АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4207/2015 Головуючий в 1-й інстанції - Пасинок В.С.
Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним договору іпотеки та додатків до нього,-

в с т а н о в и л а:

В квітні 2014 року позивачі пред»явили вказаний позов до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» та зазначали, що 31.10.2005 року між АТ «Приватінвест» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №332, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 85 000,00 грн. зі сплатою 1,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (21% річних) і комісії в розмірі 0,16% від суми кредиту щомісяця в період сплати,взявши на себе зобов»язання по щомісячному погашенню кредиту, сплачуючи не менше 3 352,00 грн.,до складу яких входить тіло кредиту,відсотки та комісії.

01 листопада 2005 року між ВАТ АБ «Приватінвест» - іпотекодержателем та ними-іпотекодавцями, було укладено договір іпотеки,відповідно до умов якого ними була передана належна їм на праві власності квартира АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_6 за вказаним кредитним договором.

06 січня 2006 року між ПАТ КБ «Приватінвест»,ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений договір № 046/03/1 про заміну кредитора в зобов»язанні,за умовами якого відбулась заміна кредитора за кредитним договором №332 від 31 жовтня 2005 року шляхом відступлення в повному обсязі прав кредитора і ОСОБА_6 взяв на себе зобов»язання сплачувати на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» всі платежі,передбачені вказаним кредитним договором на умовах, передбачених цим договором.

13 січня 2006 року між ВАТ АБ «Приватінвест» та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір № 0401 про відступлення прав за іпотечним договором, за умовами якого права іпотекодержателя перейшли до ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором іпотеки від 01 листопада 2005 року.

19.09.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 332 від 31 жовтня 2005 року та договору № 046/03/1,за умовами якої банк збільшив суму кредиту до 186 000,00 грн. та змінив порядок погашення кредитної заборгованості, визнавши обов»язок позичальника вносити щомісячний платіж в сумі не менше 8578,45 грн..

19.09.2006 року між ними та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено додаткову угоду до договору іпотеки , п.1.1 якого було забезпечено зобов»язання позичальника за кредитним договором №332 від 31 жовтня 2005 року щодо повернення кредиту у розмірі 186 000,00 грн. зі сплатою 1,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (21% річних) і комісії в розмірі 0,16% від суми кредиту щомісяця в період сплати.

Згідно з додатковою угодою № 2 від 05 березня 2007 року до кредитного договору №332 від 31 жовтня 2005 року та договору №0401 від 06 січня 2006 року, банк зобов»язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк по 29 лютого 2012 року включно у вигляді термінового кредиту в розмірі 287 000,00 грн.. на споживчі потреби та сплату страхових платежів в розмірі 15 910,45 грн.,зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії в розмірі 0,16 від суми кредиту щомісяця.

05 березня 2007 року між ними та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено додаткова угода,відповідно до умов якої іпотека забезпечує вимогу банку іпотекодержателя,що випливає з кредитного договору №332 від 31 жовтня 2005 року, а також всіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку договору, за яким позичальник зобов»язаний повернути іпотекодержателю кредит в розмірі 302 910,45 грн.,зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії в розмірі 0,16 % від суми кредиту щомісяця, а також сплатити відсотків за користування кредитом при порушенні позичальником зобов»язань по погашенню кредиту в розмірі 3,96 % в місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості по кредиту, пеню в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочки зобов»язань зі сплати відсотків та комісії.

Посилаючись на те, що внаслідок укладення вказаних додаткових угод до кредитного договору банком в односторонньому порядку змінена відсоткова ставка за кредитним договором з 21 % до 27,4 %, тобто збільшився обсяг їх майнової відповідальності без їх згоди,позивачі просили визнати недійсними договір іпотеки від 01 листопада 2005 року та додаткові угоди до нього відповідно від 19 вересня 2006 року та від 05 березня 2007 року.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачів просить скасувати рішення суду першої інстанції,як таке,що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено,що 31.10.2005 року між АТ «Приватінвест» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №332,відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 85 000,00 грн. зі сплатою 1,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (21% річних) і комісії в розмірі 0,16% від суми кредиту щомісяця в період сплати,взявши на себе зобов»язання по щомісячному погашенню кредиту,сплачуючи не менше 3 352,00 грн.,до складу яких входить тіло кредиту,відсотки та комісії.

01 листопада 2005 року між ВАТ АБ «Приватінвест» - іпотекодержателя та позивачами іпотекодавцями було укладено договір іпотеки,відповідно до умов якого ними була передана належна їм на праві власності квартира АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_6 за вказаним кредитним договором.

