Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.09.2015 Справа №607/12417/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі судового засідання: Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, надалі відповідач, в якому просить стягнути заборгованість по розписці в сумі 8000 доларів США, що станом на 20.07.2015р. в гривневому еквіваленті становить 176000 грн.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що він позичив ОСОБА_2 8000 доларів США, на підтвердження чого вона написала розписку. Вказану суму зобовязувалася повернути до 19.08.2013р. Однак, у визначний строк сума позики повернута не була, чим порушені його права і що стало підставою для звернення до суду для стягнення неповерненої суми позики в судовому порядку. Зазначає, що суму коштів позичив, оскільки ОСОБА_2 зобовязувалася сплачувати проценти за користування позикою.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнають, мотивуючи тим, що ОСОБА_2 мала намір позичити в ОСОБА_1 суму коштів для вирішення питань, написала розписку 19.08.2012р., проте кошти їй повинні були передативася 20.08.2012р. В цей день вона була затримана працівниками міліції, а відтак ніяких коштів від ОСОБА_1 не отримувала.

Суд, розглянувши матеріали справи, встановив наступне.

19 серпня 2012 року ОСОБА_2 написала розписку, за умовами якого вона в ОСОБА_1 позичила кошти в сумі 8000 доларів США і зобовязується їх повернути до 19.08.2013р. Розписка написана добровільно і без натиску.

У відповідності до положень статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановленні договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що факт повернення позики, не підтверджений матеріалами справи, оскільки, аналізуючи норми цивільного законодавства момент повернення позики може підтверджуватися розпискою, прибутковим касовим ордером юридичної особи чи іншим документом, що підтверджує факт її повернення. Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Позивачем долучений до матеріалів справи оригінал розписки від 19.08.2012р., що свідчить про факт отримання відповідачем суми коштів та невиконання зобовязання по поверненні коштів.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач порушила умови розписки та норми чинного законодавства, належними і допустимими доказами не підтвердила своїх пояснень щодо неотримання суми позики згідно розписки від 19.08.2012р., а тому позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із позичальника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 8000 доларів США, із визначеним позивачем гривневим еквівалентом станом на дату подання позову 20.07.2015р. 176 000 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодовуються за рахунок відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 60, 88, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. ст. 525, 530 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 8000 доларів США, що еквівалентно станом на 20.07.2015р. становить 176 000 грн. задовольнити.

2.Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент. номер НОМЕР_1, м. Тернопіль, вул. Руська,9/19) на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 8000 доларів США, що в еквівалентні станом на 20.07.2015р. становить 176000 грн., 1760 грн. в повернення сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_3