Справа № 188/1061/15-ц
Провадження № 2/188/559/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бурди П.О., при секретарі Хандрига Л.І., за участю позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

10.08.2015 зареєстрована позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позивачка зазначає в уточненому 01.09.2015 року позові, що 9 вересня 1995 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3, який у цей же день було зареєстровано виконкомом Петропавліської сільскої ради Петропавліського району Дніпропетровської області, актовий запис № 8. Її дошлюбне прізвище Собакар.

У шлюбі у них народилося двоє синів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить актовий запис за № 11 від 2 липня 1998 року, який зареєстровано у виконкомі Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить актовий запис № 4 від 12 липня 2006 року, який зареєстровано у виконкомі Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Позивачка стверджує, що шлюб з самого початку склався, як благополучний, але потім з часом взаємовідносини подружжя ускладнилися й стали напружені, а в останні декілька років зовсім загострилися. Причиною вона вказує те, що вони з відповідачем не можуть знайти спільної мови. У них з ним на одні й ті ж життєві проблеми і сімейні цінності різні точки зору. Позивачка заявляє, що вона намагалася знайти з ним порозуміння і налагодити колишні взаємовідносини заради спільних неповнолітніх дітей, однак порозуміння у цьому питанні з відповідачем не досягла.

Позивачка запевняє, що на її спроби налагодити нормальні сімейні стосунки відповідач ніяк не реагував, навпаки ще далі їх загострював, постійно принижуючи її честь та гідність, як жінки та дружини. Все це привело до того, що вона вимушена була в липні 2015 року виїхати з їхнього житла, яке вони з відповідачем спільно створили за час шлюбу й переселитися до будинку її батьків, а потім вона переселилася в найманий будинок у м. Дніпропетровську.

За твердженням позивачки, починаючи з 28 липня 2015 року вона з відповідачем якихось шлюбних відносин не підтримує, проживає окремо від нього, спільного господарства не веде.

Вона вважає, що їхня сім'я остаточно розпалася, і вона не має наміру відновлювати шлюбні відносини, та в подальшому жити разом з ОСОБА_3, так як втратила до нього почуття любові та поваги.

Посилаючись на ст. 51 Конституції України, ст. ст. 104, 105, 110 та 112 Сімейного кодексу (далі СК) України позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмову заяву про надання строку для примирення, у якій зазначає, що вважає за краще, щоб суд надав максимальний строк для примирення подружжя, виходячи з наступного.

Сторони прожили в зареєстрованому шлюбі 20 років. В сім'ї не було сварок та причин, які могли спонукати до розладу та її розпаду. Відповідач щиро кохає свою дружину та бажає, щоб вона повернулася в сім'ю та до дітей.

Від шлюбу подружжя мають двох неповнолітніх дітей : сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Подружжя припинили сімейно-шлюбні відносини на початку серпня 2015 дружина виїхала з іншим чоловіком до м. Дніпропетровська з причини, що відповідач начебто морально та психологічно її пригнічує. Насправді ця заява позивачки, стверджує відповідач не відповідає дійсності та не має під собою будь-якого підґрунтя.

Відповідач бажає зберегти свою сім'ю, не підтримує цивільний позов про розірвання шлюбу.

Посилаючись на ст.111 СК України, ст. 202 п. 7 ч. 1 ст. 201 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України відповідач просить суд провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу зупинити до закінчення строку для примирення протягом шести місяців.

Позивачка та її представник проти надання строку для примирення.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, на які посилається позивачка, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Частина 2 статті 112 СК України зазначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Суд вважає, що позивачка не надала достатніх доказів неможливості збереження шлюбу, не врахувала інтереси неповнолітніх дітей, не виявила прагнення до досягнення взаємопорозуміння з відповідачем, тому сторонам потрібно надати час для примирення строком на шість місяців.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 111, 112 СК України, ст. 201 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Надати сторонам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 час на примирення строком на шість місяців, тобто до 15 грудня 2015 року.

Зупинити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу до 15 грудня 2015 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції в частині зупинення провадження подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_9