06 січня 2006 року між ПАТ КБ «Приватінвест»,ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений договір № 046/03/1 про заміну кредитора в зобов»язанні,за умовами якого відбулась заміна кредитора за кредитним договором №332 від 31 жовтня 2005 року шляхом відступлення в повному обсязі прав кредитора і ОСОБА_6 взяв на себе зобов»язання сплачувати на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» всі платежі,передбачені вказаним кредитним договором на умовах,передбачених цим договором.

13 січня 2006 року між ВАТ АБ «Приватінвест» та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір № 0401 про відступлення прав за іпотечним договором,за умовами якого права іпотекодержателя перейшли до ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором іпотеки від 01 листопада 2005 року.

19.09.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №332 від 31 жовтня 2005 року та договору № 046/03/1,за умовами якої банк збільшив суму кредиту до 186 000,00 грн. та змінив порядок погашення кредитної заборгованості,визнавши обов»язок позичальника вносити щомісячний платіж в сумі не менше 8578,45 грн..

19.09.2006 року між позивачами та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено додаткову угоду до договору іпотеки і згідно з п.1.1 було забезпечено зобов»язання позичальника за кредитним договором №332 від 31 жовтня 2005 року щодо повернення кредиту у розмірі 186 000,00 грн. зі сплатою 1,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (21% річних) і комісії в розмірі 0,16% від суми кредиту щомісяця в період сплати.

Згідно з додатковою угодою №2 від 05 березня 2007 року до кредитного договору №332 від 31 жовтня 2005 року та договору №0401 від 06 січня 2006 року, банк зобов»язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк по 29 лютого 2012 року включно у вигляді термінового кредиту в розмірі 287 000,00 грн.. на споживчі потреби та сплату страхових платежів в розмірі 15 910,45 грн.,зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії в розмірі 0,16% від суми кредиту щомісяця.

05 березня 2007 року між позивачами та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено додаткова угода,відповідно до умов якої іпотека забезпечує вимогу банку іпотекодержателя,що випливає з кредитного договору №332 від 31 жовтня 2005 року,а також всіх додаткових угод до нього,які можуть бути укладені до закінчення строку договору,за яким позичальник зобов»язаний повернути іпотекодержателю кредит в розмірі 302 910,45 грн.,зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії в розмірі 0,16% від суми кредиту щомісяця,а також сплатити відсотки за користування кредитом при порушенні позичальником зобов»язань по погашенню кредиту в розмірі 3,96% в місяць,нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості по кредиту,пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочки зобов»язань зі сплати відсотків та комісії.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог,суд першої інстанції встановив і виходив з того,що відсутні підстави для визнання недійсними вищезазначених договору іпотеки та додаткових угод до нього,оскільки в ході розгляду справи не встановлено невідповідності вказаних договорів вимогам закону, а підстави на які посилаються позивачі в обґрунтування своїх вимог не доведені належними та допустимими доказами, як це передбачено нормами процесуального права.

Колегія суддів вважає такий висновок суду відповідним обставинам справи та вимогам закону, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, посилання в апеляційній скарзі на збільшення банком з 01.02.2009 року відсоткової ставки за кредитним договором з 21 % на рік до 27,4 %,що потягнуло без їх згоди збільшення обсягу майнової відповідальності поручителів, а відтак ця обставинам є підставою для визнання договору іпотеки та додаткових угод до нього недійсними не заслуговують на увагу,оскільки п.2.3,п.п.2.3.1 кредитного договору № 332 від 31 жовтня 2005 року передбачено право банку в односторонньому порядку переглядати ставку за користування кредитом, про що було відомо позивачам на час укладення договору іпотеки, і з чим вони погодились, підписавши договір іпотеки та додаткові угоди до нього.

Так, відповідно до п. 1.1 договору іпотеки від 01 листопада 2005 року, цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №332 від 31 жовтня 2005 року, а також з усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, тобто позивачам були відомі всі умови зазначеного кредитного договору, в тому числі і про право банку в односторонньому порядку переглядати ставку за користування кредитом.

До того ж , боржник ОСОБА_6 буд повідомлений про підвищення процентної ставки листом від 01.02.2009 року та погодився на таке збільшення, здійснюючи сплату за користування кредитом вже за новою відсотковою ставкою.

За вказаних обставин суд правильно зазначив у рішенні, що укладаючи вищезазначену угоду та додаткові угоди до неї, сторони діяли вільно у визначенні умов цих угод відповідно до вимог чинного законодавства і підстави визнавати їх недійсними за вказаними вимогами позивачів відсутні.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -