Справа № 363/4482/14-ц Головуючий у І інстанції Скарлат О. І.
Провадження № 22-ц/780/2355/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 22 21.05.2015
У Х В А Л А

іменем України

21 травня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Березовенко Р.В., Гуль В.В.,

при секретарі Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення боргу, індексу інфляції, трьох процентів, штрафних санкцій, моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року у вказаній вище справі відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_2, про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно належне відповідачу ФОП ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою вжити заходи забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у вжитті заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю доказів існування реальної загрози відчуження майна відповідача, що може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не відповідають матеріалам справи та зроблені в результаті порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиттязаходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали. (п.7 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Вказаним вимогам оскаржувана ухвала не відповідає, зокрема відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, суд не вказав в ухвалі на яких обставинах чи доказах грунтуються його висновки про відсутність доказів існування реальної загрози відчуження майна відповідача, що може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути із відповідача на його коирсть борг за договором оренди нежитлового приміщення, яке використовуавлося відповідачем як офіс з продажу, в загальному розмірі 1793808,17 грн.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову позивач просив застосувати заходи забезпечення позову, посилаючись на те, що в нього є підстави вважати, що відповідач буде намагатися переоформити чи продати належне йому майно, з метою не повернення боргу, оскільки він вводить в оману не лише його, а й іншу особу в якого орендує офісне приміщення, розповідає своїм знайомим, що борг повертати не збирається, такі обставини не свідчать про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Отже мотиви подачі заяви є обгрунтованими.

Суд вказаних обставин не врахував і постановив незакону і необгрунтовану ухвалу про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,307,311,312,314,315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року про відмову у забезпеченні позову скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку згідно ст.324 ЦПК України не підлягає.

Головуючий

Судді: