У Х В А Л А

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі ‒ ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору від 11 квітня 2008 року ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у розмірі 11 268,76 доларів США. На забезпечення виконання умов цього договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_3 договір поруки. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 72 662 грн. 98 коп., яку позичальник та його поручитель, незважаючи на вимоги, не погасили.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача як поручителя кредитну заборгованість у розмірі 72 662 грн. 98 коп.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року рішення районного суду скасовано. Позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року у розмірі 72 688 грн. 10 коп. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 21 серпня 2014 року, на виконання якого ухвалою Новозаводським районним судом м. Чернігова від 14 листопада 2014 року видано виконавчий лист, з ОСОБА_4 стягнуто спірну кредитну заборгованість. Суд послався на те, що задоволення позову у даній справі може призвести до подвійного стягнення кредитної заборгованості.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що стягнення з поручителя непогашеної основним боржником кредитної заборгованості законом не заборонено та не може вважатися подвійним стягненням. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідачка як поручитель знала про підвищення відсоткової ставки за кредитом та не заперечувала проти цього, про що підписала відповідну додаткову угоду до договору поруки, тому збільшення зобов'язання без згоди поручителя не відбулося.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, до яких вірно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 11 квітня 2008 року ОСОБА_4 уклав із ПАТ «Альфа-Банк» кредитний договір, відповідно до умов якого отримав кредитні кошти у розмірі 11 268,76 доларів США.

На забезпечення виконання умов цього договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_3 договір поруки.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 21 серпня 2014 року, на виконання якого ухвалою Новозаводським районним судом м. Чернігова від 14 листопада 2014 року видано виконавчий лист, з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 72 662 грн. 98 коп.

Пред'являючи позов, ПАТ «Альфа-Банк» посилалось на те, що ОСОБА_4 та його поручитель, ОСОБА_3, зазначену заборгованість не погасили.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Задовольняючи позов, апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що договір поруки не припинився в силу підвищення відсоткової ставки, оскільки ОСОБА_3 14 січня 2009 року підписала договір про внесення змін і доповнень до договору поруки (а.с. 248), тобто зміни до договору поруки внесені в той же день, що й зміни до основного договору.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 21 серпня 2014 року, яким з ОСОБА_4 стягнуто кредитну заборгованість, не може бути підставою для позбавлення позивача права для стягнення цієї заборгованості з поручителя в разі невиконання основним боржником своїх зобов'язань як за договором кредиту, так і за рішенням третейського суду, на виконання якого Новозаводським районним судом м. Чернігова 14 листопада 2014 року видано виконавчий лист.

При цьому судом достовірно встановлено, що рішення третейського суду не виконано.

Посилання касаційної скарги на те, що стягнення кредитної заборгованості з поручителя призведе до подвійного стягнення кредитної заборгованості, не приймаються до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Тобто у разі погашення поручителем кредитної заборгованості, він матиме право на стягнення цієї заборгованості з боржника за основним договором.

Враховуючи те, що заборгованість за кредитними договорами не погашена, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з прилюдних торгів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04 вересня 2013 року № 6-73цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Ураховуючи викладене та положення ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська