Справа № 750/2182/15-ц Провадження № 22-ц/795/1063/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Литвиненко І. В. Доповідач - Хромець Н. С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Горобець Т.В., Бечка Є.М.
при секретарі:Мартиновій А.В.
за участю:представника відповідача Черниш І. А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційні скарги ОСОБА_6 і Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року ОСОБА_6 заявила позов про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 2246,58 грн. заподіяних збитків та 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що відповідач внаслідок неналежного (несвоєчасного) виконання свого зобов'язання по виплаті їй коштів, як вкладнику ПАТ «Банк «Демарк», заподіяв їй збитки у розмірі упущеної вигоди, що становить 2000 грн., виходячи із 24% річних. Крім того, позивач просила стягнути 246,58 грн., тобто 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України. В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач посилалась на те, що дії працівників банку, які полягали у протизаконному затягуванні повернення грошей, створенні нервового напруження навіть в прийнятті заяви, нав'язуванні невигідних для позивача умов, а також безкінечне стояння в чергах, здійснили негативний вплив на психологічний її психологічний стан, порушили сталий життєвий лад і спілкування.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, на користь позивача з відповідача стягнуто 3% річних за 12 днів прострочення виконання зобов'язання в сумі 197, 26 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач вважає рішення місцевого суду незаконним, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Позивач посилається на порушення судом першої інстанції статей 22, 23 ЦК України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 41 Конституції України.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач посилається на те, що висновок суду про існування між сторонами по даній справі зобов'язальних відносин, у тому числі і щодо виконання грошового зобов'язання, є безпідставним, а відтак незаконно застосована ст. 625 ЦК України та стягнуто на користь позивача три проценти річних. На думку відповідача, не відповідає встановленим по справі обставинам висновок суду про протиправну затримку виплати позивачці відшкодування коштів за її вкладом у ПАТ «Банк «Демарк», оскільки письмова заява і документи, передбачені Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14, подані нею 01 грудня 2014 року.

У судовому засіданні сторони підтримали свої апеляційні скарги і не визнали скарги один одного.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, а саме в частині вимог щодо скасування рішення про задоволення позовних вимог про стягнення 196,27 грн. в якості трьох процентів річних за затримку виплати грошей у зв'язку з неправильним застосуванням судом матеріального права, а саме ст. 625 ЦК України, яка не підлягає застосуванню при вирішенні спору між сторонами у даній справі.

По справі встановлено, що між сторонами виник спір у зв'язку із здійсненням повноважень банку-агента (п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), через який Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснював виплату гарантованих сум відшкодування за вкладами клієнтів публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк». Такі повноваження відповідач здійснював відповідно до договору від 14 листопада 2014 року, укладеного між ПАТ «Банк «Демарк» та відповідачем (а.с. 26-27) і в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням про порядок відшкодування фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 № 14 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 р. за № 1548/21860. Між позивачем і відповідачем не існувало відносин зобов'язального характеру або правочинів, за якими позивач мала права кредитора а відповідач обов'язки боржника. За визначенням, даним у п. 15 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суб'єктами правовідносин, які регулюються цим Законом є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний Банк України, банки та вкладники. Відповідно, правовідносини між цими суб'єктами регулюються названими вище Законом і Положенням. Норми Книги п'ятої Цивільного Кодексу України «Зобов'язальне право» не можуть застосовуватись при вирішені спорів з приводу виплати відшкодування коштів за вкладом фізичної особи за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Між вкладником і банком-агентом не виникають зобов'язання за договором банківського вкладу. Кошти Фонду не є вкладом фізичної особи, а є лише коштами для здійснення відшкодування за вкладом у розмірі, визначеному п.3 Положення про порядок відшкодування фондом гарантування вкладів фізичних осіб. До їх виплати фізичній особі - вкладнику банку, який ліквідується, кошти є власністю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а тому доводи позивача щодо незаконного користування її власністю не ґрунтуються на вимогах закону. Відтак, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків (упущеної вигоди) відповідає встановленим по справі обставинам і вимогам закону. Виходячи з наведеного вище, ст. 623 ЦК України також не може бути застосована при вирішенні даного спору.

Крім того, висновок суду і доводи позивача щодо незаконної затримки виплати відшкодування за вкладом не ґрунтуються на досліджених у справі доказах. Так, п.1.2 Договору від 14 листопада 2014 року визначено, що відповідач здійснює виплату коштів починаючи з наступного робочого дня з дати отримання коштів від Банку «Демарк» і закінчуючи 29 грудня 20014 року. Заява позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за формою, рекомендованою в додатку 13 до Положення про порядок відшкодування фондом гарантування вкладів фізичних осіб надійшла 01 грудня 2014 року, в цей же день кошти були перераховані на поточний рахунок позивача і отримані нею готівкою 03 та 04 грудня 2014 року, з врахуванням вимог Інструкції з організації касової роботи та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк», оскільки виплачена сума перевищувала у кілька разів ліміт готівки у касі відділення банку (а.с. 31,51, 52). Такі дії банку-агента відповідають вимогам п. 2.2.3 Договору від 14 листопада 2014 року і п. 9 Положення про порядок відшкодування фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Додане до справи за клопотанням позивача повідомлення на офіційному сайті відповідача про початок виплат коштів вкладникам банку «Демарк», на яке позивач посилається як на Порядок виплат, не є нормативним актом, у тому числі і локальним, який регулює порядок виплат. Ця публікація є лише повідомленням про початок виплат та про перелік документів необхідних для ідентифікації особи вкладника банку «Демарк». Крім того, в тексті його вказано, що виплата коштів проводиться з використання внутрішньобанківської системи термінових переказів, використання якої неможливе без додержання відповідної технології (а.с. 53-55).

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди також не може бути скасованим. Пропозиції відповідача відкрити рахунок для зберігання коштів, у тому числі і депозитний, чинним законодавством не заборонені. Суб'єктивне сприймання позивачем таких пропозицій як нав'язливих і здійснених з метою примусу укласти депозитний договір не є підставою для висновку про заподіяння моральної шкоди. Відмова позивача від пропозицій банку прийнята, кошти виплачені. Інші доводи апеляційної скарги позивача також не можуть бути підставою для задоволення її апеляційної скарги. Відповідь на звернення ОСОБА_6 від 20 листопада 2011 року надана 01 грудня 2011 року, тобто у термін, встановлений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2015 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_6 197,26 грн. скасувати і відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: