Номер провадження 2/754/1933/15
Справа №754/2043/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

03.04.2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Панченко О.М.

при секретарі Буцко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя набутого ними в шлюбі. Свої вимоги позивач мотивував тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 29.07.1983 року по 03.12.1999 року. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ними було нажито і набуто у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 Оскільки мирним шляхом врегулювати питання поділу майна не виявилось можливим, вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Просив суд про визнання спільною сумісною власністю подружжя спірну квартиру АДРЕСА_1 яка складається з двох кімнат, жилою площею 30,8 кв.м., загальною площею 46,4 кв.м. та про виділ кожному з них по ? частині вказаного майна у власність.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав в повному обсязі вимоги позову та просив суд про його задоволення.

Відповідач та її представник в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову.

Представник третьої особи по справі в судове засідання не з"явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.05.1988 року по 03.12.1999 року. (а.с. 10).

Судом також було встановлено та не оспорювалося сторонами по справі, що під час знаходження їх в зареєстрованому шлюбі ними було придбано наступне майно: квартира АДРЕСА_1. (а.с. 11).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р.«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Згідно зі ст.ст. 60, 112 ч.2 СК України (введеного в дію з 1 січня 2004 року і діючого на час вирішення справи судом), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу.

Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Зважаючи на те, що вищевказане майно було придбано сторонами по справі під час знаходження в зареєстрованому шлюбі, то воно підлягає поділу між ними в рівних частках.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, при цьому неподільні речі присуджуються одному з подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на

вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень.

За відсутності будь-яких письмових доказів, зазначені докази у відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України є недопустимими.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 179, 209, 212, 213 ЦПК України, ст. 355 ЦК України, ст.ст. 57, 60,68, 70, 112 СК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 яка складається з двох кімнат, жилою площею 30,8 кв.м., загальною площею 46,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 3 654,00 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: