Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Писаної Т.О.,Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що є користувачем послуги web-інтерфейс Liqpay, що надається публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») з переказу грошових коштів на підставі укладеної між сторонами угоди.

15 лютого 2014 року позивач в мережі Інтернет через платіжну систему liqpay.com здійснив операцію на суму 1 тис. доларів США, для чого надав дистанційне розпорядження банку виконати зазначену операцію. Дану суму грошових коштів 18 лютого 2014 року було списано з карткового рахунка позивача, відкритого в АТ «Сбербанк Росії».

Протягом 10 днів оплата ПАТ КБ «ПриватБанк» не була здійснена. Співробітник відповідача пояснив це тим, що банк, з картки якого був здійснений платіж, не надав підтвердження операції протягом п'яти днів, а тому дана операція була відхилена. Позивач вважає, що твердження відповідача не відповідає дійсності, оскільки він отримав з АТ «Сбербанк Росії» лист щодо надання банком всієї необхідної інформації та відповідей на запити ПАТ КБ «ПриватБанк».

28 лютого 2014 року на рахунок позивача були повернуті грошові кошти у розмірі 8 850,00 грн, що за курсом НБУ станом на цей день склало 769,57 доларів США.

На підставі вказаного позивач просив стягнути на його користь з відповідача 248,00 доларів США, що еквівалентно 2 743,00 грн, 5 тис. грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів у розмірі 2 743,00 грн скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що його вимоги є безпідставні та необґрунтовані.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошових коштів та ухвалюючи у цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог, апеляційний суд виходив із доведеності цих вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 3 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перераховувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Також положеннями вказаного Закону визначено, що банк, який обслуговує платника, та банк, який обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 ст. 22 цього Закону.

У разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Так, судами встановлено, що ОСОБА_6 є користувачем послуги web-інтерфейс Іiqpay, що надається ПАТ «КБ «ПриватБанк» з переказу грошових коштів, скориставшись якою 15 лютого 2014 року в мережі Інтернет через платіжну систему Liqpay.com здійснив платіж на суму 1 тис. дол. США.

15 лютого 2014 року від ПАТ КБ «ПриватБанк» з поштової скриньки о 19:27 надійшов запит (security check) щодо легітимності проведення клієнтом операції з кодом авторизації 103500, що була проведена 15 лютого 2014 о 18:50:24. У security check було зазначено прохання надати відповідь ПАТ КБ «ПриватБанк» протягом 48 годин з моменту отримання запиту. Крім того, у запиті від ПАТ КБ «ПриватБанк» вказано, що у разі якщо ПАТ «Сбербанк Росії» не надасть відповідь протягом 48 годин, платіж буде враховуватись ПАТ КБ «ПриватБанк» легітимним та підтвердженим.

Після підтвердження клієнтом легітимності проведення зазначеної вище операції 17 лютого 2014 року о 17:03 ПАТ «Сбербанк Росії» надіслано до ПАТ КБ «ПриватБанк» (поштова скринька ) підтвердження легітимності операції з кодом авторизації 103500.

На сервері архівування зовнішньої пошти за 17 та 18 лютого 2014 року повідомлення про помилку доставки вказаного листа від сервера ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутнє, що підтверджує успішність доставки.

18 лютого 2014 року з карткового рахунка позивача були списані кошти у розмірі 8850,00 грн, що у валюті рахунку становило 1 009,12 дол. США.

03 березня 2014 року на рахунок позивача відповідачем були повернуті кошти у розмірі 8 850,00 грн, що становило 769,57 дол. США.

Повертаючи грошові кошти на картку позивача, відповідач у листі від 25 березня 2014 року посилався на те, що повернення коштів мало місце у зв'язку з тим, що ПАТ «Сбербанк Росії» не надано відповідь на запит про проведення операції.

Апеляційним судом встановлено, що вказані обставини спростовуються як вищезазначеними листами ПАТ «Сбербанк Росії», так і запереченнями відповідача, згідно з якими грошові кошти з картки позивача у ПАТ «Сбербанк Росії» були перераховані на транзитний рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 8 850,00 грн. (а.с. 22).

Крім того, використання банками security check в своїй роботі не регламентується операційними правилами, про що свідчить і зміст термінового запиту авторизації перевірки безпеки, за яким у разі не отримання упродовж 48 годин від дати передачі факсу банк буде розглядати вказану транзакцію законною та легітимною.

Враховуючи вказані обставини, а також те, що з вини відповідача не було проведено переказу грошових коштів в мережі Інтернет через платіжну систему Liqpay.com, грошові кошти повернуті позивачу з порушенням встановлених законом строків, у меншому розмірі внаслідок коливання курсу валют, то колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 2 743,00 грн як збитків на підставі п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України та відповідно до ст. 1073 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що, задовольняючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
Т.О. Писана
О.М. Ситнік