АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2/641/3808/2014
Провадження № 22-ц-/790/1345/15 Головуючий І інстанції: Ященко С.О.
Категорія: сімейні Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Хорошевського О.М., Пшенічної Л.В.,

при секретарі - Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 09.10.2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.08.2014 року шлюб розірвано.

В період шлюбу 25 березня 2013 року за спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1, договір купівлі-продажу оформлено на ім'я ОСОБА_2, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири як об'єкту спільної сумісної власності.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано за нею право власності на 1/100 частину квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, встановив фактичні обставини справи, правильно визначився з юридичною оцінкою правовідносин, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального і процесуального права до спірних правовідносин.

Розглядом справи достеменно встановлено що з 09.10.2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу була придбана спірна квартира.

25 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі - продажу, згідно умов якого відповідач передав у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.С. та зареєстровано в реєстрі за № 975.

Того ж дня, між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу, у відповідності до умов якого відповідач прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 та сплатив за неї певну грошову суму. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 986

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд виходив із того, що сума від продажу квартири АДРЕСА_3 у розмірі 421 200 грн. використана ОСОБА_2 для придбання квартири АДРЕСА_1 вартістю 429 300 грн., отже 98/100 частин спірної квартири є особистою власністю ОСОБА_2 (421200 грн. складає 98/100 від вартості спірної квартири).

Висновок суду з яким погоджується судова колегія, ґрунтується на основі повно встановлених фактичних обставин, погоджується з положеннями ст. ст. 57, 60, 61, 69 СК України та роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", відповідає вимогам ст. 57, 58, 59, 60, 64 ЦПК України.

Так, за положеннями ст. 57 СК України не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі тощо.

Відповідно до п.п. 22.-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11, від 21 грудня 2007 рокуподіл спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК Українита ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

За п.23. вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК Україниможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність та допустимість і взаємний зв'язок у їх сукупності, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, на виконання положень ч. 3 ст. 215 ЦПК України привів мотиви, з яких вважав встановленою наявність фактів для часткового задоволення позову ОСОБА_1 та їх відсутності для визнання спірної квартири у повному обсязі об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а 2/100 її частини правильно визнав спільним сумісним майном подружжя, оскільки на придбання квартири витрачені спільні кошти подружжя у розмірі 8100 грн..

Суд правильно застосував зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

За ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, ухвалив законне рішення на основі повно в всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -