22-ц/775/410/2015(м)
Категорія 50 Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Супрун М.Ю., Попової С.А.

при секретарі Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Збільшено розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду від 14 травня 2007 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 525 гривень щомісячно до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до повноліття дитини.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 21 квітня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин, які мають значення для вирішення справи, просить змінити рішення, збільшити розмір аліментів з 525 грн. до ? частини всіх видів доходу щомісяця до досягнення дитиною повноліття, відшкодувати понесені нею судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, заперечення ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 14 травня 2007 року з ОСОБА_3 на корить ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі щомісячно 525 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 березня 2007 року і до повноліття дитини.

Відповідач ОСОБА_3 з травня 2012 року працює керуючим філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», отримує заробітну плату, середньомісячний розмір якої складає 21 626 грн. 74 коп.

10 червня 2010 року між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1.

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 від 21 березня 2008 року, ОСОБА_3 є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З огляду на викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.212 ЦПК України), правильно застосувавши положення ст.ст. 183, 184, 192 СК України та роз'яснення, надані у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, дійшов вірного висновку про те, що враховуючи обставини, зазначені в ст.182 СК України, з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/6 частини, а не ? частини заробітку.

Посилання позивача на збільшення витрат на утримання дитини у зв'язку з її навчанням та розвитком не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки законом передбачений інший порядок компенсації цих витрат.

Суд першої інстанції визначаючись з розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, навів обґрунтування прийнятого ним рішення, а не встановлював факти. Тому, доводи апеляційної скарги щодо виходу суду за межі заявлених вимог є безпідставними.

Що ж стосується невірного визначення судом розміру аліментів не у частці від всіх видів заробітку (доходу), то ці доводи апелянта є неспроможними, оскільки стягнення аліментів повинно здійснюватись відповідно до положень СК України, зокрема, ч.3 ст.181, ст.183 СК України, у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.

Інші доводи позивача ОСОБА_2, наведені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду, правильність висновків суду не спростовують та не свідчать що при ухвалені рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для зміни рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду в розмірі 243 грн. 60 коп. стягнуто з відповідача на її користь додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 21 квітня 2015 року, яке сторонами не оскаржується.

Підстави для відшкодування відповідачем витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 121 грн. 80 коп. відсутні, оскільки в задоволені апеляційної скарги позивачу відмовлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: