У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,

Коротуна В.М., Штелик С.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення авансу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення авансу, посилаючись на те, що 08 квітня 2013 року сторони у справі уклали договір про наміри, згідно з яким відповідач мала намір до 20 травня 2013 року продати позивачу будинок АДРЕСА_1.

В день укладення договору про наміри на виконання п. 5 цього договору ОСОБА_3 як майбутній покупець передала відповідачу завдаток в сумі 8 тис. грн. Однак 20 травня 2014 року у нотаріуса з'ясувалося, що продавець не виконала взятих на себе зобов'язань з підготування всіх необхідних документів для укладення договору купівлі-продажу, у неї не було документів на земельну ділянку, остання взагалі належала сторонній особі.

Оскільки договір купівлі-продажу не укладений в установлений строк з вини відповідачки як продавця, ОСОБА_3 просила стягнути на свою користь з ОСОБА_4 8 тис. грн переданих їй коштів.

12 червня 2014 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, вказуючи на передачу ОСОБА_4 в якості завдатку суми коштів, яка була еквівалентна 1 тис. доларів США, на зміну курсу іноземної валюти по відношенню до гривні, позивач просила стягнути з ОСОБА_4 сплачений аванс у розмірі 11 850 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2014 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 8 тис. грн сплаченого авансу, 450 грн ‒ оплату за надання правової допомоги, 351 грн 20 коп. судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Установлено, що 08 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір про наміри.

Відповідно до цього договору ОСОБА_4 мала намір відчужити шляхом укладання договору купівлі-продажу будинок АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 мала намір придбати зазначене майно в майбутньому. Термін для укладення договору купівлі-продажу встановлено до 20 травня 2013 року. Сторони домовились про ціну майна, яка становить 320 тис. грн.

Власник майна за вказаним договором узяв на себе зобов'язання підготувати необхідні для відчуження документи.

Згідно з п. 5 договору про наміри майбутній покупець передає власнику в день укладення цього договору завдаток у сумі 8 тис. грн, що еквівалентно 1 тис. дол. США, та бере на себе зобов'язання укласти договір купівлі-продажу в обумовлений п. 2 даного договору строк. Завдаток, як і правовстановлюючі документи, з доброї волі продавця і покупця залишаються на збереженні у ОСОБА_4

Отже, підписуючи договір про наміри, ОСОБА_4 підтвердила отримання від позивача коштів у розмірі 08 тис. грн, оскільки погодилася залишити їх у себе на збереженні.

Сторони домовились, що в разі неукладення договору купівлі-продажу в строк, передбачений п. 2 даного договору, з вини власника він відшкодовує іншій стороні завдані збитки в сумі подвійного завдатку, а з вини майбутнього покупця - сума завдатку залишається у власника майна без права витребування з боку іншої сторони (а. с. 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила наведеної норми матеріального права поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року № 6-82цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано указував на те, що кошти, обумовлені у п. 5 договору про наміри, були передані позивачем відповідачу, в іншому разі такий договір не був би і не мав би підписуватися ОСОБА_4 За умовами договору ці кошти залишилися на збереженні у ОСОБА_4 Додаткових доказів щодо передачі коштів (складення розписки) за чіткими умовами договору у такому випадку не потребується. Відповідно до ст. 570 ЦК України передані ОСОБА_3 відповідачу у справі кошти є авансом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 334, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик