У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Маляренка А.В.,Писаної Т.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про поділ спадкового майна та стягнення компенсації, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту, визнання майна таким, що не є спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на спадкове майно, поділ спадкового майна, за зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, третя особа − Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно та поділ спадкового майна, припинення права власності, стягнення компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права на спадщину та поділ спадкового майна, стягнення компенсації, з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею право на спадщину за законом на ј частини спадкового майна та залишити це майно у власності ОСОБА_7 з виплатою їй компенсації його вартості у розмірі 220 728 грн, а також визнати за нею право власності на депозитний вклад на суму 1 606 грн 19 коп. та рахунок на суму 10 000 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_10, спадкоємцями якого за законом є вона, його дружина - ОСОБА_7 та діти: ОСОБА_8, ОСОБА_9 Всі спадкоємці звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Відповідачі не визнають частину майна померлого такого, що підлягає спадкуванню, а ОСОБА_7 не подає до нотаріальної контори правовстановлюючі документи на спадкове майно, що унеможливлює отримання нею свідоцтва про право на спадщину.

У квітні 2010 року ОСОБА_7 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поділ спадкового майна, просила стягнути з кожного з відповідачів по 127 584 грн. 25 коп. на її користь.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_10 до його смерті − ІНФОРМАЦІЯ_1, але з березня 2003 року вони проживали окремо. У цей період вона придбала за власні кошти автомобіль марки «Деу Ланос» та приватизувала земельну ділянку, тому це майно належить їй на праві власності та не входить до складу спадщини. Крім того, вона повернула борг у розмірі 400 000 грн за договором безпроцентної цільової позики, укладений ОСОБА_10 під час їхнього окремого проживання, який він не повернув. У цей період вона провела ремонт квартири АДРЕСА_1 на суму 194 216 грн, встановила броньовані двері у квартирі АДРЕСА_2, вартістю 3 200 грн. Також за свій рахунок вона поховала чоловіка та встановила пам'ятник, витративши на це 10 029 грн. Зазначені суми мають бути поділені між спадкоємцями у рівних частках.

У квітні 2011 року до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися ОСОБА_8 та ОСОБА_9, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вони є дітьми ОСОБА_10, просили визнати право власності за ними на їх частки спадкового майна.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволено частково.

Визнано право власності у порядку спадкування на майно спадкодавця - ОСОБА_10 за ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, за кожним на:

− 1/8 частини квартири АДРЕСА_1, вартістю частки 73 125 грн;

− 1/8 частини квартири АДРЕСА_2, вартістю частки 55 000 грн;

− 1/48 частини квартири АДРЕСА_3, вартістю частки 9 791 грн 66 коп.;

− 1/48 частини квартири АДРЕСА_4, вартістю частки 9 583 грн 33 коп.;

− 1/8 частини гаража АДРЕСА_5, вартістю частки 8 375 грн;

− 1/4 частини автомобіля марки «Шевроле Лачетті», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю частки 12 025 грн 75 коп.;

− 1/4 частини коштів на депозитному вкладі НОМЕР_4 «Постійний» від 02 серпня 2007 року у відділенні № 4 товариства з обмеженою відповідальністю комерційного банку «Столиця» на ім'я ОСОБА_10 із залишком коштів на вкладному (депозитному) рахунку № НОМЕР_3 у розмірі 10 000 грн та нарахованими процентами (рахунок № НОМЕР_3) у розмірі 1 606 грн 19 коп., сумою частки 2 901 грн 54 коп.

Припинено право власності ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 та визнано за ОСОБА_7 право власності на: квартиру АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_2; 1/6 частини квартири АДРЕСА_3; 1/6 частини квартири АДРЕСА_4; гараж АДРЕСА_5; автомобіль марки «Шевроле Лачетті», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_7 право особистої власності на автомобіль марки «Деу Ланос», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 грошову компенсацію у розмірі по 66 573 грн 59 коп. кожному.

В іншій частині позовних вимог сторін відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року скасовано ухвалу апеляційного суду м. Києва у частині залишення без змін рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 січня 2013 року про задоволення позову ОСОБА_6 та стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошової компенсації у розмірі 66 573 грн 59 коп., а в іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 квітня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 березня 2014 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 січня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2014 року ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 березня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошової компенсації у розмірі 66 573 грн 59 коп. скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 січня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошової компенсації у розмірі 66 573 грн 59 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію у розмірі 66 573 грн 59 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошової компенсації в сумі 66 573 грн 59 коп. та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 понесені витрати на поховання та встановлення пам'ятника, з яких кожен зі спадкоємців повинен повернути 1 327 грн 15 коп., а також встановивши, що на момент смерті спадкодавець мав боргове зобов'язання перед ОСОБА_11 у сумі 400 000 грн, яке ОСОБА_7 виконала, відтак є підстави для розподілу між іншими відповідачами, як спадкоємцями, частки у виконаному зобов'язанні (167 900 грн 74 коп. − 1327 грн 15 коп. − 100 000 грн = 66 573 грн 59 коп.), отже ,сплативши борг перед кредитором, ОСОБА_7 отримала право зворотної вимоги до кожного з решти боржників у рівній частці на підставі ст. 544 ЦК України.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошової компенсації, апеляційний суд виходив з того, що солідарна відповідальність спадкоємців суперечить суті та змісту ст. 1282 ЦК України, на підставі якої у спадкоємців виникає обов'язок здійснити розрахунки із кредитором в межах отриманої частки у спадщині.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з 11 серпня 1982 року ОСОБА_10 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, а з березня 2003 року подружжя проживало окремо.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

Спадкоємцями померлого є його дружина ОСОБА_7, діти: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також мати - ОСОБА_6

До складу спадкового майна, щодо поділу якого між сторонами спору не виникло, увійшли: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1; 1/2 частини квартири АДРЕСА_3; Ѕ частини квартири АДРЕСА_2; 1/2 частини металевого гаража АДРЕСА_5.

Спірним майном, що увійшло до складу спадщини, є: квартира АДРЕСА_4; автомобілі марок «Деу Ланос» та «Шевроле Лачетті»; депозитний вклад у розмірі 11 606 грн 19 коп.; борг спадкодавця за договором позики у розмірі 400 000 грн; кошти на ремонт квартири, встановлення дверей та пам'ятника.

У визначений законом строк всі спадкоємці звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

12 травня 2008 року ОСОБА_11 звернувся до нотаріальної контори із заявою про виконання спадкоємцями обов'язку щодо сплати заборгованості ОСОБА_10 за договором безвідсоткової позики від 18 червня 2004 року в розмірі 400000 грн.

27 листопада 2008 року ОСОБА_11 повідомив нотаріальну контору про те, що ОСОБА_7 сплатила йому суму заборгованості за договором позики у повному розмірі.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України відповідати перед кредитором за борги ОСОБА_10 мають всі його спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Оскільки ОСОБА_7 отримала право зворотної вимоги (регресу) до кожного з решти з боржників у рівній частці (ст. 544 ЦПК України), яким остання скористалася у спосіб, що не суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 601 ЦК України.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційний суд помилково скасував правильне рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яке не відповідає вимогам закону, останнє підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції − залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного м. Києва від 02 жовтня 2014 року скасувати та залишити в силі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 січня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошової компенсації в сумі 66 573 грн 59 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко Т.О. Писана