивач не надала до суду жодних доказів того, що вони зі спадкодавицею мали спільний бюджет чи мешкали в одному приміщенні, стверджуючи при цьому, що кожна з них жила у своєму будинку.

На зазначені положення закону суд першої інстанції уваги не звернув, дійсних обставин справи не врахував та лише на підставі акту жителів вулиці Правобережна від 30.02.2015 року та пояснень свідків, дійшов помилкового висновку про проживання ОСОБА_5 і ОСОБА_8 однією сімєю з 2004 року.

Враховуючи викладене та те, що позивач з померлою ОСОБА_8 не проживали спільно, а проживала в будинках за різними адресами, вони не були повязані спільним побутом, і зважаючи на те, що ОСОБА_5 не було надано до суду доказів на підтвердження того, що вона оплачувала комунальні послуги у будинку за адресою: АДРЕСА_1 і несла витрати повязані з утриманням даного домоволодіння, колегія суддів приходить до висновку про те, що факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_8 однією сімєю, у розумінні ст.3 СК України та ст.1264 ЦК України, є недоведений позивачем належними, допустимими та достатніми доказами, тому правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю немає.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування

При цьому, під безпорадним станом, як це розяснено в абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Доводити факт перебування особи у безпорадному стані, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя та потребує стороннього догляду, допомоги та піклування можна будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки медичних установ та висновки судово-медичної експертизи.

Разом з тим, на думку колегії суддів, в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України, позивачем ОСОБА_5 та її представником ОСОБА_6 не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження фактів щодо безпорадного стану спадкодавця, її потреби в отриманні допомоги від сестри. У зв'язку з чим, колегією суддів не можуть бути взяті посилання ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_10 за життя перебувала у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду та допомоги ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_2

Крім того, посилання на перебування спадкодавця у безпорадному стані спростовується поясненнями ОСОБА_5 викладеними нею у тексті позовної заяви про те, що вона разом з померлою ОСОБА_8 займалась висаджуванням та вирощуванням квітів, і працювала разом з нею на присадибній ділянці. Також надаючи оцінку доводам позивача про те, що спадкодавець потребувала сторонньої допомоги і перебувала у безпорадному стані, колегія суддів звертає увагу на той факт, що під час розгляду справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, ОСОБА_5 доводила факт того, що померла до смерті вела активний спосіб життя, пам'ятала імена рідних, знайомих та сусідів, не потребувала стороннього нагляду.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, остання мала можливість її надати, проте ухилялась від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, необхідно зясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_8 за життя мешкала окремо від ОСОБА_7

Поясненнями свідків у суді першої інстанції встановлено, що позивач надавала допомогу та моральну підтримку ОСОБА_8 Однак, при цьому ОСОБА_5 не надано належних та допустимих доказів того, що померла ОСОБА_8 за життя зверталась до ОСОБА_7 та ОСОБА_2 з проханням про надання її допомоги за наявності такої допомоги з боку позивача.

Також, вирішуючи питання про можливість ОСОБА_7 надавати допомогу ОСОБА_8, колегія суддів приходить до висновку, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7, 1928 року народження, не могла самостійно доглядати за ОСОБА_8, так як ОСОБА_7 виходячи з віку та стану здоровя сама потребувала стороннього догляду, оскільки дані обставини вбачаються з матеріалів справи, зокрема з довідки з лікарні про хворобу ОСОБА_7 (а.с.211) та з довідку від 10 серпня 2013 про причину її смерті від хронічної серцевої недостатності, атеросклеротичної хвороби серця (а.с.214).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що ОСОБА_7 з незрозумілих причин не надавала з ОСОБА_2 допомогу ОСОБА_8, яка через свій похилий вік, потребувала допомоги та перебувала в безпорадному стані, тому ОСОБА_7 необхідно усунути від спадкування після смерті ОСОБА_8, не підтверджені під час судового розгляду відповідними письмовими доказами та ґрунтуються на припущеннях. За таких обставин, на думку колегія суддів, правових підстав для усунення ОСОБА_7 від спадкування після померлої ОСОБА_8 немає і у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_5 слід відмовити.

Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК України).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на предявлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність всіх пяти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 не доведено факту перебування ОСОБА_8 у безпорадному стані та факту надання їй повного матеріального забезпечення, а також враховуючи, що ОСОБА_5 не може вважатись спадкоємцем за законом четвертої черги, оскільки нею не доведено факту проживання з померлою однією сімєю протягом 5 років, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в частині зміни черговості спадкування та визнання її спадкоємцем першої черги слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, колегія суддів виходить з наступного.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 116 ЖК Української РСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що ОСОБА_5 самостійно вселилась у належне відповідачу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, і своїм фактичним проживанням та користуванням вказаним домоволодінням чинить ОСОБА_2 перешкоди у користуванні та розпорядженні цим майном, порушуючи її права як власника передбачені ст.ст.317, 319, 383 ЦК України. (а.с.151-154) Тому, відповідач просила суд витребувати у ОСОБА_5 на її користь зазначене домоволодіння шляхом виселення ОСОБА_5 та членів її сімї з вказаного будинку.

Оскільки, відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів щодо проживання членів сімї ОСОБА_5 у спірному домоволодінні, які порушують її права, вони не зазначені у позовній заяві та не залучені до участі у справі, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині виселення з домоволодіння членів сімї ОСОБА_5 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Однак враховуючи, що ОСОБА_2 є єдиним власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 жовтня 2014 року і її право власності зареєстровано у Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно за №32458701, що вбачається з Витягу про державну реєстрації речових прав від 20.01.2015 року, і зважаючи на те, що ОСОБА_5 без достатніх правових підстав вселилась у вказане домоволодіння, колегія суддів визначившись з правовідносинами, які випливають зі встановлених судом обставин справи в порядку п.3 ч.1 ст.214 ЦПК України, вважає за можливе, захисти право власності ОСОБА_2 на спірне домоволодіння та усунути їй перешкоди у користуванні і розпорядження даним майно, виселивши ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з позивача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати на сплаті судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій у розмірі 487,20 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав, передбачених п.2,3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України у звязку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи і порушенням судом норм процесуального та матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову позову ОСОБА_5 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.2,3,4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представників відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, П'ятої Криворізької державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування, усунення від спадкуваннявідмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5на користь ОСОБА_2судовий збір за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій у розмірі 487,20 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: