АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №215/521/14-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/1014/К/15 Демиденко Ю.Ю.
Категорія № 32 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Ляховської І.Є., Митрофанової Л.В.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" - Давиденка Андрія Олександровича, представника відповідача Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" - Копайгори Ігоря Васильовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" та Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" та Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (далі ПАТ "Кривбасзалізорудком") та Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПАТ "ЦГЗК") про стягнення моральної шкоди, в якому просив суд стягнути на його користь з відповідача ПАТ "Кривбасзалізорудком" 172088 грн. та з відповідача ПАТ "ЦГЗК" 91000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково: стягнуто на користь позивача моральну шкоду з ПАТ "Кривбасзалізорудком" - 13000,00 грн. та з ПАТ "ЦГЗК" - 7000,00 грн., на користь держави судовий збір - з ПАТ "Кривбасзалізрудком" 172,00 грн., та з ПАТ "ЦГЗК" 91,00 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ "Кривбасзалізорудком", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог до ПАТ "Кривбасзалізрудком".

Зокрема, позивач працював у шкідливих умовах праці не тільки на ПАТ "Кривбасзалізорудком", а і на ПАТ "ЦГЗК", у зв'язку з чим, ПАТ "Кривбасзалізорудком" не відповідає за шкоду, заподіяну яка могла бути заподіяна іншим підприємством.

Представник вважає, що позивач працював на ш. ім. Леніна, правонаступником якої є ПАТ "Кривбасзалізрудком" в період з 07.02.1989 року по 31.11.2003 року, тобто до набрання чинності діючим КЗпП України, у зв'язку з чим на його думку не підлягає застосуванню вимоги ст. 237-1 відповідного кодексу.

Також відповідач ПАТ "Кривбасзалізорудком" посилається на те, що розмір суми відшкодування моральної шкоди, стягнутий з відповідача ПАТ "Кривбасзалізорудком" на користь позивача, завищений та не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Також, на думку представника ПАТ "Кривбасзалізрудком" судом першої інстанції не взято до уваги, що обов'язковою умовою відшкодування моральної шкоди є наявність вини особи, яка її завдала. Проте представник вважає, що будь-яких протиправних дій відносно ОСОБА_6 підприємством н е вчинялось.

Судом, на думку представника ПАТ "Кривбасзалізрудком", не взято до уваги, що відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я від 08.04.2014 року № 248, наявність шкідливих умов праці законодавчо допускається та вони характеризуються такими рівнями шкідливості виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого.

Також представник відповідача зазначив, що укладаючи з ПАТ "Кривбасзалізорудком" трудовий договір, позивач був повідомлений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, підприємством було прийнято усі необхідні міри для забезпечення працівників безпечними умовами праці. позивач свідомо працював протягом тривалого часу в шкідливих умовах.

Крім того, відповідач ПАТ "Кривбасзалізрудком" вважає, що судом під час ухвалення рішення не взято до уваги, що ОСОБА_6 не надано належних доказів спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з профзахворюванням та не було доведено вини відповідача ПАТ "Кривбасзалізорудком" у спричиненні йому цієї шкоди, оскільки відповідно до п.19 акту про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання неможливо встановити посадових осіб, винних у виникненні у позивача професійного захворювання.

Вважає, що суд не дослідив питання чи забезпечувався ОСОБА_6 медикаментозним лікуванням за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, що може бути первинною підставою моральних страждань позивача через відсутність покращення стану здоров'я за рахунок такого забезпечення.

Крім того, представник ПАТ "Кривбасзалізрудком" вважає, що позивач звернувся з вказаним позовом до суду з пропуском строку позовної давності.

Крім того, представник ПАТ "Кривбасзалізрудком" вважає, що посилання позивача при розрахунку моральної шкоди на методику Ерделевського не можуть прийматись судом до уваги, оскільки по-перше дана методика розроблена російським вченим та не підлягає застосуванню на території України; та по-друге вказана методика розроблена для застосування в експертній практиці, в той час як позивач не є експертом та не володіє спеціальними знаннями в цій області знань.

В апеляційній скарзі ПАТ "ЦГЗК", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставило питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог до ПАТ "ЦГЗК".

Зокрема, представник ПАТ "ЦГЗК" в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про необхідність надання позивачем особисто пояснень щодо спричинення йому моральної шкоди.

Суд при ухваленні рішення не взяв до уваги, що позивач працював у шкідливих умовах праці не тільки на ПАТ "ЦГЗК", а і на ПАТ "Кривбасзалізорудком", що також підтверджується актом розслідування професійного захворювання позивача, у зв'язку з чим, ПАТ "ЦГЗК" на зобов'язане відповідати за шкоду, яка могла бути заподіяна іншим підприємством.

Вважає, що позивачем та його представником не доведено факту заподіяння позивачу моральної шкоди. Так, надаючи оцінку характеру та обсягу страждань позивача, суд зробив висновки виходячи з пояснень представника позивача та позовної заяви та за відсутності будь-яких доказів цьому факту в порушення вимог ст. 60 ЦПК України.

