У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ткачука О.С., Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частину квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та просила визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном сторін та визнати за нею право власності на Ѕ частину цієї квартири.

Позов мотивовано тим, що після розірвання шлюбу 25 жовтня 1996 року сторони продовжували спільно проживати однією сім`єю та спільно виховувати малолітню доньку. 24 січня 2003 року сторонами за спільні кошти придбано квартиру АДРЕСА_1, яка була оформлена на відповідача. Повторно сторони уклали шлюб 22 липня 2003 року, який, 21 березня 2006 року, також розірваний. Оскільки в період спільного проживання сторін, без реєстрації шлюбу, ними за спільні кошти зароблені спільною працею, було придбано у власність вище зазначену квартиру, яка була оформлена на ім`я чоловіка, позивач вважає вказану квартиру спільним сумісним майном.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року позов задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у період з жовтня 1996 року по липень 2003 року. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_7 Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, відповідно за відповідачем залишається у власності інша Ѕ частина вказаної квартири. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що сторони в період придбання спірної квартири (24 січня 2003 року) у період з жовтня 1996 року по липень 2003 року, проживали без реєстрації шлюбу однією сім`єю, а квартира придбана за спільно зароблені кошти.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що 24 січня 2003 року, тобто, в період відсутності офіційних шлюбних відносин між сторонами, відповідачем за власні кошти на своє ім`я придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1. Виходячи з норм законодавства, яке було чинним на час придбання спірної квартири (24 січня 2003 року) правових наслідків з наведених підстав не могло наступити, оскільки чинний на той час КЗпШС не передбачав права спільної сумісної власності на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до ст.17 Закону України «Про власність», який був чинним з 15 квітня 1991 року по 27 квітня 2007 року, і на яку послалась позивач, майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Тобто, для того, щоб майно набуло статус спільного сумісного, в розумінні ст.17 Закону України «Про власність», це майно повинно набуте за наявності таких двох ознак: факт існування сім`ї та факт спільної праці членів сім`ї, на підставі письмової угоди, від результатів якої було придбане це майно. Разом з тим, належних доводів на підтвердження вказаних обставин позивач суду не навела. Судом першої інстанції не було враховано відсутність письмової угоди між сторонами про спільну працю з метою придбання у спільну сумісну власність майна, а матеріали справи та пояснення сторін свідчать, що такої письмової угоди не укладалось. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 травня 1992 року по 25 жовтня 1996 року, від шлюбу мають доньку ОСОБА_8, 1995 року народження.

Повторно сторони зареєстрували шлюб 22 липня 2003 року, який 21 березня 2006 року був також розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 21 березня 2006 року.

24 січня 2003 року на ім`я відповідача була придбана квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час придбання майна, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим, суду, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Така правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем з жовтня 1996 року по 22 липня 2003 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, набували спільну сумісну власність, зокрема спірну квартиру, і мали взаємні права.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд дав належну оцінку зібраним у справі доказам та правильно виходив з того, що між сторонами не укладалось угоди про спільну працю з метою придбання у спільну сумісну власність спірного майна, а позивач не довела факт існування у цей період сім`ї та факт спільної праці членів сім`ї на підставі письмової угоди.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська