копія Справа №705/3108/15ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого- судді Черниш Т.О.

при секретарі Шевчук Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

В С Т А Н О В И В :

Зважаючи на складність викладення повного рішення суду, пов'язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 15, 10, 11, 57-64,208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-и днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Черниш

копія Справа №705/3108/15ц

2/705/1232/15

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого- судді Черниш Т.О. при секретарі Шевчук Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2015 року ПАТ « Банк «Київська Русь звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору. В позові позивач вказує, що за договором № 37427-49.12-14-2 від 24 березня 2014 року укладеним між позивачем та ОСОБА_1 у письмовій формі, відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 56000, 00 грн. на споживчі цілі строком з 24.03.2014 року по 23.03.2015 року, процентна ставка 21 % процентних річних. Банк виконав свої зобов?язання, надавши обумовлену кредитним договором суму грошових коштів , що підтверджуються випискою по особовому рахунку № 3, меморіальним ордером № 0486 від 24.03.2014 року та розрахунком заборгованості. Станом на 27.05.2015 року позичальник ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 58708,20 грн.. Оскільки відповідач добровільно не виконує взяті на себе зобовязання, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ « Банк « Київська Русь» заборгованість в розмірі 58 708,20 грн. за кредитним договором № 37427-49.12-14-2 від 24 березня 2014 року в примусовому порядку.

Представник позивача в судове засідання не з?явився, згідно поданої через канцелярію суду письмової заяви, просить справу розглядати без участі представника , позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення надавши відповідні пояснення.

Вислухавши пояснення відповідача, беручи до уваги процесуальну позицію позивача по справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1, 24 березня 2014 року уклала договір № 37427-49.12-14-2 з ПАТ « Банк « Київська Русь» , за яким отримала кредит у розмірі у розмірі 56000, 00 грн. на споживчі цілі строком з 24.03.2014 року по 23.03.2015 року, процентна ставка 21 % процентних річних. Згідно договору застави № 37454-49.12 від 24.03.2014 року укладеного між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1, заставодавець (в даному випадку відповідач) з метою забезпечення належного виконання основного зобовязання (кредитного договору № 37427-49.12-14-2 від 24.03.2015 року) передає в заставу, майнові права за договором банківського вкладу, які зокрема, полягають у праві заставодавця вимагати від ПАТ «Банк «Київська Русь» повернення вкладу в сумі 70 000,00 грн. та сплати нарахованих на вклад процентів в порядку та строки, визначені договором банківського вкладу. В п.3.1.1. договору застави вказано, що незалежно від настання терміну виконання основного зобовязання заставодержатель (позивач) має право вимагати в судовому порядку переводу на себе заставленого права, якщо заставодавець порушить умови даного договору та/або кредитного договору. З даною вимогою позивач до суду не звертався. Крім того, застава припиняється за умови виконання у повному обсязі основного зобовязання. Тобто договір застави на сьогодні діє. Згідно договору № 37198-49.12 банківського вкладу в національній валюті «Київська Русь» від 24.03.2014 року, вкладник (ОСОБА_1В.) надала банку (позивачу) на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу в сумі 70 000,00 грн.з відсотковою ставкою у розмірі 18% річних, з терміном повернення вкладу 24 квітня 2015 року. Як встановлено в судовому засідання банк вказаний вклад відповідачу не повернув.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобовязуються надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71(позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного кодексу.

Згідно ст.. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст.. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). В ст. 589 ЦК України зазначено, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду мождуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Позивачем не вказано на те, в чому ж полягає порушення його прав, з огляду на те, що наданий ним відповідачу кредит забезпечений заставою, а саме коштами банківського вкладу в сумі 70 000,00 грн., що значно перекриває суму кредитної заборгованості та надає згідно договорів всі права банку на безперешкодне повернення кредитних коштів.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав та яких саме.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України, рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На позивача покладений обовязок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, відповідно до вимог ст.. 10 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання про їх витребування. Таким чином, при викладених обставинах, у звязку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає задоволенню.

Таким чином, при викладених обставинах, у звязку з тим, позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 15, 10, 11, 57-64,208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-и днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_2

З оригіналом вірно: Суддя: