_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5485/14-ц
Провадження № 2/520/1398/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Коваленко О.Б.,

за участю - секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, Київський РВ у м. Одесі Головного управління в Одеській області Державної міграційної служби, про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування квартирою, зняття з реєстраційного обліку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, та виселення з вказаної квартири.

Позивачка посилається на те, що 29.11.2012 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.Реєстрація права власності на вказану квартиру відбулась 04.12.2012 року. Позивачка не може скористатися своїм правом власності на майно, оскільки у вказаній квартирі проживала і проживає відповідачка, у добровільному порядку вона не бажає знятися з реєстраційного обліку та виселитися. Відповідачка всіляко перешкоджає в користуванні зазначеною квартирою, у зв'язку з чим позивачка півтора року не може користуватися придбаною квартирою. Просить позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні позивачка відмовилась від надання пояснень у якості свідка (відповідне клопотання було заявлено відповідачем). Пояснила у судовому засіданні, що з родиною ОСОБА_3 знайома давно, тому перед укладенням договору купівлі-продажу не оглядала квартиру, з ОСОБА_2 з цього приводу не розмовляла. Знала про те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишились зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1, ОСОБА_2 проживає за даною адресою, але ОСОБА_3 запевнив її у тому, що вони через деякий час будуть зняті з реєстрації.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, пояснила суду, що зазначений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, давньою приятелькою її родини, є фіктивним правочином з метою позбавлення її житла. З моменту укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 жодного дня не проживала у спірній квартирі, не намагалася вселитися.

Квартира АДРЕСА_1 належала її померлій матері ОСОБА_4. У 2008 році ОСОБА_2 та її бабка ОСОБА_5 відмовились від спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами спадкової справи. ОСОБА_3 обіцяв забезпечити доньку житлом, але не виконав своїх обіцянок. У 2012 році ОСОБА_3 продав квартиру «разом з нею». Іншого житла у відповідачки нема.

На даний час квартира виставлена на продаж, про що вона дізналася з інтернету. Дії щодо продажу квартири здійснює безпосередньо її батько ОСОБА_3.

Третя особа ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги. Підтвердив у судовому засіданні, що дійсно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відмовились від спадщини після смерті ОСОБА_4 на його користь; його доньку не влаштували варіанти запропонованого житла, тому він був змушений продати квартиру АДРЕСА_1.

Представник третьої особи Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області у судове засідання не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Свідок ОСОБА_6 пояснила в судовому засіданні, що вона побачила на відповідному сайті оголошення щодо продажу квартири АДРЕСА_1, дане житло її влаштовувало за своїми характеристиками. Коли вона зв'язалася з маклером, той повідомив, що квартира «проблемна», у суді розглядається справа про виселення особи, яка там зареєстрована і проживає, але власник продає квартиру.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона проживає в одному будинку з відповідачем. У квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2 та її хвора бабуся ОСОБА_5, інших осіб вона там не бачила на протязі кількох останніх років.

Свідок ОСОБА_8, теж сусідка відповідачки, пояснила у судовому засіданні, що ОСОБА_2 та її бабуся проживають у квартирі АДРЕСА_1. Вони розповідали їй, що знайомі ОСОБА_3 продають квартиру АДРЕСА_1; вона сама бачила оголошення в інтернеті щодо продажу.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки, представника відповідача, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2012 року ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

За даною адресою на реєстраційному обліку перебуває та проживає ОСОБА_2.

Згідно спадкової справи № 1936/08 від 29 липня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відмовились від спадщини після смерті ОСОБА_4; ОСОБА_3 отримав спадщину після смерті дружини (а.с. 58 -92)

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_3, згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом, було отримано квартиру АДРЕСА_1, грошові внески.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК.

Згідно з ч. 3 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК.

Таке виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до положень ЖК до членів сім'ї власника жилого приміщення належать дружина (чоловік) власника житла, його (її) діти і батьки (ч.2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК).

Житловий кодекс України не суперечить вимогам ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України, а тільки обмежує випадки його застосування. Суд бере до уваги не тільки права нового власника квартири, але й житлові права членів власника житла, у тому числі і колишніх. Новий власник житла при його придбанні розуміє, що житло обтяжено правом користування інших осіб. Якщо ця обставина була прихована від нього при укладенні договору, новий власник житла може пред'явити позов про визнання даного договору недійсним (ст.ст. 229, 230 ЦК України). Також може пред'явити позов щодо зниження ціни, за яку було придбано житло (ст. 659 ЦК України), вимагати розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на користування житлом.

Але у даному випадку мова не йде про необізнаність покупця ОСОБА_1 щодо факту реєстрації у придбаній нею нерухомості інших осіб. Позивачка особисто пояснила у судовому засіданні, що їй було відомо про те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишились зареєстрованими у квартирі, ОСОБА_2 проживає за даною адресою. Суд переконаний, що якщо ОСОБА_1 було відомо про реєстрацію ОСОБА_2, ОСОБА_3 у придбаній нею квартирі, то їй було відомо про договірні відносини між ними про порядок користування даною квартирою.

ОСОБА_1 не довела під час судового розгляду, що відповідачка якимось чином заважає їй у користуванні квартирою. Позивачка сама пояснила, що вона не здійснювала спроб вселитися до квартири АДРЕСА_1. Тобто їй заважає сам факт знаходження та реєстрації ОСОБА_2 у даній квартирі. Як пояснила позивачка суду, спірна квартира була придбана нею за ринковими цінами. Якщо ОСОБА_1 придбала житло за ринковими цінами (що підтвердили позивач і відповідач у судовому засіданні), за наявності двох зареєстрованих осіб, існує припущення, що і продати дане житло за ринковими цінами за наявністю зареєстрованих осіб теж можливо. Також слід зауважити, що позивачка не представила до суду доказів того, що ринкова ціна квартири за наявності реєстрації відповідачки є меншою за умови відсутності її реєстрації.

Відповідно до ч. 7 ст. 319 ЦК України право власності може бути обмежено законом. Таке обмеження належить до сервітутного права. Про пов'язаність його з житлом і особистий характер свідчить ч. 4 ст. 403 ЦК України, якою визначено, що сервітут не підлягає відчуженню.

Аналізуючи положення законодавства щодо користування житлом колишнім членом сім'ї власника у сукупності та взаємозв'язку з обставинами справи, суд приходить до наступного. У даному випадку право користування членом сім'ї колишнього власника житла не має виключно похідного характеру від права власності на дане житло. У цьому переконують пояснення сторін, третьої особи, свідків і надані письмові докази.

Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209 ч. 3, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, Київський РВ у м. Одесі Головного управління в Одеській області Державної міграційної служби, про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Київського районного суду м. Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Коваленко О. Б.