Ухвала

іменем україни

26 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Редакція газети «Верховина» про визнання незаконним та скасування наказу, рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 липня 2014 та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 03 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 29 червня 2011 року вона перебувала у трудових відносинах з комунальним підприємством «Редакція газети «Верховина» (далі - КП «Редакція газети «Верховина») на підставі контракту, термін якого мав закінчитися 29 червня 2014 року. Наказом КП «Редакція газети «Верховина» від 03 березня 2014 року № 5 позивачу надано чергову відпустку, а з 22 квітня 2014 року до 30 квітня 2014 року ОСОБА_4 перебувала на лікарняному. З урахуваннях вихідних днів, позивач вийшла на роботу 05 травня 2014 року. Зазначала, що 06 травня 2014 року вона дізналася, що рішенням ради редакції газети «Верховина» від 05 травня 2014 року та наказом від 05 травня 2014 року № 8 її було звільнено з роботи з посади редактора КП «Редакція газети «Верховина» після виходу з чергової відпустки 05 травня 2014 року.

ОСОБА_4 вважала її звільнення незаконним, оскільки воно було зроблено під тиском, звільнятися за власним бажанням вона не хотіла. Ні в рішенні, ні в наказі не зазначено конкретної підстави її звільнення з посиланням на закон. У наказі про звільнення у якості підстави зазначено її заяву від 23 лютого 2014 року, при цьому звільнення відбулось 05 травня 2014 року, тобто через 2,5 місяці.

Разом з тим позивач вказувала, що відповідачем порушено умови контракту, а саме п. 23 контракту, згідно з яким звільнення редактора з посади здійснюється з обов'язковою участю редактора на засіданні органу управління. Про проведення засідання органу управління для вирішення питання про звільнення редактор повідомляється у строк не пізніше ніж за 2 тижні до дня проведення засідання.

Крім того, позивач зазначала, що відповідач не ознайомив її з записами в трудовій книжці та надіслав її поштою, хоча вона на це свою згоду не надавала.

З огляду на зазначене ОСОБА_4 просила визнати незаконним та скасувати наказ № 8 «По редакції газети «Верховина» від 05 травня 2014 року, визнати незаконним і скасувати рішення ради редакції газети «Верховина» від 05 травня 2014 року № 3 «Про звільнення із займаної посади редактора редакції районної газети «Верховина», поновити її на посаді редактора газети, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6 307 грн 40 коп. за період з 06 травня 2014 року по 14 липня 2014 року та відшкодувати завдану їй моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03 лютого 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Пунктом 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Згідно з п. 24 контракту редактор може за власною ініціативою розірвати контракт до закінчення терміну його дії.

Судами встановлено, що 23 лютого 2014 року ОСОБА_4 написала заяву про звільнення з посади редактора за власним бажанням, при цьому конкретної дати її звільнення з посади у заяві не вказала. Із заявою про відкликання заяви про звільнення з посади редактора ОСОБА_4 до відповідача не зверталася.

Дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з безпідставності заявлених позовних вимог та дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, а звільнення не суперечить нормам, закріпленим у КЗпП України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, рішення ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 липня 2014 та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

І.К. Парінова

С.П. Штелик