Також, на думку представника ПАТ "ЦГЗК", суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не взяв до уваги те, що позивач вільно погоджувався на створені умови праці, був попереджений про наявність шкідливих мов праці. До того ж протягом професійного маршруту ОСОБА_6 на ПАТ "ЦГЗК" протипоказань медичних органів щодо допуску його до роботи не було.

Судом, на думку апелянта, не взято до уваги, що зазначена позивачем потреба у лікуванні не відноситься до категорії моральних страждань, що підлягають компенсації, оскільки п.5 ст.21 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачено додатковий обов'язок Фонду забезпечити потерпілому разом із відповідними службами охорони здоров'я за призначенням лікарів повний обсяг постійно доступної, раціонально організованої медичної допомоги.

Крім того, судом порушено норми матеріального права та не застосовано до правовідносин сторін норми спеціального Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", відповідно до якого останній вже отримав одноразову виплату та щомісячні страхові виплати.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, загальний трудовий стаж ОСОБА_6 становить 36 років 8 місяців, з них більше 20 років він працював у шкідливих умовах, з яких: з 07.02.1989 року по 06.02.1991 року - підземним електрозварювальником, з 06.02.1991 року по 31.10.2003 року підземним електрослюсарем на ш. ім. Леніна виробничого об'єднання по видобутку руд підземним шляхом "Кривбасруда", правонаступником якого є ПАТ "Кривбасзалізрудком". Крім того в період з 14.04.2004 року по 19.10.2005 року та з 17.04.2006 року по 04.10.2012 року позивач працював електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування в підземних умовах на ш. ім. Оржонікідзе Відкритого акціонерного товариства "Центральний гірничозбагачувальний комбінат", яке є правонаступником ПАТ "ЦГЗК".

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 18 квітня 2013 року ОСОБА_6 встановлена наявність професійних захворювань з діагнозом: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.); 2) радикулопатія шийна і попереково-крижова з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу, в поєднанні з пері артрозом, ліктьових суглобів (ПФ першого -другого ст.).

Висновком МСЕК від 22.07.2014 року позивачу при повторному переогляді встановлено 30% втрати професійної працездатності, із яких: 15% по ХОЗЛ, 15% по радикулопатії, з наступним переоглядом 01.06.2016 року (а.с.24).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_6 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 30 травня 2013 року (а.с.20-23) причиною професійного захворювання ОСОБА_6 стало порушення перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Доводи апеляційних скарг відповідачів про добровільність виконання ОСОБА_6 робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з них обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці" й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи апеляційних скарг щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_6 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційних скарг про відсутність обов'язку підприємств відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2014 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Так, відповідно п.27 ст. 77 розділу VI "Особливі положення Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" та п.22 ст.71 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік" призупинено на 2006 та 2007 рік дію абзацу 4 ст. 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей), пп. "е" п.1 ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", а Законом № 107-VІ від 28.12.2007 року з п. 3 розділу X "Прикінцеві положення" вказаного Закону виключені слова, які б свідчили про відшкодування, за умов зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт новим абзацом, згідно якого відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової шкоди) застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання випадку припиняється з 01 січня 2008 року.

Доводи апеляційних скарг щодо неможливості нести відповідальність за шкоду, яка могла бути завдана іншим підприємством, оскільки ОСОБА_6 працював на підприємствах обох відповідачів, не приймається до уваги колегією суду, у зв'язку з тим, що згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 травня 2013 року, встановлено, що професійне захворювання позивача виникло за обставин праці як в ПАТ "ЦГЗК", так і в ПАТ "Кривбасзалізрудком".

Доводи апеляційної скарги ПАТ "Кривбасзалізрудком" щодо виникнення трудових правовідносин між ним ОСОБА_6 до набрання чинності КЗпП України не приймається до уваги колегією суду, оскільки такі правовідносини тривали після набрання чинності вказаним законом, до того ж згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 травня 2013 року, встановлено, що підставою для встановлення професійного захворювання ОСОБА_6 в тому числі послужив профмаршрут : з 02.1991 року по 03.1998 року та з 04.1998 року по 10.2003 року - підземний електрослюсар черговий та з ремонту устаткування, ш. ім. Леніна ВО "Кривбасруда" та ВАТ "Кривбасзалізрудком", правонаступником якого є ПАТ "Кривбасзалізрудком".

Доводи апеляційної скарги ПАТ "Кривбасзалізрудком" про те, що судом не взято до уваги пропущення позивачем тримісячного строку для звернення до суду за захистом свого порушеного права, не приймаються до уваги колегією суду, оскільки вони не відповідають положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, який встановлює, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування позивачем методики Ерделевського при розрахунку розміру моральної шкоди, не приймаються до уваги колегією суду, оскільки суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не приймав до уваги такий розрахунок позивача.

Доводи представника відповідача ПАТ "ЦГЗК" про те, що суд не заслухавши пояснень позивача, розглянув справу у його відсутності не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України участь у судовому засіданні є правом сторони, а не обов`язком.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили,

У зв'язку з чим доводи апеляційного скарги про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" та Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" - відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: