Справа № 333/5729/14-ц
Пр.№2/333/62/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2015р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Любієві О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 10.10.2007р. між ЗАТ „ОТП Банк" (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та у відповідності до ст. ст. 512-514 ЦК України, правонаступником якого є ТОВ „ОТП Факторинг Україна" та відповідачем ОСОБА_1 (позичальником) укладено Кредитний договір № СL-200/1342/2007. Згідно з умовами кредитного договору та кредитними заявками Банк здійснив видачу кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 в сумі 19270,89 доларів США. Призначення кредиту - купівля автомобіля. Кошти за кредитним договором були перераховані на рахунок позичальника.

Відповідно до п. 1.1 Частини № 2 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит, що визначений у Частині № 1 цього Договору (19 270, 89 доларів США), а Позичальник приймає Кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом та виконати всі інші зобов'язання за Кредитним договором.

Згідно п. 3 частини № 1 Кредитного договору було встановлено фіксовану процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотку в розмірі 11,49% річних.

Відповідно до п. 4 Частини № 1 Кредитного договору повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником Ануїтетних платежів (сума кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами на протязі всього строку дії Кредитного договору. Датою остаточного повернення кредиту є 10.10.2013р.

Відповідно до п. 1.5. з підпунктами Кредитного договору повернення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку Платежів (Додаток до Кредитного договору), шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Нараховані в порядку, передбаченому цим Договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк, передбачений в Графіку Платежів.

Відповідно до п.4.1.1. Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, Позичальник зобов'язаний заплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних Боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.

06.03.2009р. та 07.09.2009р. між Банком та позичальником ОСОБА_1 були укладені додаткові договори до Кредитного договору, графік платежів викладений у новій редакції.

В порушення умов Кредитного договору, вищевказані зобов'язання відповідачем - (Позичальником) ОСОБА_1 щодо повернення Кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами не виконуються, Банком на підставі п. 1.9 частини № 2 Кредитного договору, відповідачу ОСОБА_1 було направлено досудову вимогу № 25612 від 23.09.2011 р. про погашення заборгованості за кредитом протягом 30-ти календарних днів, але вказана досудова вимога відповідачем ОСОБА_1 виконана не була, сума заборгованості не погашена.

Заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед Банком станом на 14.09.2011р. складає: заборгованість за тілом кредиту - 5 724,80 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.07.2013р. складає 45758 грн. 32 коп.; заборгованість за процентами (за період з 11.05.2010р. по 15.05.2013р) - 2815,37 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.07.2013р. складає 22503 грн. 25 коп.; пеня, нарахована на суми заборгованості в розмірі 1% на кожний день прострочення з 15.07.2012 р. по 15.07.2013р.

Далі позивач зазначив, що заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пенею станом на 15.07.2013р. становить 306 866 грн. 37 коп.

В якості забезпечення укладеного Кредитного договору 10.10.2007 р. ЗАТ «ОТП Банк» був укладений Договір поруки № SR-200/1342/2007 з ОСОБА_2, згідно з яким відповідач ОСОБА_2 (поручитель) зобов'язався відповідати перед Банком за повне та своєчасне виконання відповідачем ОСОБА_1 (позичальником) боргових зобов'язань по Кредитному договору у повному обсязі таких зобов'язань, а також у випадку збільшення процентної ставки у розмірі і в порядку, передбаченими в Кредитному договорі.

07.09.2009 р. між Банком та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір до договору поруки. Відповідно до п. 1.2 вказаного додаткового договору до договору поруки поручитель - відповідач ОСОБА_2 та боржник - відповідач ОСОБА_1 відповідають як солідарні боржники. Згідно п.п. 3.2, 3.4 Договору поруки, у випадку невиконання Позичальником боргових зобов'язань перед Банком за Кредитним договором, Поручитель зобов'язаний здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому Банком протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги.

Відповідна досудова вимога № 25613 від 23.09.2011р. була направлена відповідачу ОСОБА_2, але виконана ним не була.

18.03.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» у відповідності до ст. ст. 512, 514 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н.

Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором № СL-200/1342/2007 від 10.10.2007р. та договором поруки № SR-200/1342/2007 від 10.10.2007р. право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, Кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, до ТОВ „ОТП Факторинг Україна" перейшли всі права ПАТ „ОТП Банк" щодо права вимоги до Боржника за вищевказаними кредитним договором та договором поруки.

Позивач просить суд стягнути на його користь солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 306 866 грн. 37 коп.

До судового засідання 26.01.2015р. представник позивача не з'явився, надавши суду заяву, у якій просив суд провести судове засідання без участі представника позивача, за наслідками розгляду справи позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, в разі неявки відповідачів у судове засідання, просив суд винести заочне рішення.

Виходячи зі змісту зазначеної заяви позивача, суд приходить до висновку, що позивач просить суд розглянути справу за відсутністю його представника та задовольнити позов.

Керуючись ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав суду письмову заяву про застосування строків позовної давності, вказавши, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10.10.2007р. лише у липні 2014р. Проте, право вимоги позивач обґрунтовує договором купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 18.03.2011р. з додатком № 1 , оскільки сам позивач не був стороною у кредитному договорі. Згідно з доданим до договору купівлі-продажу б/н кредитного портфелю від 18.03.2011р. переліком, позивач вже станом на 18.03.2011р. придбав визначене зобов'язання, яке обліковувалось за позичальником ОСОБА_1 в розмірі 5724,80 доларів США, тобто позивач вже на березень 2011р. прийняв зобов'язання та відповідно був освідомлений про наявність з боку відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, проте з вимогою до суду про стягнення заборгованості з відповідачки звернувся лише у липні 2011р., тобто прострочив встановлений законом строк позовної давності у три роки. Представник позивача просив суд відмовити у задоволенні позову через сплив строку позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, суду пояснив, що відповідач ОСОБА_2 не укладав додаткового договору № 1 до Договору поруки від 07.09.2009р., наданий позивачем примірник додаткового договору № 1 до договору поруки, яким передбачено забезпечення порукою відповідача ОСОБА_2 зобов'язань не лише за кредитним договором від 10.10.2007р., а й за усіма майбутніми змінами, доповненнями і додатками (06.03.2009р. між позивачем і відповідачем ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до кредитного договору, яким підвищена відсоткова ставка без згоди поручителя ОСОБА_2), він не підписував, підпис, начебто виконаний від його імені, не має нічого спільного з його справжнім підписом ( наприклад з тим, що стоїть на примірнику договору поруки), виконаний не ним, а іншою особою. Беручи до уваги вищенаведене, представник позивача ОСОБА_2 просив суд призначити судову почеркознавчу експертизу на розгляд якої поставити питання: «чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 на примірнику додаткового договору №1 від 07.09.2009р. до договору поруки від 10.10.2007р. між ПАТ „ОТП Банк" та ОСОБА_2 ОСОБА_2 чи іншою особою?».

Ухвалою суду від 26.01.2015р. задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів. Суд ухвалив витребувати у позивача для призначення судової почеркознавчої експертизи оригінал додаткової угоди № 1 до договору поруки від 07.09.2009р., укладеної між ОСОБА_2 та ПАТ „ОТП Банк", а також запитані представником ОСОБА_1 оригінали документів на підтвердження списання грошових коштів на погашення кредиту.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення позивачем отримано вищезазначену ухвалу суду про витребування доказів, проте зазначених в ухвалі суду документів в якості доказів позивачем суду надано не було, що унеможливило проведення призначеної судової експертизи.

Вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено:

10.10.2007р. між ЗАТ „ОТП Банк" (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та у відповідності до ст. ст. 512-514 ЦК України, правонаступником якого є ТОВ „ОТП Факторинг Україна" та відповідачем ОСОБА_1 (позичальником) укладено Кредитний договір № СL-200/1342/2007. Згідно з умовами кредитного договору та кредитних заявок Банк здійснив видачу кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 в сумі 19270,89 доларів США. Призначення кредиту - купівля автомобіля. Кошти за кредитним договором були перераховані на рахунок позичальника.

Відповідно до п. 1.1 Частини №2 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит, що визначений у Частині № 1 цього Договору (19 270,89 доларів США), а Позичальник приймає Кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом та виконати всі інші зобов'язання за Кредитним договором.

Згідно п. 3 частини № 1 Кредитного договору було встановлено фіксовану процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотку в розмірі 11,49% річних.

Відповідно до п. 4 Частини № 1 Кредитного договору повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником Ануїтетних платежів (сума кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами на протязі всього строку дії Кредитного договору. Датою остаточного повернення кредиту є 10.10.2013р.

Відповідно до п. 1.5. з підпунктами Кредитного договору повернення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку Платежів (Додаток до Кредитного договору), шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Нараховані в порядку, передбаченому цим Договором, проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк, передбачений в Графіку Платежів.

Відповідно до п. 4.1.1. Кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, Позичальник зобов'язаний заплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних Боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.

06.03.2009р. та 07.09.2009р. між Банком та позичальником ОСОБА_1 були укладені додаткові договори до Кредитного договору, графік платежів викладений у новій редакції.

Як зазначено позивачем ТОВ „ОТП Факторинг Україна" у позовній заяві, в порушення умов Кредитного договору, вищевказані зобов'язання відповідачем - (Позичальником) ОСОБА_1 щодо повернення Кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами не виконуються, Банком на підставі п. 1.9 частини № 2 Кредитного договору, відповідачу ОСОБА_1 було направлено досудову вимогу № 25612 від 23.09.2011 р. про погашення заборгованості за кредитом протягом 30-ти календарних днів, але вказана досудова вимога відповідачем ОСОБА_1 виконана не була, сума заборгованості не погашена.

Заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед Банком станом на 14.09.2011р. складає: заборгованість за тілом кредиту - 5 724,80 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.07.2013р. складає 45758 грн. 32 коп.; заборгованість за процентами (за період з 11.05.2010р. по 15.05.2013р) - 2815,37 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.07.2013р. складає 22503 грн. 25 коп.; пеня, нарахована на суми заборгованості в розмірі 1% на кожний день прострочення з 15.07.2012 р. по 15.07.2013р. На підтвердження заборгованості позичальника позивачем надано відповідний розрахунок.

Далі позивач зазначив, що заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пенею станом на 15.07.2013р. становить 306 866 грн. 37 коп.

Згідно позовної заяви та доданих до неї документів позивачем, в якості забезпечення укладеного Кредитного договору 10.10.2007 р. ЗАТ «ОТП Банк» був укладений Договір поруки № SR-200/1342/2007 з ОСОБА_2, згідно з яким відповідач ОСОБА_2 (поручитель) зобов'язався відповідати перед Банком за повне та своєчасне виконання відповідачем ОСОБА_1 (позичальником) боргових зобов'язань по Кредитному договору у повному обсязі таких зобов'язань, а також у випадку збільшення процентної ставки у розмірі і в порядку, передбаченими в Кредитному договорі.

Позивач надав суду копію додаткового договору до договору поруки, датованого 07.09.2009 р., сторонами в якому зазначено Банк та ОСОБА_2 Відповідно до п. 1.2 вказаного додаткового договору до договору поруки поручитель - відповідач ОСОБА_2 та боржник - відповідач ОСОБА_1 відповідають як солідарні боржники. Згідно п. п. 3.2, 3.4 Договору поруки, у випадку невиконання Позичальником боргових зобов'язань перед Банком за Кредитним договором, Поручитель зобов'язаний здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому Банком протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги.

Проте, як вбачається з пояснень представника відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 не укладав додаткового договору № 1 до Договору поруки, датованого 07.09.2009р., а надана позивачем копія додаткового договору №1 до договору поруки, яким передбачено забезпечення порукою відповідача ОСОБА_2 зобов'язань не лише за кредитним договором від 10.10.2007р., а й за усіма майбутніми змінами, доповненнями і додатками (06.03.2009р. між позивачем і відповідачем ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до кредитного договору, яким підвищена відсоткова ставка без згоди поручителя ОСОБА_2), не містить підпису ОСОБА_2, підпис, начебто виконаний від його імені, не має нічого спільного з його справжнім підписом (наприклад з тим, що стоїть на примірнику договору поруки), виконаний не ним, а іншою особою. Беручи до уваги вищенаведене, з метою надання доказів на підтвердження його заперечень проти заявлених позовних вимог, представник позивача ОСОБА_2 просив суд призначити судову почеркознавчу експертизу на предмет визначення справжності підпису ОСОБА_2 у Додатковій угоді до договору поруки від 07.09.2009р.

Проте позивач (згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення позивачем отримано вищезазначену ухвалу суду про витребування доказів) не вжив заходів та не виконав ухвалу суду про надання оригіналів вищезазначених договорів, тобто, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, належних доказів на підтвердження позовних вимог суду не надав.

Відповідно до п. 1.1 розділу 1 «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 р. №1950/5) для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Згідно з ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки для проведення почеркознавчих досліджень рукописних підписів експерту обов'язково повинні бути надані документи з оригіналом досліджуваного підпису, провести експертизу без них неможливо. Саме з цією метою у позивача за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 судом було витребувано оригінал додаткового договору №1 до договору поруки від 07.09.2009р. Проте позивач, отримавши ухвалу про витребування доказів, її вимог не виконав, від надання оригіналу додаткового договору ухилився, внаслідок чого проведення експертизи стало неможливим. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне застосувати наслідки ч. 1 ст. 146 ЦПК України та визнати факт, що підпис від імені ОСОБА_2 на примірнику додаткового договору №1 від 07.09.2009 р. до договору поруки №SR-200/1342/2007 від 10.10.2007 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 ОСОБА_2 виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що в 2009р. були внесені зміни до кредитного договору, в яких передбачається збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами, що в свою чергу тягне за собою збільшення відповідальності поручителя, проте позивачем не доведено, що поручитель за договором поруки відповідач ОСОБА_2 укладав додатковий договір поруки у 2009р., тобто надавав згоду на збільшення відсоткової ставки за кредитом.

Відповідно ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таким чином, оскільки поручитель не давав згоду на збільшення фінансового зобов'язання, суд приходить до висновку про припинення з цього моменту, а саме з 07.09.2009р. поруки відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором в забезпечення зобов'язань позичальника за кредитом, за таких обставин суд вважає, що позовні вимоги щодо відповідача ОСОБА_2 (поручителя) про солідарне стягнення заборгованості за кредитом не підлягають задоволенню за безпідставністю.

18.03.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» у відповідності до ст. ст. 512, 514 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н.

Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором № СL-200/1342/2007 від 10.10.2007р. та договором поруки №SR-200/1342/2007 від 10.10.2007р. право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, до ТОВ „ОТП Факторинг Україна" перейшли всі права ПАТ „ОТП Банк" щодо права вимоги до Боржника за вищевказаними кредитним договором та договором поруки.

Згідно з обставинами, викладеними у позовній заяві, на порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 14.09.2011р. має заборгованість у розмірі 5 724,80 дол. США.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 257 ЦК України може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно зі ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України (06.11.2013р. по справі № 6-116цс13), початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Проте, як вбачається з додатку до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011р. (список боржників за кредитними договорами з розмірами заборгованості останніх на час укладення договору) позивач вже на день укладення договору купівлі-продажу кредитного портфеля, тобто на 18.03.2011 р. набув право грошової вимоги до Відповідача ОСОБА_1 в сумі 5 724,80 дол. США.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач дізнався про наявність заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором перед первісним кредитором з моменту укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011р., проте до суду з позовом про стягнення заборгованості звернувся лише у липні 2014р., тобто після спливу трирічного строку позовної давності, встановленого законом.

Також, з матеріалів справи не вбачається, що позовна давність, встановлена законом, була збільшена за домовленістю сторін у Договорі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки не підлягають задоволенню через сплив трирічного строку позовної давності, встановленого законом.

Керуючись ст. ст. 257, 258, 259, 261, 261, 267, 559 ЦК України, ст. 212-214, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: А.І.Боровікова