Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/3602/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Сіромашенко Н.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновок суду про відсутність можливості у відповідача сплачувати аліменти повнолітньому сину, який продовжує навчання, є невірним, оскількии відповідач не знаходиться на обліку в органах зайнятості, не вважається таким, що втратив працездатність, не потребує фінансової підтримки і не знаходиться на утриманні, а отже - самостійно задовольняє свої матеріальні потреби. Судом не взято до уваги те, відповідач працював до 2009 року на різних посадах, тобто мав стабільний дохід.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, не доведеність відповідачем відсутності у нього можливості сплачувати аліменти.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 1 вересня 2014 року ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання уНаціональному авіаційному університеті за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр занапрямом 6.170101 "Безпека інформаційних і комунікаційних систем».

Відповідно до п.п. 3.3, 3.5, 3.6. Договору про навчання №14-2/ОФ-1363 від 01 вересня 2014 року вартість навчання складає 1 286 грн. на місяць у межах 5 місяців, що складають семестр. Загальна вартість освітньої послуги за 3 роки складає 38 580 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 серпня 2014 року буловстановлено, що ОСОБА_4 проживає разом з позивачем ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні.

Відповідач не працює, у 2013 - 2014 рр. доходів не отримував, що підтверджується довідкою ДПІ у Шевченківському районі головного управління Міндоходів у м. Києві від 17 грудня 2014 року № 9287/Л/26-59-18-05-18 та записами у трудовій книжці відповідача.

31 жовтня 2014 року (відповідно до штампу поштового відділення на конверті) позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що її та ОСОБА_5 повнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, проте відповідач відмовляється брати матеріальну участь у навчанні їхнього сина. Просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина ОСОБА_4, який продовжує навчання в розмірі 584,55 грн. щомісячно, виходячи з вартості навчання, кількості місяців навчання.

Відповідач позов не визнав, його представник посилався на те, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає. що він відповідає встановленим судом обставинам справи та вимогам закону, а саме положенням ч.ч.1,3 ст.199 СК України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення двадцяти трьох років, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, якщо батьки можуть надавати матеріальну допомогу.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про неповне з'ясування судом обставин справи та неналежну оцінку доказів, а саме не врахування відомостей, зазначених у довідці ДПІ про те, що відповідач отримав сукупний дохід у сумі щонайменше 31 109,21 грн., а відповідно до трудової книжки до 2009 року він працював та мав стабільний дохід, на даний час не перебуває на обліку в органах зайнятості та є працездатним, судова колегія відхиляє, зважаючи на наступне.

Як вбачається з рішення суду наведені обставини та докази були досліджені судом першої інстанції та було встановлено з трудової книжки відповідача та довідки ДПІ те, що, з лютого 2013 року по березень 2014 року відповідач не працює, доходів не має.

Та обставина, що відповідач до 2009 року мав стабільний доход, на даний час він є працездатною особою не є підставою, з урахуванням положень ст. 199 СК України, для стягнення з нього коштів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач утримує себе самостійно, не потребує фінансової підтримки також не свідчать про те, що у відповідача є можливість утримувати повнолітнього сина. Крім того, пояснення представника відповідача про те, що відповідач фактично перебуває на утриманні своєї сестри, стороною позивача не спростовані, доказів про те, що відповідач має достатній доход для того, щоб утримувати повнолітнього сина не надано.

З доводами апеляційної скарги третьої особи про те, що відповідач не довів відсутність у нього можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина, судова колегія не погоджується, вважає, що у даному випадку позивачем не доведено наявності такої можливості у відповідача, а останнім надано докази, які підтверджують відсутність доходу, з якого відповідач міг би сплачувати такі аліменти.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: