Справа №482/921/15-ц 16.11.2015 16.11.2015 16.11.2015
Провадження №22-ц/784/2640/15
Справа: 482/921/15-ц
Провадження № 22ц/784/2640/15 Головуючий у 1-й інстанції Ітрін М.В.
Категорія 7 Доповідач апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

16 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Харитоновою І.В.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2015 року, ухвалене за позовом ОСОБА_2 до Новоодеської міської ради Миколаївської області та її виконавчого комітету, Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області, третя особа - ОСОБА_3, про визнання протиправними і скасування рішення органу місцевого самоврядування та нотаріально посвідчених угод,

встановила:

28 травня 2015 року ОСОБА_2 пред'явила до суду вищезазначений позов до Новоодеської міської ради Миколаївської області та її виконавчого комітету, Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області, який уточнювала та обґрунтовувала наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_4

Після його смерті, 21 серпня 2009 року ОСОБА_3, племінник спадкодавця, одержав свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та площею 0,1211 га для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою.

05 травня 2011 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу продав житловий будинок ОСОБА_5

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 серпня 2011 року позивачу надано додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4

01 листопада 2011 року вона подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Не дивлячись на це, без її згоди, рішенням Новоодеської міської ради № 4 від 20 вересня 2013 року, за заявою ОСОБА_3 про добровільну відмову від права на земельні ділянки, припинено його право власності на частину успадкованої земельної ділянки загальною площею 0,1049 га, з них: 0,0457 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,0592 га - для ведення особистого селянського господарства, а 25 лютого 2014 року ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідчених угод безоплатно передав права власності на кожну з вказаних земельних ділянок у комунальну власність територіальної громади Новоодеської міської ради.

-2-

Рішенням Новоодеської міської ради № 8 від 25 квітня 2014 року затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж та передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

Позивач вказувала, що реєстрація речових прав ОСОБА_3 на земельні ділянки при відчуженні ним їх частин була незаконною та обидві земельні ділянки, частини з яких відчужив ОСОБА_3, входили до складу спадщини та підлягали перерозподілу між ними по цивільній справі за її позовом, яка розглядалась судом.

Посилаючись на порушення спадкових прав та грубі порушення земельного законодавства, позивач просила визнати протиправними вищезазначені рішення міської ради, та укладені договори і їх реєстрацію в Державному реєстрі прав, скасувавши їх, як такі що не відповідають вимогам Конституції України та українського законодавства.

Заперечуючи проти позову, відповідачі та третя особа - ОСОБА_3 посилались на те, що порушень прав позивача та чинного законодавства при винесені рішень та укладанні вказаних договорів не було допущено.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвали нове рішення, яким визнати протиправними вищезазначені рішення міської ради та угоди і їх реєстрацію в Державному реєстрі прав.

В запереченнях на апеляційну скаргу, виконавчий комітет Новоодеської міської ради, Новоодеська державна нотаріальна контора та ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просили відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з недоведеності порушення її спадкових прав та чинного законодавства при винесенні спірних рішень міської ради та укладенні договорів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Підстави припинення права власності на земельну ділянку визначені у ст. 140 ЗК України, а порядок припинення права власності на землю визначений ст. 142 цього Кодексу.

Зокрема, у ст. 142 Земельного кодексу України визначено, що припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою на підставі угоди про передачу права власності на земельну ділянку, яка підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько позивача - ОСОБА_4

-3-

Після його смерті, 21 серпня 2009 року ОСОБА_3, племінник спадкодавця, який своєчасно прийняв спадщину, одержав свідоцтва про право на спадщину за законом, як на житловий будинок АДРЕСА_1, здійснив державну реєстрацію права власності 18 жовтня 2010 року, так і на земельні ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та площею 0,1211 га для ведення особистого селянського господарства, розташовані за цією ж адресою. У зв'язку з цим, на Державних актах на право власності на вказані земельні ділянки державним нотаріусом зроблені відповідні відмітки про відчуження земельних ділянок та перехід права власності. 19 березня 2013 року проведено державну реєстрацію речових прав на земельні ділянки (а.с.37-42, 82-84).

Відповідно до п. «б» ч. 2, ч. 6 ст. 126 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідоцтва про право на спадщину видані ОСОБА_3, до яких долучені державні акти на право власності на вказані земельні ділянки, були належними документами, які посвідчували право власності на земельні ділянки, набуті шляхом спадкування.

З досліджених судом апеляційної інстанції інвентарних справ № 1147 на будинок по АДРЕСА_1 та № 5294 на будинок АДРЕСА_2 вбачається, що у 2010 році ОСОБА_3 на частині успадкованих земельних ділянок побудував новий житловий будинок, виділивши його в окрему адресу АДРЕСА_2. 18 жовтня 2010 року він отримав свідоцтво про право власності на це нерухоме майно (а.с. 167-176).

05 травня 2011 року за договором купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_3 продав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 за 52 000 грн. 06 травня 2011 року ОСОБА_5 зареєструвала своє право власності на житловий будинок (а.с.34-36, 120).

Зі змісту цього договору вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці (яка належала на праві власності ОСОБА_3.), площею 0,1000 га, кадастровий номер якої НОМЕР_1 та на земельній ділянці № 2 площею 0,1211 га, кадастровий номер - НОМЕР_2.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 серпня 2011 року, яке набрало законної сили 10 жовтня 2011 року, позивачу надано додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4

01 листопада 2011 року вона подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2012 року, та рішенням цього ж суду від 14 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14 листопада 2012 року ОСОБА_2 відмовлено у позові про визнання недійсним вищезазначеного договору купівлі-продажу житлового будинку.

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про перерозподіл спадщини та внесення змін до свідоцтв про право на спадщину.

У зв'язку з продажем жилого будинку ОСОБА_5, 07 червня 2013 року ОСОБА_3 подав заяву до Новоодеської міської ради про передачу в комунальну власність земельної ділянки площею 0,0592 га для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки площею 0,0457 га для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1.

-4-

Рішенням Новоодеської міської ради № 4 від 20 вересня 2013 року, на підставі заяви ОСОБА_3, припинено його право власності на частину успадкованої земельної ділянки загальною площею 0,1049 га, з них: 0,0457 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,0592 га - для ведення особистого селянського господарства (а.с.69).

25 лютого 2014 року ОСОБА_3 на підставі посвідчених державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області Магда Г.В. угод безоплатно передав права власності на кожну з вказаних земельних ділянок у комунальну власність територіальної громади Новоодеської міської ради (а.с.25-32, 33).

Рішенням Новоодеської міської ради № 8 від 25 квітня 2014 року затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж та передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (а.с.76-77). 26 листопада 2014 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на земельні ділянки (ас.с.119-120).

Отже, як встановлено, у зв'язку з відчуженням житлового будинку ОСОБА_5 було проведено поділ успадкованих ОСОБА_3 земельних ділянок: земельна ділянка, площею 0,1000 га, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, поділена - на земельну ділянку площею 0, 0457 га кадастровий номер НОМЕР_3 (АДРЕСА_1) та земельну ділянку площею 0, 0543 га кадастровий номер НОМЕР_4 (АДРЕСА_2); земельна ділянка площею 0,1211 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, - на земельну ділянку площею 0,0592 га кадастровий номер НОМЕР_5 (АДРЕСА_1) та земельну ділянку площею 0,062 га кадастровий номер НОМЕР_6 (АДРЕСА_2).

За загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником відповідної земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Отже, відповідно до ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 цього ж Кодексу слід виходити з того, що з відчуженням ОСОБА_3 житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 05 травня 2011 року, його право власності щодо частин успадкованих земельних ділянок було припиненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частина 2 і 3 ст. 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.

Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм в натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Як встановлено, позивач подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини лише 01 листопада 2011 року, тобто після того, як вищевказані частини земельних ділянок набули ознак об'єкта права власності ОСОБА_5 Права на сплату грошової компенсації спадкоємцем ОСОБА_3 позивач не позбавлена. А тому висновок суду першої інстанції про те, що вищезазначеними рішеннями Новоодеської міської ради і спірними нотаріально посвідченими угодами спадкові права ОСОБА_2 щодо перерозподілу спадщини (земельних ділянок) не порушені, є вірним.

-5-

Більш того, як вбачається з матеріалів справи 26 листопада 2014 року проведено державну реєстрацію права власності набувача (ОСОБА_5.) земельних ділянок. Проте, право власності набувача на вказані земельні ділянки, позивач не оспорювала та вимог до неї у даній справі не пред'являла.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог достатніх достовірних доказів, які б спростовували зазначені вище обставини, не подала і такі докази відсутні в матеріалах справи.

За такого, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, встановив правовідносини між сторонами та, виходячи з положень ст. 140, 142 ЗК України, ст. 1280 ЦК України, які визначають підстави припинення права власності на земельну ділянку та умови щодо перерозподілу спадщини, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними і скасування рішень органу місцевого самоврядування та нотаріально посвідчених угод. У зв'язку з чим, обґрунтовано ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів у справі, висновків суду не спростовують і не є підставою для скасування правильного по суті рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому правових підстав до задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір за подану апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: