УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Колодійчук В.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, комунальне підприємство «Печерська брама», про усунення перешкод у користуванні житлом,

в с т а н о в и в :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що він все своє життя проживав у будинку АДРЕСА_1, власником якого є його батько ОСОБА_3

У жовтні 2013 року після того як його батьки фактично припинили шлюбні відносини, а його мати переїхала до іншого місця проживання, до будинку вселилася громадянська дружина батька зі своєю дитиною,і йому була виділена для проживання прохідна кімната, а в його кімнату заселилася дитина нової дружина батька, у зв'язку з чим він був вимушений залишити будинок та зняти в оренду інше житло, в якому проживав протягом певного часу.

07 червня 2014 року він мав намір потрапити до будинку, в якому має право проживати, однак батько не впустив його до будинку та повідомив про те, що він тут більше не живе. Після цього він викликав міліцію та зафіксував факт того, що батько його не впустив до будинку.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 березня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо залишення позовних вимог без задоволення, оскільки позивачем не доведено наявності правових підстав для застосування положень 391, 396 ЦК України.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, комунальне підприємство «Печерська брама», про усунення перешкод у користуванні житлом.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути, особі яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук