у х в а л а

іменем україни

25 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Дербенцевої Т. П., Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар-Україна» до ОСОБА_3, третя особа - управління Держземагентства в Знам'янському районі Кіровоградської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар-Україна» про визнання договору оренди землі та додаткової угоди недійсними, їх розірвання, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агродар-Україна» (далі - ТОВ «Агродар-Україна») звернулося до суду з указаним позовом, у якому зазначало, що 30 жовтня 2001 року та 01 січня 2005 року з ОСОБА_3 було укладено договори оренди земельних ділянок № 174 та № 175, які знаходяться на території Казарнянської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області. 23 липня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено додаткові угоди, якими термін дії вказаних договорів продовжено до 01 серпня 2018 року. Оскільки відповідач на порушення взятих на себе зобов'язань за вказаними договорами, без погодження з позивачем здійснив самовільний заїзд сільськогосподарської техніки та спробу посіву зернових культур на переданих в оренду землях, просило усунути перешкоди у користуванні зазначеними земельними ділянками.

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Агродар-Україна», у якому з урахуванням уточнень просила визнати недійсними та припинити дію договорів оренди земельних ділянок № 174 та № 175, що знаходяться на території Казарнянської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, укладених 30 жовтня 2001 року та 01 січня 2005 року між нею та ТОВ «Агродар-Україна»; визнати недійсними та розірвати дію додаткових угод від 23 липня 2007 року до вказаних договорів; зобов'язати відповідача повернути їй вказані земельні ділянки.

Посилалась на те, що умови вказаних договорів оренди земельних ділянок не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки строк дії договору згідно із Законом України «Про оренду землі» (в редакції від 06 жовтня 1998 року, чинній на момент укладення договорів) не повинен перевищувати 5 років, а договір оренди повинен бути посвідчено нотаріально. Крім того, зазначила, що додаткові угоди до договорів оренди вона не підписувала.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2014 року, в задоволенні позовів ТОВ «Агродар-Україна» та ОСОБА_3 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні її зустрічного позову просить скасувати та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позовів ТОВ «Агродар-Україна» та ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивачі у суді не довели обставин, на які посилалися як на обґрунтування своїх вимог.

Оскільки рішення судів в частині вирішення позову ТОВ «Агродар-Україна» ніким не оскаржуються, тому на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряються.

У той же час з висновками судів в частині вирішення позову ОСОБА_3 повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 30 жовтня 2001 року та 01 січня 2005 року між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «АгроДар», правонаступником якого є ТОВ «Агродар-Україна», було укладено договори оренди земельних ділянок площею 4,46 га та 3,96 га № 175 та № 174 відповідно, які знаходяться на території Казарнянської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області. Вказані договори укладено на строк 10 років.

23 липня 2007 року між сторонами укладено додаткові угоди, на підставі яких було збільшено розмір орендної плати та продовжено строк дії вказаних договорів до 01 серпня 2018 року.

Обґрунтовуючи підстави зустрічного позову та заперечуючи проти позову ТОВ «Агродар-Україна», ОСОБА_3 посилалась на те, що не вчиняла будь-яких дій на продовження строку дії вказаних договорів оренди, додаткових угод до них не підписувала.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Передбачене ст. ст. 10, 27, ч. 1 ст. 143 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов'язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вважаючи недоведеною відсутність у ОСОБА_3 орендних зобов'язань перед ТОВ «Агродар-Україна», суди виходили із того, що у зв'язку з малим обсягом графічного матеріалу, який міститься у досліджуваних підписах, значною варіаційністю підписів-зразків ОСОБА_3, а також наявністю тільки 4-х вільних зразків її підписів, судовим експертом при проведенні судово-почеркознавчої експертизи не було встановлено, ким виконано підписи від імені ОСОБА_3 у додаткових угодах до договорів оренди земельних ділянок від 30 жовтня 2001 року та від 01 січня 2005 року.

У той же час, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 з підстав його недоведеності, на порушення приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України суди не сприяли витребуванню додаткових матеріалів для проведення експертизи, будь-яких висновків про неможливість їх витребування не навели.

Разом із тим суди не звернули уваги на те, що предметом зустрічного позову ОСОБА_3 з урахуванням уточнень від 09 вересня 2013 року були вимоги про визнання договорів оренди землі та додаткових угод до них недійсними та їх розірвання з підстав недодержання нотаріальної форми укладених угод, невідповідності справжності підпису в графі «орендодавець» у додаткових угодах та несвоєчасної оплати орендної плати.

У той же час суди не звернули уваги на те, що вимоги про визнання недійсними та розірвання правочинів є взаємовиключними. При цьому передбачене ч. 2 ст. 31 ЦПК України право сторін на уточнення позовних вимог судами не роз'яснено.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України в цій частині підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2014 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: Т. П. Дербенцева

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко